# Becenc bru grisenc

El becenc bru grisenc (Leccinum cyaneobasileucum var. brunneogriseolum) és un molleró poc citat, del grup dels mollerons becencs, els mollerons que creixen vora bedolls.

## Taxonomia

Gilbert Lannoy i Alain Estadès varen descriure Leccinum cyaneobasileucum l'any 1991, un becenc de barret blanc. Posteriorment, el mateix any, els mateixos autors varen descriure Leccinum brunneogriseolum, un becenc de barret bru grisenc a bru pàl·lid. Finalment, els mateixos autors, van combinar aquesta darrera espècie com a varietat de la primera: Leccinum cyaneobasileucum var. brunneogriseolum (Lannoy & Estadès) Lannoy & Estadès
La forma blanca és relativament rara mentre la forma brunenca és la més corrent. Henk den Bakker i Machiel Noordeloos consideren que es tracta de la mateixa espècie, però el nom de la forma blanca té precedència. Certs autors però, segueixen considerant ambdós taxons com a varietats de L. cyaneobasileucum. en aquest cas .
El nom de becenc bru grisenc es refereix a la forma d'aquest color (Leccinum cyaneobasileucum var. brunneogriseolum), la forma més corrent, mentre la forma blanca, (Leccinum cyaneobasileucum var. cyaneobasileucum) s'anomena becenc blanc.

## Iconografia

Gelardi, Matteo & Costanzo, Federica. (2021): Fig. 2-5
Assyov, Boris. Boletales.com.(2024)
Jose Antonio Muñoz, Boletus s.l. (2005): 96

## Descripció

Bolets de mida mitjana a, el més corrent, gran; barret de 6-10 de diàmetre, de jove hemisfèric i ben aviat convex-pulvinat; carnós; marge lleugerament excedent, fins a 1 mm; superfície mat, seca però enganxosa a lleugerament greixosa i polida amb temps humit, bru grisenca, immutable al frec.
Porus persistentment arrodonits, no angulars, concolors amb els tubs, brunencs al frec.
Cama 12-18 × 1-3 cm, sempre més llarg que el diàmetre del barret, esvelt, central, sòlid, fibrós, ferm, sec, recte a sinuós , cilíndrica a lleugerament inflat al peu; superfície totalment ornamentada per petits aspres concolors, disposats de manera molt densa, confluents i deprimits, que li donen l'aspecte d'un vellut llanós, més evident cap el peu; de beix a ocraci molt pàl·lid, uniforme, amb taques o matisos de blau a aiguamarina en el peu o just sota el còrtex; miceli basal blanquinós.
Carn ferma i dura quan és jove, més tard molla i finalment blana al barret, fibrosa a la cama; blanquinosa, amb taques o matisos de blau a aiguamarina a la base de la cama o cap a les zones perifèriques de la meitat inferior de la cama, tendeixen a fer-se més evidents després del tallar-la; inalterable quan s'exposa a l'aire; olor indistinta, tast suau.

## Hàbitat

Estableix micorrizes amb bedolls (Betula pendula); en sòls preferentment àcids; des de finals d'estiu a principis de tardor;

## Distribució

Relativament comú en molta part d'Europa, rar a Escandinàvia (excloent Dinamarca), s'ha citat d'Espanya, França i Itàlia. De Catalunya tan sols s'ha recol·lectat a Rupit.

## Espècies semblants

Es reconeix al camp ppel color bru grisenc mat del barret i la superfície cotonosa de la cama, on els aspres, densos i confluents, gairebé no deixen veure la superfície de la cama. S'ha confós amb el becenc (Leccinum scabrum). Aquest, un cop tallem la carn, és de color immutable o amb lleugers matisos rosats, però sense cap matís blau verdós

## Comestibilitat

Comestible; com totes les espècies del gènere Leccinum cal considerar-les com a comestibles mediocres. Es recomanable descartar la cama. Causen problemes gastrointestinals si es mengen crus o mal cuinats.

## Analítica

* Porus 30% NH4 OH +: bru feruginós
* Superfície del barret i cama 30% KOH +: roig vinós
* Carn FeSO4 +: Aiguamarina pàl·lid

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* ↑ Lannoy, Gilbert; Estadès, Alain «Contribution à l'étude du genre Leccinum S. F. Gray - 1 - Étude de L. variicolor, oxydabile et de quelques satellites, formes et variétés». Documents Mycologiques. Société mycologique du nord de la France, 21(no. 81), 1991, pàg. 11-26; 23.
* ↑ Lannoy, Gilbert; Estadès, Alain «Contribution a l’etude du genre Leccinum S. F. Gray - 2. Etude de Leccinum brunneogriseolum sp. nov., L. pulchrum sp. nov. et L. umbrinoides (note)». Documents Mycologiques, 21 (82), 1991, pàg. 1-6; 1.
* ↑ Lannoy, Gilbert; Estadès, Alain «Corrigenda à l’article « Leccinum duriusculum f. tenerum, f. nov. »». Bulletin de la Société Mycologique de France, 123(1), (2008) [2007], pàg. 45-47; 45.
* 1 2 3 Kibby, Geoffrey. British Boletes with keys to species (en anglès). 6 ed. G. Kibby, 2013, p. 72.
* 1 2 3 Bakker, Henk den; Noordeloos; Machiel «A revision of European species of Leccinum Gray and notes on extralimital species». Persoonia - Molecular Phylogeny and Evolution of Fungi, 18(4), 2005, pàg. 511–587.
* ↑ Noordeloos, Machiel E; den Bakker, Henk C; van der Linde, Sietse; Verbeken, Annemieke; Nuytinck, Jorinde «Flora Agaricina Neerlandica Volum 7 Boletales & Russulales». Flora Agaricina Neerlandica. Edizioni Candusso, pàg. 632.
* 1 2 Gelardi, Matteo; Costanzo, Federica «Morphological and molecular confirmation for the southernmost Italian record of Leccinum cyaneobasileucum var. brunneogriseolum (Boletaceae, Boletales).». Rivista micologica romana, Bollettino dell'Associazione Micologica Ecologica Romana, 1, 2021, pàg. 3-26.
* ↑ Assyov, Boris. «Leccinum cyanobasileucum». Boletales.com. Boris Assyov, 2024.
* 1 2 3 4 Muñoz, José Antonio. Boletus s.l: excl. Xerocomus: Strobilomycetaceae, Gyroporaceae, Gyrodontaceae, Suillaceae, Boletaceae. Alassio [Italy]: Candusso, 2005. ISBN 978-88-901057-6-0.
* ↑ Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* ↑ Knudsen, Henning; Vesterholt, Jan. Funga Nordica: agaricoid, boletoid and cyphelloid genera. Copenhagen: Nordsvamp, 2008. ISBN 978-87-983961-3-0.
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya». Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona..