OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estella d'Àustria

Estella d'Àustria (nascuda Estelle Lapra de Saint Romain; Illa de França, 19 de gener de 1979 — 4 de març de 2025) fou una aristòcrata francesa, vinculada a la Casa de Habsburg-Lorena per matrimoni. Era filla de Pierre Lapra de Saint-Romain i Nora Boucharlat de Chazotte.
El 2007 es casà amb Carl-Christian d'Àustria, fill de l'arxiduc Rodolf d'Àustria i de Maria Elena de Villenfagne de Vogelsanck, i besnet de l'emperador Carles I d'Àustria. La cerimònia civil tingué lloc el 18 d'abril a Montgirod, a la regió de Savoia, i la religiosa el 2 de juny a Voiron, a l'església de Saint Bruno. La parella residia a la Costa Blava i tingué cinc fills: Zita, Anezka, Anna, Paola i Pier Giorgio. Al llarg de la seva vida, Estella d'Àustria es mantingué allunyada de la vida pública i es dedicà a la seva família i a diverses activitats filantròpiques i activitats benèfiques i culturals, amb un èmfasi especial en l'educació i la preservació del patrimoni històric.
Una de les seves darreres aparicions en esdeveniments socials fou el 2019, quan assistí amb el seu marit al Ball de Debutants de París. Va morir el 4 de març de 2025 als 46 anys. La seva defunció va ser anunciada en un obituari publicat al diari Le Figaro. Les seves exèquies es celebraren al monestir franciscà de Cimiez, a Niça.

## Referències

* 1 2 Soriano, Por Eveling Díaz. «Muere la archiduquesa Estelle de Austria a los 46 años: “Ha sido llamada por Dios”» (en espanyol europeu), 12-03-2025. [Consulta: 13 març 2025].
* 1 2 3 4 5 Guillén, Sergi. «Mor l'arxiduquessa Estella d'Àustria». [Consulta: 13 març 2025].
* 1 2 ARA. «Archduchess Estelle of Austria dies at 46 of unknown causes» (en anglès), 12-03-2025. [Consulta: 13 març 2025].
# El Negre de la Riba

El Negre de la Riba és una escultura emplaçada a la façana de l'edifici del carrer d'Andrea Dòria, 4, a tocar de la plaça del Poeta Boscà, al barri de la Barceloneta de Barcelona. La figura era el mascaró de proa d'un vaixell, possiblement un bergantí-goleta anomenat Indio, construït el 1849, que va arribar al port de Barcelona el 1860. El boter Francesc Bonjoch el va comprar per desballestar-lo i aprofitar la fusta per a fer-ne botes, i el mascaró el va col·locar a la façana del seu establiment de recipients de fusta, a les esquenes de la Font de Neptú, aleshores situats al desaparegut Moll de la Riba.
Amb la reforma del Moll de la Riba van desaparèixer tots els locals que hi havia, i Bonjoch va traslladar l'escultura a un altre magatzem de la seva propietat. A principis del segle XX, Josep Moragas va adquirir la figura per posar-la en la façana de la seva torre del Carmel, amb un rètol què deia: 'El renombrado Negro de la Riba'. El 1934 els hereus de Moragas, els germans Pla, van donar la figura al Museu Marítim de Barcelona, on està exposada a la sala dels mascarons. Ha estat restaurat i presenta un aspecte similar al d'abans de l'incendi.
El seu color negre és degut a un incendi que patí el vaixell, per això els veïns el van anomenar ‘el negre de la Riba’ perquè s'interpretava com un negre guineà, però recentment els restauradors del Museu Marítim de Barcelona han descobert que representa un indi iroquès d'Amèrica del Nord, amb els cabells tallats en cresta, botes de pell i buirac a l'esquena.
La figura que hi ha actualment al carrer Andrea Dòria és una reproducció en fibra de vidre elaborada pel taller artesà de la Barceloneta 'Constructors de Fantasies' l'any 2003, coincidint amb el 250 aniversari de la creació del barri. L'Ajuntament de Barcelona l'ha inclòs a l'inventari de Petits paisatges de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 «Paisatges petits». Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «El Negre de la Riba, el mascaró de proa d'un vaixell». Betevé, 09-06-2021.
* ↑ «On és el Negre de la Riba?». El País, 29-04-2016.
# George Calnan

George Charles Calnan (Boston, Estats Units 1900 - Barnegat, 1933) fou un militar i tirador d'esgrima nord-americà, guanyador de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 18 de gener de 1900 a la ciutat de Boston, població situada a l'estat de Massachusetts. Fou una de les 73 víctimes de l'accident del dirigible USS Akron el 4 d'abril de 1933 a Barnegat, població situada a l'estat de Nova Jersey.

