OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 18 de juliol (obra)

18 de juliol és un poema visual de l'artista català Joan Brossa, creat el 1969, en context franquista. Es tracta d'un bitllet de tren emès per RENFE i datat del 18 de juliol del 1970, que té una panerola (o escarabat) de plàstic a sobre. La data que hi pren pes coincideix amb la del cop d'estat del 1936 a Espanya. La peça s'engloba dins de l'obra «insòlita» o «transgressora» del poeta.
L'obra va ser adquirida pel Museu d'Art Contemporani de Barcelona el 2011. Dins del museu, pertany a la Col·lecció MACBA. A més, el 2019, va formar part de l'exposició «Poesia Brossa» del Museu Nacional de Belles Arts de Buenos Aires i el Centre Cultural Kirchner, que va tenir lloc a la capital de l'Argentina pel centenari del naixement de Brossa.

## Referències

* 1 2 Frisach, Montse. «Poesia de combat». El Punt Avui, 25-06-2024. [Consulta: 25 juny 2024].
* 1 2 «18 de juliol, 1969 (1982) | Joan Brossa». Museu d'Art Contemporani de Barcelona. [Consulta: 17 maig 2024].
* 1 2 3 Montero, Karen. «Brossa fa les Amèriques». El Nacional, 08-11-2019. [Consulta: 25 juny 2024].
* ↑ Rondón, José María. «Cien veces Brossa» (en castellà). El Español, 22-06-2019. [Consulta: 25 juny 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de l'obra
# Ulysses (Kansas)

Ulysses és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 5.960 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ulysses tenia 5.960 habitants, 2.086 habitatges, i 1.577 famílies. La densitat de població era de 796,3 habitants/km².
Dels 2.086 habitatges en un 43% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 24,4% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,7% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.675 $ i la renda mediana per família de 47.734 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.688 $ mentre que les dones 22.017 $. La renda per capita de la població era de 17.079 $. Entorn del 6,7% de les famílies i el 10,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ulysses». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ulysses». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Antoni Badrinas i Escudé

Antoni Badrinas i Escudé (Terrassa, 1882 - Barcelona, 1969) fou un pintor, moblista, decorador i galerista català.

## Biografia

Fill d'una família d'industrials del tèxtil, després de treballar un temps en les indústries familiars, va estudiar amb els pintors Pedro Viver i Joaquim Vancells. Més tard es va traslladar a Dresden per aprendre l'ofici de moblista a l'escola de Belles Arts (1908-14). Es va casar amb Montserrat Vancells i Amat, filla del pintor Joaquim Vancells.
El 1915 va fundar el Gremi d'Artistes de Terrassa, en representació del qual va exposar l'any 1916 a les Galeries Dalmau i a les Galeries Laietanes. En aquestes darreres, el mateix 1916 va exposar junt amb Joan Morales Mas i Rafael Benet. El 1922 va tornar per exhibir pintures i, el 1926, mobiliari.
Es va establir a Barcelona obrint la Sala Badrinas, una botiga de mobles i sala d'exposicions, que va esdevenir un centre artístic ciutadà (1920-36). També va obrir dos tallers, un al carrer Neptú l'any 1921, i l'altre al carrer Sèneca l'any 1930. Ell mateix va exposar aquarel·les l'any 1931 a la Sala Badrinas. Abans de la Guerra Civil encara va exposar a la Sala Parés i a la Sala Renart. El 1937, durant la Guerra Civil, li va ser embargada la botiga i els dos tallers no es van tornar a obrir.
Com a pintor, es va dedicar preferentment al paisatge, tot i que també va pintar figures i bodegons. Va ser un moblista notable, va revalorar la marqueteria, col·laborant amb Josep Obiols i Palau.
En la seva faceta com a moblista va executar principalment projectes de mobiliari i decoració d’interiors per a habitatges particulars i també per a locals comercials, d'empreses i d’institucions. L'any 1925 fou premiat a l'exposició d'Arts Decoratives de París. Destaca la realització del mobiliari de la casa Sol i Mar de Caldetes, de la Sala de Cròniques de l’Ajuntament de Barcelona (1929), la decoració de la botiga El Dique Flotante el 1930 (amb la qual va rebre el Premi Anual de l’Ajuntament de Barcelona pel seu disseny) o del Gran Casino del Foment a Terrassa (1939).
La seva obra es troba als museus de Barcelona, Terrassa i Tossa, i a diverses col·leccions. El Museu del Disseny de Barcelona conserva el fons documental relacionat amb la seva activitat com a moblista i decorador.

