OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions legislatives hongareses de 1958

Les eleccions legislatives hongareses de 1958 se celebraren el 16 de novembre de 1958 per a renovar els 338 membres de l'Assemblea Nacional d'Hongria. Van ser les primeres eleccions celebrades després de la Revolució hongaresa de 1956, que van provocar la reorganització del MDP en el nou Partit Socialista Hongarès dels Treballadors, ara sota el lideratge del reformista János Kádár.

## Resultats

| | Front Popular Patriòtic | | Partit Socialista Hongarès dels Treballadors | 6.431.832 | 99,56 | 276 / 338 | 70 |
| | Front Popular Patriòtic | | Independents | 6.431.832 | 99,56 | 62 / 338 | 30 |
| En contra | En contra | En contra | En contra | 28.651 | 0,44 | – |
| Vots en blanc/nuls | Vots en blanc/nuls | Vots en blanc/nuls | Vots en blanc/nuls | 33.197 | 0,51 | – |
| Total | Total | Total | Total | 6,370,519 | 100 | 338 |
| Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | 6.493.680 | 98,38 | – |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||||

## Referències

* ↑ Elections in Europe: a data handbook. 1. ed. Baden-Baden: Nomos Verl.-Ges, 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# Estefanita

La stephanita o estefanita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser descoberta l'any 1845 a les mines dels Muntanyes Metal·líferes, a l'estat de Saxònia (Alemanya), i rep el seu nom del director de mines austríac, l'arxiduc Stephan Franz Victor von Habsburg-Lothringen (1817-1867).

## Característiques

És una sulfosal d'argent i antimoni amb anions addicionals antimonurs, amb fórmula Ag₅SbS₄. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com impureses: arsènic, coure i ferro. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic i es pot trobar de manera massiva i en cristalls pseudohexagonals o tabulars. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 2 i 2,5. És extreta a les mines com a mena d'argent, ja que pot arribar a contenir prop d'un 68% d'aquest element.

## Formació i jaciments

Es forma en jaciments de minerals d'argent com a mineral secundari d'alteració hidrotermal. Se sol trobar associada a altres minerals com: proustita, acantita, plata nativa, tetraedrita, galena, esfalerita o pirita. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Balcoll (Falset, Priorat).

## Referències

* ↑ «Stephanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ Garrido, Josep Lluís; Ybarra, Joan Manuel. Nomenclàtor de les espècies minerals, 2010, p. 374. D.L. B-38531-2010 [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ Abella, Joan. Minerals i Mines de la Conca de Bellmunt Del Priorat, 2008. ISBN 978-84-612-1312-2 [Consulta: 5 febrer 2024].
# Cassini-Huygens

Cassini-Huygens fou una sonda espacial, projecte conjunt de la NASA, l'ESA i la ASI. Es tractava d'una missió espacial no tripulada l'objectiu de la qual era estudiar el planeta Saturn així com els seus satèl·lits naturals. La nau constava de dos elements principals: la nau Cassini i la sonda Huygens. El llançament va tenir lloc el 15 d'octubre de 1997 i entrà en l'òrbita l'1 de juliol de 2004. El 25 de desembre de 2004 la sonda se separà de la nau aproximadament a les 02:00 UTC. La sonda Huygens va caure a la major lluna de Saturn, Tità, el 14 de gener de 2005, moment en què descendí a la superfície del planeta per tal de recollir informació científica. Es tracta de la primera nau que orbita Saturn i del quart artefacte humà que el visita.
Els principals objectius de la nau Cassini són:
* Determinar l'estructura tridimensional i el comportament dinàmic dels anells de Saturn
* Determinar la composició de la superfície dels satèl·lits i la història geològica de cada objecte
* Determinar la naturalesa i l'origen del material fosc de la superfície de Jàpet
* Mesurar l'estructura tridimensional i el comportament dinàmic de la magnetosfera
* Estudiar el comportament dinàmic de l'atmosfera de Saturn
* Estudiar la variabilitat atmosfèrica de Tità
* Fer la cartografia detallada de la superfície de Tità
La nau Cassini-Huygens es va enlairar el 15 d'octubre de 1997 de l'estació de Cap Canaveral per mitjà d'un coet Titan IV / B de dos trams.
La missió Cassini-Huygens és fruit de la col·laboració entre tres agències espacials. Disset països han contribuït al seu desenvolupament. L'orbitador Cassini va ser construït per la NASA/JPL. La sonda Huygens la va realitzar l'ESA, mentre que l'Agència Espacial Italiana es va encarregar de proporcionar l'antena de comunicació d'alt guany de la Cassini.
El cost total de la missió és aproximadament de 3.200 milions de dòlars, dels quals EUA va aportar 2.600 milions, l'Agència Espacial Europea 500 milions i l'Agència Espacial Italiana 160 milions. La ESA va instal·lar música de Julien Civange i Louis Haéri a bord de la sonda Cassini-Huygens per interessar al públic en el projecte.
El final nominal de la missió era el 2008, però fou ampliada primer fins a 2010 i posteriorment a 2017. La missió es va acabar el 15 de setembre de 2017, data en la qual la Cassini fou desorbitada per cremar a la capa superior de l'atmosfera de Saturn.