## Carrera esportiva

Membre de l'equip d'esgrima de la Marina dels Estats Units d'Amèrica, va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica), on no tingué èxit en la competició en l'única prova que disputà, la competició de floret individual. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París participà en la competició individual i per equips de floret i espasa, si bé novament sense èxit.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 realitzats a Amsterdam (Països Baixos) aconseguí guanyar la medalla de bronze en la competició indivudal d'espasa, i finalitzà cinquè en la prova d'espasa per equips i de floret per equips, sent eliminat en semifinals en la prova individual de floret. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 realitzats a Los Angeles (Estats Units) fou l'encarregat de realitzar el Jurament Olímpic per part dels atletes en la cerimònia inaugural dels Jocs i aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova de floret i d'espasa per equips, a més de finalitzar setè en la prova individual d'espasa.
El 1963 fou inclòs al US Fencing Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – George Calnan». [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «US Fencing Hall of Fame - Calnan, Lt. George C.», 14-02-2008. Arxivat de l'original el 2008-02-14. [Consulta: 13 setembre 2024].
# Arvicolins

Els arvicolins (Arvicolinae) són petits rosegadors amb aspecte de rata o ratolí.

## Descripció

El fet que s'agrupin en una família a banda, però, ja fa pensar que se'n deuen diferenciar en alguns trets essencials. El més evident és la cua: en lloc de ser llarga i amb quatre pèls esparsos, és curteta -no sol igualar la meitat de la longitud del cap més el cos- i totalment coberta de pèl. A més, els talpons tenen el musell més arrodonit que els ratolins, els ulls i les orelles més petits, les potes més curtes i el pelatge més espès.
Les diferents espècies d'arvicolins s'assemblen extraordinàriament. Per a diferenciar-les, els zoòlegs es basen en la morfologia dentària i en les mesures del crani.

## Costums

La majoria d'espècies menen una vida preferentment subterrània: fan el niu sota el sòl i deixen a la superfície uns munts de terra semblants als dels talps. Per això reben el nom de talpons. Hi ha espècies solitàries, d'altres que constitueixen grups familiars i unes darreres que viuen en colònies i cap no hiberna. Tots són herbívors i, en general, menjadors d'herba, si bé, a més de plantes verdes, consumeixen arrels, bulbs, tubercles, bolets, llavors i líquens i alguna espècie també captura petits invertebrats.

## Espècies d'arvicolins als Països Catalans

* Rata d'aigua.
* Rata talpera.
* Talpó roig.
* Talpó de tartera.
* Talpó camperol.
* Talpó muntanyenc.
* Talpó pirinenc.
* Talpó comú.

## Referències

* Vigo, Marta: Guia dels mamífers terrestres de Catalunya. Enciclopèdia Catalana, col·lecció Pòrtic Natura, núm. 18. Barcelona, maig del 2002. ISBN 84-7306-680-4, plana 150.
* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
# La donna semplice

La donna semplice és una òpera composta per Bernardo Ottani. A Catalunya, s'estrenà el 1771 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona. A Barcelona es representà amb balls nous, amb coreografies de Signore Audivert i Pietro Fiorelli.

## Referències

* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Quint Hortensi (dictador)

Quint Hortensi (en llatí Quintus Hortensius) va ser un magistrat romà. Va exercir diverses magistratures en la carrera del cursus honorum i fou nomenat dictador el 287 aC quan les classes baixes, angoixades pels deutes, es van revoltar i es van fer forts al turó Janícul.
Hortensi va proposar reformar la Lex Horatia-Valeria (del 446 aC), i la Lex Publilia de censoribus (336 aC), "ut quod plebs jussisset omnes Quirites teneret". i va establir una nova llei establint els nundinae com a dies fasti, i introduint el trinundinum com el termini necessari per proposar i promulgar una lex centuriata.

