OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lakeville (Maine)

Lakeville és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 63 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lakeville tenia 63 habitants, 33 habitatges, i 16 famílies. La densitat de població era de 0,4 habitants/km².
Dels 33 habitatges en un 9,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,5% hi vivien parelles casades, en un 3% dones solteres, i en un 48,5% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 7,9% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 15,9% entre 25 i 44, un 52,4% de 45 a 60 i un 19% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 114,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.625 $ i la renda mediana per família de 16.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era de 14.723 $. Entorn del 28,6% de les famílies i el 40,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lakeville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lakeville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Estrella (símbol)

L'estrella és un símbol molt usat, sovint per representar l'estrella astronòmica. Acostuma a designar alguna cosa relacionada amb el cel. També s'usen estrelles com a indicador de qualitat (per exemple les categories d'un hotel o les puntuacions de molts videojocs).

## Estrelles de quatre puntes

* Apareix a la bandera de l'OTAN i el Mercosur
* A vegades està dins la brúixola, assenyalant els punts cardinals bàsics

## Estrelles de cinc puntes

* El pentacle
* L'estrella de l'estelada, la senyera independentista
* S'associa al poder militar, per això apareix en molts uniformes
* Apareix a les banderes del Pakistan, Marroc, Etiòpia, la Unió Europea i molts països del comunisme
* Juntament amb la mitja lluna, representa l'Islam
* Era l'emblema de l'Imperi otomà

## Estrelles de sis puntes

* L'estrella de David, emblema del poble jueu
* Quan no es veuen les línies interiors, és un símbol de la Verge Maria
* El tauler de les dames xineses
* El nombre d'estrelles d'un establiment culinari indica el nivell de satisfacció dels jutges de la Guia Michelin. Les puntes són arrodonides com si l'estrella hagués estat inflada com un pneumàtic.

## Estrelles de set puntes

* Apareix a les banderes d'Austràlia i el poble cherokee
* L'heptagramma és un símbol de la Wicca que s'associa a la màgia
* Representa els set planetes de l'alquímia

## Estrelles de vuit puntes

* Apareix a la bandera de les Filipines
* És una condecoració militar
Viccionari
# Nikolai Kuznetsov (remer)

Nikolai Kuznetsov (rus: Николай Александрович Кузнецов) (Moscou, 1 de juliol de 1953) és un remer rus, ja retirat, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Mont-real, on guanyà la medalla de bronze en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb Raul Arnemann, Valeri Dolinin i Anushavan Gasan.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata en el quatre sense timoner al Campionat del Món de rem, el 1974 i 1975. Entre el 1974 i 1979 guanyà cinc campionats soviètics.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Nikolay Kuznetsov». [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «Rudern - Weltmeisterschaften. Vierer ohne Steuermann». [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ «World Rowing - Nikolai KUSNETSOV» (en anglès). [Consulta: 7 maig 2023].
# Òlenos

Òlenos (grec antic: Ὤλενος, gentilici Ὠλένιος, català oleni) fou una ciutat d'Acaia, una de les dotze ciutats originals de la Lliga Aquea. Era situada a la costa a l'esquerra del Peiros, entre Dime i Patres (més a prop a la primera). Homer la menciona al «Catàleg de les naus» a la Ilíada. Quan la Lliga Aquea fou restablerta el 280 aC la ciutat encara existia, però no es va unir a la Lliga. No gaire després els habitants es van retirar a les ciutats veïnes de Peires (Πειραί), i Euritees (Εὐρυτειαί), i també a Dime, i finalment va romandre deshabitada.
En temps d'Estrabó ja era en ruïnes i el seu territori havia passat a fer part del de Dime.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1879. ISBN 9788441224223.
* 1 2 3 «Olenus». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Abis