## Bibliografia

* Pla, Jaume. Famosos i oblidats: 38 retrats de primera mà. Barcelona: Edicions La Campana. 1989. ISBN 84-86491-33-9.
* Freixa, Mireia: Antoni Badrinas, 1882-1969: Una vida dedicada a l'art. Terrassa: Fundació Caixa Terrassa, 2003. (Catàleg de l'exposició celebrada al Centre Cultural de Caixa Terrassa del 16 de maig al 6 de juliol de 2003.)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Antoni Badrinas». Museu del Disseny de Barcelona. [Consulta: 10 novembre 2023].
* 1 2 3 Repertori d'exposicions individuals d'art a Catalunya (fins a l'any 1938). Institut d'Estudis Catalans, Memòries de la Secció Històrico-Arqueològica, LI, 1999, p. 33-34, cat. 135-142. ISBN 84-7283-444-1.
# 469 aC

L'any 469 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República Romana es coneixia com l'Any del consolat de Prisc i Celiomontà, o de vegades, any 285 Ab urbe condita o de la fundació de Roma. La denominació 469 aC per a aquest any s'ha emprat des de l'edat mitjana, quan el calendari Anno Domini va ser el mètode més usat a Europa per a anomenar els anys.

## Esdeveniments
### Grècia

* L'illa de Naxos que forma part de la Lliga de Delos, se'n vol separar, però Atenes ho impedeix. Atenes envia una flota per assetjar-la, i més endavant hi enviarà 500 clerucs (colons).
* Leotíquides, rei d'Esparta, subornat pels alèvades, una família poderosa de Tessàlia, és portat a judici i deposat. Puja al tron Arquidam II, fill de Zeuxidam i net de Leotíquides.

### República Romana

* Tit Numici Prisc i Aulus Virgini Tricost Celiomontà són elegits cònsols a Roma. Numici Prisc va combatre contra el poble dels volscs amb èxit i va conquerir alguna de les ciutats d'aquest poble. Amb el seu col·lega, va fer una incursió al territori dels sabins en represàlia per un atac contra territori romà. Tricost Celiomontà va lluitar també contra els eques als que finalment va poder derrotar gràcies a la valentia dels seus soldats, tot i que l'exèrcit romà gairebé estava destruït per una negligència seva.

## Necrològiques

* Zhou Yuan Wang, rei de la Xina durant la Dinastia Zhou.
* Leotíquides, rei d'Esparta (nascut el 545 aC), mort a Tègea, a l'exili.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, I, 98
* 1 2 Heròdot. Històries, VI, 71, 72
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita II, 63
* ↑ Dionís d'Halicarnàs. Ῥωμαϊκὴ Ἀρχαιολογία IX,56
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XI, 70
* ↑ Tan Koon San. Dynastic China: an elementary history. Kuala Lumpur: The Other Press, 2014, p. 53. ISBN 9789839541885.
# Carlos Robles Lucena

Carlos Robles Lucena (Terrassa, 1977) és un escriptor, professor i crític cultural.
Ha estat reconegut amb la beca Montserrat Roig de creació literària en el marc Barcelona Ciutat de Literatura Unesco. A més, ha estat cofundador i coeditor dels fanzines Sedhante i Hebdomadario i en l'actualitat codirigeix la revista de literatura Kopek. També ha estat editor de l'antologia El paraíso imperfecto de Augusto Monterroso.

## Obres

* No pregunten por Gagarin (Témenos Edicions, 2014).
* Cerbantes Park (Navona, 2022).

## Referències

* 1 2 «Escritores.org - Robles Lucena, Carlos».
* ↑ «Edició 2019: Beques Montserrat Roig i Beques Carme Montoriol» (en castellà). [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ «Academia La Central - Perfil de Carlos Robles Lucena».
* ↑ «Robles Lucena recomienda viajar a Antigua la vieja capital de Guatemala» (en castellà). El Español. [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «Cerbantes Park a El Confidencial» (en espanyol europeu). [Consulta: 25 juliol 2023].
* ↑ «Resenya de Cerbantes Park a Diagnóstico Cultura» (en espanyol europeu). [Consulta: 25 juliol 2023].
# Mikel Unanue Calvo

Mikel Unanue Calvo (Sant Sebastià (País Basc 1968) és un jugador professional de Pilota basca, en la posició de davanter, esquerrà, en nòmina de l'empresa Asegarce.
Va debutar l1 d'agost de 1987 al frontó Zinema de Zarautz, i es va retirar el 26 de desembre de 2007 al Beotibar de Tolosa.