## Referències

* ↑ Fasti
* ↑ Plini el Vell Naturalis Historia XVI. § 37, cf. Titus Livi Epítome XI.
* ↑ Dieta, de Antiq. sv nundinae.
* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
| Precedit per: Marc Valeri Corv 301 aC | Dictador de la República Romana 287 aC | Succeït per: Appi Claudi Cec 286 aC |
# Heminae

Heminae (en grec antic ἡμίνα) era una unitat de mesura de líquids romana equivalent a 0,274 litres.
S'ha pensat que seu nom era una derivació dialectal usada a Sicília i la Magna Grècia d'una paraula grega, ἥμισυς ('hemisos'). que significa 'la meitat'. S'aplicava a la meitat de la mesura liquida estàndard i va passar del grec al sistema mètric romà i usada en el mateix sentit, la meitat d'un sextari i equivalent al grec còtila. De vegades s'usava com a mesura d'àrids, segons Plini el Vell.

## Referències

* ↑ Paetus, 1573.
* ↑ Persi Flac, A. Sàtires. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1954, p. 71. ISBN 9788498590357 [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, XVIII, 9
* ↑ Smith, William (ed.). «Hemina». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 29 març 2022].

## Bibliografia

* Paetus, Lucas. De mensuris, et ponderibus Romanis, et Graecis : cum his quae hodie Romae sunt collatis libri quinque. Eiusdem variarum lectionum liber unus (en llatí), 1573.
# Boudewijnkanaal

El Boudewijnkanaal o el Canal marítim Brugge-Zeebrugge és un canal de Bèlgica que enllaça el port interior de Bruges amb el port marítim de Zeebrugge. Té una llargada de 12 km. És de la classe VI i accepta embarcacions amb una càrrega fins a 20 000 tones.
L'1 de juny 1894 es va signar un acord entre l'Estat belga, l'ajuntament de la ciutat de Bruges, Louis Cloiseau i Jean Cousin per a la construcció d'un port marítim, un canal de Bruges al mar i un port interior a Brugge.
Es va crear una societat, la Compagnie des Installations maritimes de Bruges, (avui amb un nom neerlandès Maatschappij van de Brugse Zeevaartinrichtingen o MBZ) del qual la ciutat tenia 50% del capital i els senyors Cloiseau i Cousin la resta.
Els dos ports i el canal es van construir del 1896 al 1905. Es van inaugurar oficialment el 1907. A l'inici, el tràfic no era gaire important: només uns 250 embarcacions l'any. A la Segona Guerra Mundial va servir de base per als U-boots de l'exèrcit alemany i va sofrir de bombardejos. El port i el canal es van reobrir el 1951. De 1970 a 1985 es va executar un gran projecte per eixamplar el port i el canal. El 20 de juliol 1985, el rei Balduí va inaugurar les noves instal·lacions. En aquesta ocasió, el canal que es deia Zeekanaal Brugge-Zeebrugge va rebatejar-se en Boudewijnkanaal segons el nom neerlandès del rei.

## Rescloses i infraestructures

El canal té dues rescloses:
* la resclosa a Bruges que connecta'l amb els canals Bruges-Oostende i Gant-Bruges.
* A la desembocadura del canal al port de Zeebrugge, cal una «resclosa marítima» per separar el canal del mar, que hi té en mitjana una desnivell de 3,64 metres entre baixamar i plenamar. Aquesta resclosa també ha de protegir el pòlder i el polígon industrial contra les marees vives. La resclosa actual va ser inaugurat del 1985 i porta el nom de Pierre Vandamme (1895-1983), burgmestre de Bruges i gran promotor del desenvolupament del port. Després de treinta anys, arriba al límit de la seva capacitat i el 2016 es va prendre la decisió de principi de construir-ne una de nova i començar els estudis i les consultes popular. L'obra hauria de començar el 2019.
Rescloses :
| Localitat | llargada | amplada | profunditat | alçada lliure |
| Brugge Verbindingssluis | 125 m | 12 m | 3,5 a 4,2 m | 99 m |
| Zeebrugge Pierre Vandammesluis | 500 m | 57 m | 18,5 m a plenamar | 99 m |