Els abis (en llatí: abii, en grec antic: Άβίοι), eren una tribu mítica probablement escita que vivia a Scythia Extra Imaum, segons Claudi Ptolemeu, però hi havia també altres opinions.
Segons Homer a la Ilíada eren «els més justos dels homes». Algunes tradicions diuen que eren els mateixos que els hiperboris, un nom que no apareix en Homer.
Èsquil, que els anomena Gabii també diu que eren els més justos i hospitalaris dels homes i que vivien dels fruits que ells mateixos conreaven a les seves terres, però no indica quin era el seu país. Alguns comentaristes d'Homer els situen a Tràcia, altres a Escítia i encara uns altres prop de les amazones, que els van intentar convèncer de que participessin en una expedició contra Àsia. De fet, tal com passava amb els hiperboris, es van anar situant a les regions desconegudes del nord. A les narracions de l'expedició d'Alexandre el Gran es diu que a Maracanda (Samarcanda) se li van presentar uns ambaixadors dels Abii Scythae, una tribu que havia estat independent des de l'època de Cir, i eren coneguts pel seu caràcter just i pacífic. Però es creu que la tribu d'escites que va enviar aquesta ambaixada era un exemple dels intents de Flavi Arrià d'il·lustrar la vella geografia mítica amb les conquestes d'Alexandre. Ammià Marcel·lí els situa al nord d'Hircània i Estrabó va encetar una discussió per saber on vivien.

## Referències

* 1 2 3 Smith, William (ed.). «Abii». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 novembre 2023].
* ↑ Homer. Ilíada, XIII, 3-5
* ↑ Flavi Arrià. Anàbasi d'Alexandre el Gran, IV, 1
# Bulbul cantaire

El bulbul cantaire (Chlorocichla laetissima) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a República Democràtica del Congo, Kenya, Sudan del Sud, Sudan, Tanzània, Uganda i Zàmbia. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul cantaire». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 613. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Joyful Greenbul. Chlorocichla laetissima» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Bulbul colltacat

El bulbul colltacat (Pycnonotus tympanistrigus) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de l'illa de Sumatra, aIndonèsia. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Bulbul colltacat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 620. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Spot-necked Bulbul. Pycnonotus tympanistrigus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Magnetó nuclear

En física atòmica, el magnetó nuclear (simbolitzat $\mu _{\mathrm {N} }\!$)és una constant física de moment magnètic.
Es defineix com:
    $\mu _{\mathrm {N} }={{e\hbar } \over {2m_{\mathrm {p} }}}$
on:
    $e\!$ és la càrrega elemental,
    $\hbar$ és la constant de Planck,
    $m_{\mathrm {p} }\!$ és la massa en repòs del protó
En el Sistema Internacional d'Unitats el seu valor és aproximadament de:
    $\mu _{\mathrm {N} }\!$ = 5.050 783 43(43) × 10$^{-27}$ J·T$^{-1}$

## Vegeu també

* Magnetó de Bohr
# CD3

En immunologia la molècula CD3 és un complex proteic dels mamífers compost de quatre cadenes diferents (CD3γ, CD3δ i dues vegades el CD3ε) que s'associen amb unes altres molècules conegudes com a receptor dels limfòcits T (TCR) i la cadena ζ per generar un senyal d'activació dels limfòcits T.
La cadena-ζ del TCR conforma juntament amb el CD3 el complex TCR.
Les cadenes CD3γ, CD3δ i CD3ε estan altament relacionades amb les proteïnes de superfície cel·lular de la superfamília de la immunoglobulina, contenint un únic domini extracel·lular d'immunoglobulina.
Les regions transmembrana de les cadenes CD3 estan carregades negativament, una característica que els permet associar-se a les cadenes carregades positivament del TCR (TCRα i TCRβ).
Les cues intracel·lulars de les molècules de CD3 conserven un únic motiu conservat conegut com a motiu d'activació basat en la tirosina (ITAM) que és essencial per a la capacitat de senyalització del TCR.
La fosforilació de l'ITAM fa que el CD3 esdevingui capaç d'unir-se a l'enzim ZAP70 (proteïna zeta associada), una cinasa que és important en la senyalització de la cascada de la cèl·lula T.