## Palmarés

* Campió per parelles, 1998.
* Subcampió per parelles, 1992, 1995 i 2000.
* Campió del Quatre i mig, 1999.
* Subcampió del Quatre i Mig, 1995.
# Antoni Matheu i Mulet

Antoni Matheu i Mulet (La Vileta, Mallorca, 1933 - Palma, 1984) fou un organista i compositor mallorquí.
Matheu s'inicià en els estudis musicals l’any 1939. El 1943, amb deu anys, ingressà al Seminari Conciliar de Sant Pere de Palma, i durant vuit anys realitzà estudis musicals amb Antoni Torrandell. El 29 de juny de 1956 fou ordenat de prevere pel bisbe Jesús Enciso. Poc després fou nomenat vicari de la parròquia de Sant Alonso Rodríguez (Palma) i dos mesos més tard fou nomenat vicari a la parròquia de Nostra Senyora del Carme, del Coll d’en Rabassa (Palma) fins al 1961.
Interessat en la música d’orgue, cursà entre 1959 i 1961 estudis d’orgue a Barcelona amb el caputxí P. Robert de la Riba, organista de l'església de Nostra Senyora del Roser de Pompeia. El 1961 es matricula al Conservatori Superior Municipal de Música de Barcelona, on és deixeble de Montserrat Torrent. El 1961 és nomenat organista titular de la parròquia de Santa Eulàlia (Palma), que té un orgue important. El càrrec, però, és exempt de retribució, cosa per la qual perd els ingressos que fins aleshores havia tingut com a vicari. El 1965 hi obté el Premi d’Honor d’Orgue. El juliol de 1966 amplia estudis a l’Acadèmia Haarlem (Països Baixos) amb Anton Heiller i Luigi Ferdinando Tagliavini. A Barcelona, rebé classes de Julio Ribelles, estudià contrapunt i fuga amb Josep Poch i practicà composició i interpretació amb Xavier Montsalvatge. El 1971 obtingué el títol de professor de piano del Conservatori Superior de Música de València. A partir d’aleshores exercí com a professor de cant coral del Conservatori Professional de Música de Palma i, posteriorment (1977-1979), també com a professor d’orgue, d’història i d’estètica. Del 1974 al 1984 fou subdirector del citat centre. L’abril del 1974 guanyà per oposició la plaça d’organista titular de la Seu de Mallorca, càrrec que exercí fins al 1984. El gener de 1978 obtingué el títol superior de professor d’orgue i el de composició i instrumentació del Conservatori Superior Municipal de Música de Barcelona.
Realitzà nombrosos concerts d’orgue, tasca que culminà amb un recital a la catedral de Notre-Dame de París el 1973. Fou autor de més d’un centenar d’obres, amb composicions per a orquestra, cambra, cor, veu amb acompanyament i peces per a instrument sol —piano, orgue i clavicèmbal. La seva producció significà en el panorama cultural de Mallorca un heroic esforç renovador, tant en l’estètica com en l’estructura sonora. Matheu desenvolupà un llenguatge singular on amb personalitat explorà territoris pretonals, modals i atonals. En el seu catàleg destaquen Visions tristes, per a piano (1979), Ecce sic benedicetur (1980), Suite als vells orgues mallorquins, per a orgue (1983), Missa per a lector i versets d’orgue (1983), Concert per a piano i orquestra (1984) i la cantata La gran alzina de Mossa.

## Referències

* 1 2 3 Miquel. «Miquelcinema: Antoni Matheu Mulet (Palma, 11 d’octubre de 1933 – 13 d’octubre de 1984)», sábado, 29 septiembre 2012. [Consulta: 17 desembre 2024].
* 1 2 «Antoni Matheu i Mulet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 desembre 2024].
# Anuska Emaldi Gorostiaga

Anuska Emaldi Gorostiaga (Zeanuri, 1982) és una enginyera, professora i política basca.
Va ser regidora i líder i portaveu del Grup municipal Bildu-EA-Alternatiba a l'Ajuntament de Zeanuri.