## Referències

* ↑ Web del Port de Zeebrugge
* ↑ «Bruggen en sluizen (ponts i rescloses)». Port of Zeebrugge. Arxivat de l'original el 2017-02-15. [Consulta: 14 febrer 2017].
* ↑ «Fysische kenmerken haven van Zeebrugge» (en neerlandès). Vlaamse Havencommissie. Arxivat de l'original el 2017-02-15. [Consulta: 14 febrer 2017].
* ↑ «Startbeslissing nieuwe zeesluis Zeehaven Brugge» (en neerlandès). Zeebruge Open, 18-07-2016. Arxivat de l'original el 2018-08-13. [Consulta: 14 febrer 2017].
* ↑ Six, Stefaan «Veel volk op info-avond over nieuwe sluis» (vídeo) (en neerlandès). Focus en WTV, 08-09-2016. Arxivat de l'original el 2017-02-15 [Consulta: 14 febrer 2017].
# Miomorfs

Els miomorfs (Myomorpha) són un subordre de l'ordre dels rosegadors que conté unes 1.137 espècies vives incloses en dues superfamílies i set famílies de rosegadors semblants a ratolins, gairebé un quart de totes les espècies de mamífer. En formen part els ratolins, les rates, els jerbus, els hàmsters, els lèmmings i els talpons. Tant el múscul masseter medial com el lateral queden desplaçats cap endavant, de manera que poden rosegar de manera eficaç.
La majoria d'espècies pertanyen a la superfamília Muroidea:
    Familia Dipodidae
    Família Calomyscidae
    Família Cricetidae
    Família Muridae
    Família Nesomyidae
    Família Platacanthomyidae
    Família Spalacidae

## Referències

* ↑ Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
# Robert Hloz

Robert Hloz (nom original Robert Hložanka, Brno, 1 de març de 1989) és un guionista i director de cinema txec, autor de la pel·lícula Bod obnovy.

## Biografia

Robert Hloz va voler dedicar-se al cinema en la seva joventut. Als divuit anys, es va presentar al Departament de Direcció de la FAMU i no va ser acceptat; més tard va estudiar direcció durant alguns anys a la Facultat de Comunicació Multimèdia de la Universitat Tomas Bata de Zlín, després va decidir estudiar cinema a Corea del Sud. Es guanya la vida creant anuncis per a clients comercials.
Mentre estudiava a Zlín, va fer diversos curtmetratges. Les seves pel·lícules Vodtlak (2009) i Mlýn (2011) van tenir un èxit inesperat, l'última de les quals va guanyar el Kodak Student Golden Award i va guanyar a la Noci filmových nadějí. Mentre estudiava direcció a Corea del Sud, va fer la pel·lícula d'aclamació internacional Numbers (2012). Després del migmetratge Přechodné vědomí va començar a rodar anuncis (entre d'altres per a l'empresa LG) i va començar a treballar més intensament en el guió i la producció del llargmetratge Bod obnovy; En preparar-lo, es va inspirar, entre altres coses, en les pel·lícules Blade Runner, Minority Report, A.I. Artificial Intelligence i Children of Men.La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Karlovy Vary el 2023.

## Filmografia

* 2009: Podtlak (curtmetratge)
* 2011: Mlýn (curtmetratge)
* 2012: Numbers (curtmetratge)
* 2014: Přechodné vědomí
* 2023: Bod obnovy

### Referències

* ↑ VLASÁK, Zbyněk. Dali jsme lidem možnost neumřít. Fotografie Petr Hloušek. Salon, příloha Práva. Borgis, 13. červenec 2023, roč. 33, čís. 1335, s. 17. Dostupné online. ISSN 1211-2119.
* ↑ «Režisér Robert Hloz: Bod obnovy je vizuální atrakcí i morálním varováním před technologiemi». ČT art, 22-09-2023.

## Bibliografia addicional

* SOTONA, Jiří. Natočit sci-fi jako z Hollywoodu. Jde to i v Česku?. Novinky.cz [online]. Borgis, 17. listopad 2023. Dostupné online. [Rozhovor o vzniku Bodu obnovy]

## Enllaços externs

* Pàgina de Boogie Films amb una visió general dels anuncis publicitaris de R. Hloz
# Amintes de Galàcia