## Descobriments més rellevants de la sonda

* atmosfera en circulació a Júpiter
* nous satèl·lits de Saturn
* origen mixt de les partícules dels anells de Júpiter
* possibilitat de trobar aigua a Encèlad
* llacs (probablement de metà) a Tità

## Referències

* ↑ «The Cassini-Huygens Mission: Lifting the Veil of Secrecy» (en anglès). CSA. Arxivat de l'original el 2015-01-22. [Consulta: 20 març 2014].
* ↑ «Rock'n'Roll heading for Titan» (en anglès). ESA, 01-12-2004. [Consulta: 29 novembre 2015].
* ↑ Pàgina de la missió
* ↑ «ESA Science & Technology - Cassini Equinox Mission». sci.esa.int. [Consulta: 22 agost 2022].

## Vegeu també

* Cronologia de la Cassini–Huygens
# Aleksàndrovka (Saràtov)

Aleksàndrovka (en rus: Александровка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2019 tenia 1.914 habitants. Pertany al districte municipal de Saràtov.

## Referències

* ↑ «О преобразовании Соколовского, Михайловского, Краснооктябрьского, Вольновского, Дубковского, Расковского, Усть-Курдюмского, Александровского муниципальных образований Саратовского муниципального района Саратовской области, муниципального образования "Город Саратов" и внесении изменений в некоторые законодательные акты Саратовской области от 25 ноября 2021 - docs.cntd.ru». Arxivat de l'original el 2021-12-27.
* ↑ «Карта села Александровки в Саратовской области с улицами и номерами домов». mapdata.ru. Arxivat de l'original el 2020-10-17. [Consulta: 30 març 2020].
# Eleccions legislatives noruegues de 1909

Les eleccions legislatives noruegues de 1909 es van celebrar entre el 2 i el 25 d'octubre de 1909, amb una segona volta entre el 18 d'octubre i l'11 de novembre per a renovar els 123 membres del Storting, el parlament de Noruega. Els que obtingueren més escons foren els liberals, que formaren govern amb el liberal Gunnar Knudsen com a primer ministre de Noruega fins que el 1910 fou substituït per Wollert Konow (Partit d'Esquerra Liberal).

## Suports

| Diari | Partit recolzat | Partit recolzat | Notes |
| Bratsberg-Demokraten | | Partit Laborista | |

## Resultats

Escons :
| Partits | # | % | # | ± |
| Partit Conservador de Noruega | 175,388 | 41,49 | 41 / 123 | 5 |
| Partit d'Esquerra Liberal | 175,388 | 41,49 | 23 / 123 | Nou |
| Partit Liberal | 128,367 | 30.37 | 46 / 123 | 27 |
| Partit Laborista Noruec | 91,268 | 21.59 | 11 / 123 | 1 |
| Laboristes Demòcrates | 15,550 | 3.68 | 2 / 123 | 2 |
| Total | 100% | 100% | 123 | 123 |

## Referències

* ↑ Elections in Europe: a data handbook. 1. ed. Baden-Baden: Nomos Verl.-Ges, 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
* ↑ «Nasjonalbiblioteket». [Consulta: 16 febrer 2024].

## Enllaços externs

* (noruec) Statistisk Sentralbyrå
# Dickita

La dickita és un mineral de la classe dels silicats (fil·losilicats), que pertany al grup caolinita-serpentina. Va ser descoberta l'any 1930, i rep el seu nom del químic metal·lúrgic escocès Allan Brugh Dick (1833-1926).