## Biografia

Anuska Emaldi va néixer en Zeanuri (País Basc) en 1982. Va estudiar la llicenciatura en enginyeria industrial en la Universitat del País Basc. Va treballar com a enginyera en el centre de recerca Tecnalia.
En les eleccions municipals de 2011, Emaldi va ser la candidata a alcaldessa de Zeanuri i cap de llista per la coalició electoral Bildu-Eusko Alkartasuna-Alternatiba Eraikitzen. La coalició va obtenir 4 esconsa i Emaldi va a resultar triada i va obtenir escó com a regidora a l'Ajuntament de Zeanuri. Durant la legislatura, Emaldi va ser la líder i portaveu del Grup municipal Bildu-EA-Alternatiba a l'Ajuntament de Zeanuri.
A més, com a electa local de Zeanuri, Emaldi també va ser electa vocal de la Mancomunitat de Municipis de Arratia, que en aquella legislatura va presidir Josune Gorospe (PNB).

## Referències

* 1 2 3 «Los nuevos ayuntamientos de Vizcaya | Elecciones municipales y forales en el País Vasco 2011» (en castellà). elcorreo.com. [Consulta: 8 setembre 2024].
* ↑ «Udal eta Foru hauteskundeak» (en basc). Begitu, 2011.
* ↑ PAÍS, Ediciones EL. «Resultados Electorales en Zeanuri: Elecciones Municipales 2011» (en castellà). [Consulta: 8 setembre 2024].
* ↑ Público. «Resultados Elecciones Municipales Zeanuri 2011» (en castellà). [Consulta: 8 setembre 2024].
* ↑ «arratiako bildu» (en basc), 06-04-2012. [Consulta: 8 setembre 2024].
* ↑ «Arratia 21 by Arratiako Mankomunitatea - Issuu» (en anglès), 15-09-2011. [Consulta: 8 setembre 2024].
* ↑ igorresarean. «Hurbiltasuna, partaidetza, behetik gora funtzionamendua eta eraginkortasuna eskatu dauz Bilduk Mankomunitatean» (en basc), 06-04-2012. [Consulta: 8 setembre 2024].
* ↑ «Acta de constitución Arratia».
# Aorsos

Els aorsos (en llatí: aorsi) van ser un poble de Sarmàcia, segons Tàcit, nombrós i poderós tant a Europa com a Àsia, que vivien, diu Claudi Ptolemeu, entre el Bàltic (Golf Vèdic) i les muntanyes Ripeanes (a l'est de Prússia), al sud dels agatirsos, al nord dels pagirites, i probablement emigrats de la regió entre la mar Càspia i el riu Iaxartes.
Apareixen a la història quan vivien entre el riu Tanais, el Caucas i la mar Càspia, segons Estrabó, que diu que ells i els síracs eren escites. Alguns d'ells eren nòmades, i altres vivien en tendes de campanya i conreaven la terra. El seu rei Espadines va ajudar a Farnaces del Bòsfor amb dos-cents mil genets, mentre els seus veïns i parents, els síracs, del que era rei Abeac, només van ajudar amb vint mil. Els aorsis que vivien més al nord, ocupaven la major part de la costa del Caspi i comerciaven amb mercaderies que provenien de l'Índia i de Babilònia, que portaven amb camells des de Mèdia i Armènia. Eren rics i portaven adorns d'or.
L'any 50 van ajudar el rei Cotis I i als romans amb un cos de cavalleria, contra el rebel Mitridates, rei del Bòsfor, que tenia l'ajut dels síracs. La identificació feta per alguns historiadors entre els aorsos i els àvars no s'ha pogut establir.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari llatí-català de noms propis, pàg. 25

## Referències

* 1 2 Tàcit. Annals, XII, 15
* ↑ Claudi Ptolemeu. Geographia, III, 5, 22
* ↑ Estrabó. Geografia, IX, 492
* 1 2 Smith, William (ed.). «Aorsi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 setembre 2024].
# Apepi