## Referències

* Cellular and Molecular Immunology (5th Ed.) Abbas AK, and Lichtman, Editor: Saunders, Philadelphia, 2003.
Viccionari
# Front Nacional de Botswana

El Front Nacional de Botswana (en anglès Botswana National Front) és el principal partit polític d'oposició a Botswana. A les últimes eleccions, al 30 d'octubre del 2004, el partit va guanyar el 26,1% del vot popular i 12 dels 57 escons. Al 1994 13 dels seus candidats van ser escollits com a membres de l'Assemblea Nacional, per primer cop a la seva història. En aquest punt va adoptar el lema "Hora del canvi". Alguns dels seus líders han sigut Chief Bathoen, Kenneth Koma i ara Otsweletse Moupo. El partit opera en termes generals amb la ideologia de la socialdemocràcia. Moupo emfatitza la necessitat d'ajudar els pobres a escapar-se de la pobresa. Hi ha hagut unes quantes lluites internes en el partit degut, en termes generals, al faccionalisme. Aquest ha portat a l'escissió de faccions uns quants cop, culminant en la formació de partits escindits com el Partit del Congrés de Botswana, la ideologia política dels quals no és apreciablement diferent de la del BNF.

## Enllaços externs

* Front Nacional de Botswana - Lloc web oficial
# Bulbul daurat

El bulbul daurat (Calyptocichla serinus) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae) i única espècie del gènere Calyptocichla. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Hàbitat i distribució

Se'l troba al dosser de la selva i boscos transformats des de Sierra Leone cap a l'est fins al sud de Camerun, Bioko, sud-oest de la República Centreafricana, nord, nord-est i est de la República Democràtica del Congo, Gabon i la desembocadura del Riu Congo.

## Referències

* ↑ «Bulbul daurat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 612. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Golden Greenbul. Calyptocichla serinus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Bulbul de Cabanis

El bulbul de Cabanis (Phyllastrephus cabanisi) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a Angola, Burundi, República Democràtica del Congo, Kenya, Malawi, Moçambic, Ruanda, Sudan del Sud, Sudan, Tanzània, Uganda i Zàmbia. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà i els matollars humids tropicals i subtropicals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
L'epítet específic cabanisi fa referència a l'ornitòleg alemany Jean Louis Cabanis (1816-1906).

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el bulbul de Cabanis presenta tres subespècies: (P.c. cabanisi, sucosus i placidus). Tanmateix, en la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023) la subespècie placidus es considera una espècie separada: Phyllastrephus placidus.

## Referències

* 1 2 «Bulbul de Cabanis». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* 1 2 «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 615. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Cabanis's Greenbul. Phyllastrephus cabanisi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Plana abissal

Una plana abissal és una plana situada al fons d'un oceà, generalment a una profunditat d'entre 2.000-3.000 i 6.000-7.000 metres. Les planes abissals se solen trobar entre la falda d'un glacis continental i una dorsal oceànica i ocupen si fa no fa la meitat de la superfície de la Terra.
La plana abissal es forma quan la sima de l'escorça inferior, fosa i empesa cap amunt pel mantell, arriba a la superfície a les dorsals oceàniques i forma una nova escorça oceànica. Aquesta nova escorça està composta principalment de basalts i té una topografia rugosa. Aquesta rugositat depèn del ritme al qual s'eixampla la dorsal oceànica. Aquest ritme pot variar significativament d'una zona a l'altra, es solen classificar en tres grups: ràpids, mitjans, i lents. El ritme típic per una dorsal ràpida és de més de 100 mm per any; per una dorsal mitjana, de ~ 60 mm per any; i per les lentes, de menys de 20 mm per any. S'ha demostrat que com més lent és el ritme, més rugosa serà la nova escorça oceànica, i a l'inrevés. Es creu que això és degut a les falles que es formen a la dorsal oceànica quan es crea la nova escorça. Finalment, l'escorça oceànica queda coberta per sediments, cosa que li dona una aparença plana.
Les planes abissals són el resultat del cobriment d'una superfície, originalment rugosa, d'escorça oceànica, amb sediments fins, principalment argila i llims. Gran part d'aquests sediments prové de corrents turbis que flueixen al llarg de canyons submarins cap a aigües més profundes. La resta dels sediments està compost de pols que el vent ha portat a la mar, així com de les restes de petits animals i plantes marins (el plàncton) que s'enfonsen des de la part superior de l'oceà. En àrees remotes, s'estima que el ritme de sedimentació és d'entre dos i tres centímetres cada mil anys. En algunes parts de les planes abissals, els nòduls de manganès són comuns i hi ha grans concentracions de metalls, incloent-hi ferro, níquel, cobalt i coure. Aquests nòduls podrien ser un recurs important en futures empreses mineres, tot i que es tem que la seva explotació pugui tenir un impacte ambiental devastador.
Les planes abissals cobertes de sediment són més rares a l'oceà Pacífic, ja que els sediments que provenen dels corrents turbis queden atrapats a les fosses submarines que l'envolten.