Amintes o Amintas (en grec antic Ἀμύντας, Amyntas) fou tetrarca de Galàcia i després rei de Galàcia i altres territoris.
Estrabó menciona un rei dels licaons contemporani seu, anomenat Amintes que era un dels tetrarques de Galàcia i dominava Galàcia, Licaònia, Isàuria, el sud-est de Frígia, Pisídia i Cilícia del nord-oest. Era el darrer dels tetrarques, i va rebre probablement en herència els dominis de Deiotarus II (Gadelonitis, Farnàcia, Trapezus i la Petita Armènia) a la seva mort (després del 30 aC), portant el títol reial fins a la seva mort el 25 aC. Pisídia, Cilícia, Isàuria, i Frígia del sud i potser altres territoris els havia donat Marc Antoni, del que era partidari, potser l'any 39 aC, però segurament abans ja governava part de Galàcia i Licaònia.
Estrabó diu que a Derbe governava un príncep anomenat Antípater de Derbe. La ciutat de Laranda de Licaònia era una de les capitals dels pirates isauris de la que s'havien apoderat als dominis del príncep de Derbe. Antípater era un amic de Ciceró. Amintes va matar aquest Antípater i va incorporar els seus dominis i potser per això i com a lleial partidari de Marc Antoni, que se li va donar Isàuria i Pisídia.
Just abans de la batalla d'Àccium es va passar a August i així va poder conservar els seus dominis després del 31 aC i potser encara augmentar-los.
Va matar el príncep d'Homonada o Homona i va incorporar aquest territori. Però la seva vídua el va venjar i Amintes va morir en una emboscada el 25 aC. August va convertir Galàcia en província romana, que a més comprenia Licaònia, Isàuria, est i sud de Frígia i Pisídia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Estrabó. Geografia, XII
* ↑ Ciceró. Ad Familiares, XIII, 73
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Marc Antoni LXI, 63
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, XXIII
* ↑ 6.Amyntas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 156
# Xevat

Xevat és un mes del calendari hebreu que equival a gener o a febrer. El seu nom ve de l'accadi i vol dir "la pluja que cau", per ser l'època on els rius van més plens.

## Celebracions

* Tu bi-Xevat
* Es recorda el discurs de Moisès on explica la Torà per primer cop
# El Pontón

El Pontón és una de les vint-i-cinc pedanies que componen el municipi valencià de Requena i la pedania més propera a uns tres quilòmetres. Està situada en l'encreuament de la carretera d'Almansa (N-330) amb la d'Albacete (N-322), i també neix des d'aquí la carretera de la Vega. És, per tant, un dels llogarets millor comunicats. Tenia 378 habitants censats en 2015 segons les dades oficials de l'INE. Durant els mesos d'estiu la població creix considerablement, amb gent vinguda des de fora. El Pontón compta amb petits comerços, una benzinera, bars, i fins i tot amb un Centre Social que s'ha convertit en un lloc de trobada per a totes les edats, sobretot els caps de setmana. Aquest Centre Social disposa d'un servei de bar i, en l'exterior, una petita zona enjardinada amb gronxadors per als nens i un camp de bàsquet.
Les festes principals del Pontón són en honor de la seva patrona, la Verge del Carme, i se celebren des del 8 al 17 de juliol.

## Referències

* 1 2 «El Pontón» (en castellà). Ministerio de Agricultura, Pesca y Alimentación. [Consulta: 7 gener 2025].
* 1 2 «El Pontón | Ayuntamiento de Requena» (en castellà). [Consulta: 7 gener 2025].
# George Somnes

George Somnes, nascut George Carleton Flye (Newcastle, Maine,7 de juliol de 1887 - Denver, 8 de febrer de 1956) va ser un director de teatre i productor i director de cinema estatunidenc.

## Carrera

El 1911, la primera aparició de Somnes a Broadway va ser a An Old New Yorker de Harrison Rhodes i Thomas A. Wise i produïda per William A. Brady. Després va anar a Londres i va ser el primer estatunidenc que va guanyar protagonisme al Old Vic Theatre, amb la seva interpretació del rei Claudi a Hamlet.
Quan els Estats Units van entrar a la Primera Guerra Mundial, Somnes va abandonar Anglaterra i va entrar a l'exèrcit, on es va convertir en un sergent superior a l'artilleria de camp.
A la dècada de 1920 Somnes va ser membre de l'antiga Stuart Walker Stock Company a Indianàpolis i més tard va participar al Civic Theatre d'allà.
De 1929 a 1934, Somnes va estar a Hollywood i va dirigir estrelles com Sylvia Sidney, Claudette Colbert, Gary Cooper i George Raft. La seva carrera com a director cinematogràfic va incloure: The Girl in 419, Midnight Club i Torch Singer el 1933, i Wharf Angel el 1934, codirigint amb William Cameron Menzies.
A l'escenari va dirigir produccions com el drama Reprise (1935), les comèdies Sun Kissed (1937) i The Greatest Show on Earth (1938), el melodrama Brown Danube (1939) i el drama Land's End (1946).