Apepi I fou un faraó de la dinastia XV esmentat per Manetó com Aphophis o Apofis. El seu nom de tron (nesut biti) fou Auserre (Gran i poderós com Ra).
Es considera que era un governant ben preparat i oposat a la guerra a la que es va veure empès, doncs durant el seu mandat els governants de Tebes esdevingueren més bel·licosos i van començar els primers enfrontaments. No era de la família de l'anterior faraó el que podria indicar un canvi d'orientació d'una política ofensiva a una defensiva. Aquest primer combat es recull a La disputa de Apofis y Sekenenre. En una carta al rei Tao II de Tebes (el nom de regne fou Sekhenenre) li diu que no pot dormir pel soroll d'un hipopòtam a Tebes (a 800 km) el que lògicament tenia un significat diferent de la literalitat. L'hipopòtam era l'animal sagrat del déu Set, patró dels hicsos i per aquests era un sacrilegi que els tebans els molestessin.
Després d'això Tao li va fer la guerra i va morir en combat. els governants de Tebes van continuar els combats i, després de la retirada de Kamose, el seu germà i successor, Amosis va derrotar els hicsos definitivament.
Com que el seu nom apareix sota dues formes alguns erudits pensen que podria haver-hi dos Apepis (I i II) però és possible també que la forma del nom hagués canviat durant el regnat.
És esmentat a dos papirs amb unes llistes de reis fetes per sacerdots de Memfis, i a peces d'arquitectura que porten el nom de les seves germanes (Tani i Tsharydjet) i la seva filla (Harta o Harit).
Manetó diu que va regnar 36 anys, però els historiadors l'augmenten fins a uns 42 (vers 1600-1560 aC)

## Referències

* 1 2 3 «Los faraones hicsos de Egipto» (en castellà), 24-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2024].
# Apple Worldwide Developers Conference

L'Apple Worldwide Developers Conference (abreujat, WWDC) és una conferència que la companyia d'informàtica i electrònica Apple fa anualment a Califòrnia. Com que està dirigida a desenvolupadors, es parla sobretot de tecnologies per a desenvolupadors de programari per a productes d'Apple, a més de mostrar els seus nous productes de maquinari i programari.

## Història

| Esdeveniment | Dates | Lloc |
| WWDC 1988 | | San Jose Convention Center |
| WWDC 1989 | 9–12 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 1990 | 7–11 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 1991 | 13–17 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 1992 | 11–15 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 1993 | 10–14 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 1994 | 15–20 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 1995 | 8–12 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 1996 | 13–17 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 1997 | 13–16 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 1998 | 11–15 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 1999 | 10–14 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 2000 | 15–19 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 2001 | 21–25 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 2002 | 6–10 de maig | San Jose Convention Center |
| WWDC 2003 | 23–27 de juny | Moscone West San Francisco |
| WWDC 2004 | 28 juny – 2 juliol | Moscone West San Francisco |
| WWDC 2005 | 6–10 de juny | Moscone West San Francisco |
| WWDC 2006 | 7–11 d'agost | Moscone West San Francisco |
| WWDC 2007 | 11–15 de juny | Moscone West San Francisco |
| WWDC 2008 | 9–13 de juny | Moscone West San Francisco |
| WWDC 2009 | 8–12 de juny | Moscone West San Francisco |
| WWDC 2010 | 7–11 de juny | Moscone West San Francisco |
| WWDC 2011 | 6–10 de juny | Moscone West San Francisco |
| WWDC 2012 | 11–15 de juny | Moscone West San Francisco |
| WWDC 2013 | 10–14 de juny | Moscone West San Francisco |
| WWDC 2014 | 2–6 de juny | Moscone West San Francisco |
| WWDC 2015 | 8–12 de juny | Moscone West San Francisco |
| WWDC 2016 | 13–17 de juny | Bill Graham Civic Auditorium i Moscone West, San Francisco |
| WWDC 2017 | 5–9 de juny | McEnery Convention Center, San Jose |
| WWDC 2018 | 4–8 de juny | San Jose Convention Center |
| WWDC 2019 | | San Jose Convention Center |
| WWDC 2020 | | Virtual |
| WWDC 2021 | | Virtual |
| WWDC 2022 | | Apple Park |
| WWDC 2023 | | Apple Park |
| WWDC 2024 | 10–14 de juny | Apple Park |

## Referències

* ↑ Pàgina d'Apple sobre la WWDC
* ↑ «Jobs not to present keynote at Apple’s WWDC». Arxivat de l'original el 2016-03-11. [Consulta: 4 maig 2017].
* ↑ «WWDC 2016, macOS Sierra, tvOS, watchOS 3 y mucho más.».
* ↑ «Todas las novedades que Apple ha presentado hoy en la WWDC».