## Referències

* ↑ «Diccionari de geografia física». TERMCAT, 2011. [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ Whittaker, Fernández-Palacios i Matthews, 2023, p. 20.

## Bibliografia

* Whittaker, T. J.; Fernández-Palacios, J. M.; Matthews. Island Biogeography: Geo-environmental Dynamics, Ecology, Evolution, Human Impact, and Conservation (en anglès). Oxford University Press, 2023. ISBN 978-0-19-886856-9.
Viccionari
# Bulbul de Prigogine

El bulbul de Prigogine (Chlorocichla prigoginei) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de la República Democràtica del Congo. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà, la sabana seca, els matollars humids tropicals i subtropicals i les zones riberenques. El seu estat de conservació es considera en perill d'extinció.
L'epítet específic prigoginei fa referència al naturalista belga Alexandre Prigogine (1913-1989).

## Referències

* 1 2 «Bulbul de Prigogine». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 613. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Prigogine's Greenbul. Chlorocichla prigoginei» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Pauròpodes

Els pauròpodes (Pauropoda, del grec pauro, "petit" i podo, "peu") són una classe de miriàpodes similars als quilòpodes (centpeus i afins), petits i antics. Inclou un sol ordre, Pauropodina. Tot i ser molt similars als centpeus és probable que siguin un grup germà dels diplòpodes. Se'n coneixen entre 500 i 715 espècies arreu del món distribuïdes en quatre famílies. Viuen a llocs humits i són sapròfags. Quan surten de l'ou només tenen tres parells de potes.

## Característiques

Els pauròpodes són de mida molt petita (0,5-2 mm) i tenen el cos tou, ja que la cutícula no està calcificada. Les antenes posseeixen entre quatre i sis artells i són ramificades, amb dues curtes branques proveïdes de flagels. Tenen de 9 a 11 parells de potes. No tenen ulls, però presenten un parell d'òrgans sensorials amb aspecte d'ulls. Les peces bucals consten d'un parell de mandíbules i el primer parell de maxil·les estan fusionades entre si originant un gnatoquilari; falta el segon parell de maxil·les. Els gonòpors (porus genitals) s'obren en el tercer segment del tronc. No tenen aparell respiratori i circulatori.

## Referències

* ↑ Brusca, R. C. & Brusca, G. J., 2005. Invertebrados, 2a edició. McGraw-Hill-Interamericana, Madrid (etc.), XXVI+1005 pp. ISBN 0-87893-097-3
* ↑ Chapman, A.D. 2007. Numbers of Living Species in Australia and the World. Invertebrates. A Report for the Department of the Environment and Heritage. Australian Biodiversity Information Services, Toowoomba, Australia. ISBN (online) 978 0 642 56850 2
# Bulbul de les Sulu

El bulbul de les Sulu (Hypsipetes everetti haynaldi; syn: Hypsipetes haynaldi) és un tàxon d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de l'arxipèlag de Sulu, al sud-oest de les Filipines. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023) aquest tàxon seria una subespècie del bulbul d'Everett. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que tindria la categoria d'espècie.

## Referències

* ↑ «Bulbul de les Sulu». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* 1 2 «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 618. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Sulu Bulbul. Hypsipetes haynaldi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Bulbul del Cap

El bulbul del Cap (Pycnonotus capensis) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a Sud-àfrica. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses secs, els matollars secs tropicals i subtropicals, els matollars mediterranis, les zones riberenques i els jardins rurals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul del Cap». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 621. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Cape Bulbul. Pycnonotus capensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].