## Teatre Elitch

El 1934, Somnes va aparèixer per primera vegada al Teatre Elitch on ell i la seva futura esposa, Helen Bonfils, farien la primera de moltes aparicions junts.
Somnes va obrir la temporada de 1946 al Teatre Elitch amb The Mermaid Sings, que va ser la seva obra número 101 com a director. En aquesta ocasió, Somnes ha afirmat: "Les cent primeres jugades són les més dures".
Les seves dates d'actuació i direcció al Teatre Elitch inclouen: 1936 a 1943, 1947 i 1951 a 1954.

## Vida personal

A la tardor de 1936, Somnes i Helen Bonfils es van casar al jardí de roses de la casa de Gurtler a Denver.
La parella vivia a la Wood-Morris-Bonfils House a Denver. Somnes va morir a Denver el 1956 i va ser enterrat al mausoleu Fairmount de Denver, i Bonfils se li va unir el 1972.

## Referències

* 1 2 3 «George Somnes Obituary». The Indianapolis Star, 10-02-1956.
* 1 2 3 4 Borrillo, Theodore A. Denver's historic Elitch Theatre : a nostalgic journey (a history of its times). [publisher not identified], 2012. ISBN 978-0-9744331-4-1. OCLC 823177622.
* ↑ Aaker, Everett. George Raft: The Films. McFarland, 19 abril 2013, p. 39. ISBN 978-0-7864-9313-5.
* ↑ Fischer, Dennis. Science Fiction Film Directors, 1895-1998. McFarland, 17 juny 2011, p. 432. ISBN 978-0-7864-8505-5.
* ↑ «George Somnes». Internet Broadway Database. [Consulta: 9 juny 2014].
* ↑ Lewis, Rosemary Elaine. «The Elitch Gardens Theatre, 1891-2008 : America's high plains summer playhouse» (en anglès), 2009. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Riley, Marilyn Griggs. High Altitude Attitudes: Six Savvy Colorado Women. Big Earth Publishing, 2006, p. 79–80. ISBN 1555663753.
* ↑ Fairmount Heritage Foundation
# Microtus

El gènere Microtus és un grup d'arvicolins que es troba a Nord-amèrica i al nord d'Euràsia.
La llista completa d'espècies és la següent:

## Subgènere Blanfordimys

* M. afghanus
* M. bucharensis
* M. yuldaschi

## Subgènere Euarvicola

* M. agrestis
* M. lavernedii
* M. rozianus

## Subgènere Microtus

* M. anatolicus
* M. arvalis
* M. cyrenae †
* M. dogramacii
* M. elbeyli
* M. guentheri
* M. hartingi
* M. ilaeus
* M. irani
* M. kermanensis
* M. mustersi
* M. mystacinus
* M. obscurus
* M. paradoxus
* M. qazvinensis
* M. rossiaemeridionalis
* M. schidlovskii
* M. socialis
* M. transcaspicus

## Subgènere Mynomes

* M. breweri
* M. canicaudus
* M. montanus
* M. oregoni
* M. pennsylvanicus
* M. townsendii

## Subgènere Pitymys

* M. abbreviatus
* M. californicus
* M. chrotorrhinus
* M. drummondii
* M. dukecampbelli
* M. guatemalensis
* M. longicaudus
* M. mexicanus
* M. miurus
* M. mogollonensis
* M. oaxacensis
* M. pinetorum
* M. quasiater
* M. richardsoni
* M. umbrosus
* M. xanthognathus

## Subgènere Terricola

* M. bavaricus
* M. brachycercus
* M. daghestanicus
* M. duodecimcostatus
* M. felteni
* M. fingeri
* M. gerbii
* M. liechtensteini
* M. lusitanicus
* M. majori
* M. multiplex
* M. nebrodensis
* M. savii
* M. subterraneus
* M. tatricus
* M. thomasi

## Referències

* Musser, G. G.; Carleton, M. D. «Superfamily Muroidea». A: Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, p. 894-1.531. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.

## Enllaços externs

* Informació sobre les diverses espècies d'aquest gènere. (anglès)