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Areòpag

L'Areòpag (en grec: Areios Pagos, Άρειος Πάγος; «el turó d'Ares») era la cort criminal d'Atenes i el lloc on es reunia el Consell. Va rebre el nom perquè la llegenda diu que en aquest lloc, al turó d'Ares, al costat de l'acròpoli, el déu de la guerra, Ares, va ser jutjat per la mort d'Halirroti, el fill de Posidó. Altres autors explicaven que va ser en aquest lloc on van acampar les amazones quan van assaltar Atenes, i Èsquil diu que a l'Areòpag s'hi celebraven sacrificis en honor d'Ares.
Inicialment, a aquest consell i com a jutges només hi podien pertànyer els individus de les grans famílies aristocràtiques i les reunions s'anomenaven Ἀρείῳ πάγῳ βουλή ('Bulé de l'Areòpag'), per distingir-lo del Consell o senat que el legislador Soló va instaurar durant el govern d'Els Quatre-cents o del senat establert per Clístenes dels Cinc-cents quan va ampliar la Bulé. Soló va transferir a aquest consell de l'Areòpag la jurisdicció dels èfetes, i la supervisió de l'administració pública, la direcció de magistrats, transaccions de l'assemblea popular, religió, lleis, moral i disciplina. La cort consistia en cinc membres (areopagites), als quals s'hi van afegir els arconts, quan aquests acabaven el seu ofici sense denúncies.
El dret de supervisar l'administració el va transferir Efialtes l'any 462 aC als nomofilacs o guardians de les lleis, dret que van recuperar després de la caiguda dels Trenta Tirans. Va conservar una suprema autoritat nominal encara sota dominació romana.
Va perdre el seu poder durant la reforma d'Efialtes i Pèricles (461 aC).

## Referències

* ↑ «Areòpag». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Areòpag». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diccionario de Arte (en castellà). volum I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.35. ISBN 84-8332-390-7.
* 1 2 Aristòtil. Política. Comentada per Joan Alberich i Mariné. Barcelona: RBA, 2014, p. 164. ISBN 9788482646916.
* ↑ Smith, William (ed.). «Areiopagus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 4 febrer 2023].
# Ariana

Ariana (en llatí: Ariana, en grec antic: Ἀριανή) va ser una regió de l'imperi Persa i més tard selèucida, que abraçava el conjunt de l'antiga Pèrsia, limitant al nord amb Bactriana, Margiana i Hircània, a l'est amb el riu Indus, al sud, amb l'oceà i el Golf Pèrsic i a l'oest amb la Mèdia, la mar Càspia i les muntanyes al sud d'aquesta mar. (Eratòstenes precisa més i diu que una part de la Paretacene, la part de la moderna Yedz i el Kerman, formava part de l'Ariana, però no pas la resta, el Fars. Cal no confondre aquesta regió amb la satrapia d'Aria.
Heròdot no en parla, i Esteve de Bizanci no la inclou en les seves descripcions. Si que la descriuen, amb els límits donats, Estrabó i Plini el Vell, encara que aquest últim de vegades la confon amb Aria.
Dins l'Ariana hi havia les satrapies de Gedròsia, Drangiana, Aracòsia, Aria, Pàrtia, i Carmània.
Les principals tribus de la regió, segons Estrabó, eren els Paropamisades, els Aris, els Drangians, els Aracosis i els Gedrosis. Plini el Vell hi afegeix els Doriscis, els Evergetis, els Zarangais i alguna altra com els Metoricis, els Auguturis, els Urbis, els Daritis, els Pasiris i els Ictiòfags.
En línies generals l'Ariana seria el modern Iran. El nom derivaria del sànscrit Arya (noble).

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Ariana». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ Estrabó. Geografia, XV, 2
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, VI, 25

## Enllaços externs

* «Aria». A: Encyclopaedia Iranica [Consulta 21 d'octubre de 2023]
Viccionari