## Característiques

La dickita és un polimorf de la hal·loysita, de la caolinita i de la nacrita, que cristal·litza en el sistema monoclínic. Pertany al grup caolinita-serpentina de minerals. La seva fórmula és Al₂(Si₂O₅)(OH)₄. És rara en estat pur, i sol tenir impureses que li donen diferents coloracions, com són: Ti, Fe, Mg, Ca, Na o K. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 2,5 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la dickita pertany a «09.ED: Fil·losilicats amb capes de caolinita, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: caolinita, nacrita, odinita, hal·loysita, hisingerita, hal·loysita-7Å, amesita, antigorita, berthierina, brindleyita, caryopilita, crisòtil, cronstedtita, fraipontita, greenalita, kel·lyïta, lizardita, manandonita, nepouïta, pecoraïta, guidottiïta, al·lòfana, crisocol·la, imogolita, neotocita, bismutoferrita i chapmanita.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari generalment d'origen hidrotermal associat amb filons, derivat en part de l'alteració de minerals aluminosilicats. També es presenta com una fase sedimentària autigènica. Sol aparèixer associada a la calcedònia. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Regia (Bellmunt del Priorat, Priorat), a la pegmatita Mas Joanhuix (Sant Hilari Sacalm, Selva), al Correc d'en Llinassos (Oms, Rosselló) i al Mas Vicenç (Queixàs, Rossellló).

## Varietats

Es coneixen dues varietats de dickita:
* La pedra Changhua, o Changhua Stone, una densa varietat groga de dickita que s'utilitza per tallar. En general, conté petites quantitats d'alunita com una impuresa.
* La pedra Gaoshan, o Gaoshan Stone, una densa varietat de dickita amb taques vermelles d'hematita, que s'utilitza per tallar. També conté quars i pirofilita com impureses menors. Els xinesos consideren aquest material com una varietat de pedra Shoushan, encara que la veritable pedra Shoushan es compon principalment de pirofilita.

## Referències

* ↑ «Dickite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 febrer 2015].
* ↑ «Kaolinite-Serpentine Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 febrer 2015].
* ↑ Berbain, Christian; Georges Favreau «Le Correc d’en Llinassos à Oms — Un exemple peu courant de minéralisation nickélifère». Le Cahier des micromonteurs, 1, 95, 2-2007 [Consulta: 14 gener 2024].
* ↑ BERBAIN, C; FAVREAU, G. & MORENO, C. «Mas Vicenç, Fontcouverte, Caixas (Pyrénées-Orientales)». Le Cahier des Micromonteurs, 107, 2010, pàg. 20-25 [Consulta: 14 gener 2024].
* ↑ «Changhua Stone» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 febrer 2015].
* ↑ «Gaoshan Stone» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Epístasi

L'epístasi és el terme que defineix la relació entre diferents gens de manera que l'acció d'un dels gens és canviada per la d'un altre gen o un nombre d'ells. El gen del que s'està expressant el fenotip es diu gen epistàtic i el gen alterat o que no s'està expressant es diu hipostàtic.
Cal aclarir que l'epístasi es refereix concretament en la interacció entre diferents loci, no pas entre gens del mateix locus. En aquest segon cas, ens trobaríem davant del fenomen de la dominància.
L'epístasi i la interacció gènica són el mateix fenomen, però el terme epístasi és més utilitzat a la genètica de poblacions.

## Referències

* ↑ Redolar, Diego; Moreno, Ana. «Bases moleculars i cel·lulars de l'herència». UOC, 2008. [Consulta: 15 octubre 2024].
# Cancioneiro Colocci-Brancuti

El Cancionero Colocci-Brancuti, o Cancioneiro da Biblioteca Nacional, és un dels tres cançoners en què s'han conservat les cantigues medievals galaicoportugueses. Rep aquest nom per haver estat trobat a la biblioteca del comte Paolo Brancuti di Cagli, a Ancona (Itàlia), el 1878, i pel fet conegut d'haver estat propietat de l'humanista Angelo Colocci (1467-1549), que va numerar els folis i hi va escriure diverses notes marginals. Es denomina també Cancioneiro da Biblioteca Nacional (de Lisboa), ja que aquesta institució el va adquirir el 1924 als hereus d'Ernesto Monaci, que l'havia comprat al comte.
És una còpia de començaments del segle xvi, que conté 1.567 composicions, distribuïdes en 335 folis. Dels tres cançoners galaicoportuguesos, és el que recull més cantigues. Hi estan representats tots els gèneres: les cantigues d'amic, les cantigues d'amor, i les cantigues d'escarni i de maleir. És possible que tant aquest cançoner com el de la Biblioteca Vaticana siguin còpies d'un manuscrit anterior, que es pensa que pot haver estat compilat en la primera meitat del segle xiv per Pere de Portugal, comte de Barcelos.

## Bibliografia

* Cintra, Luís F. Lindley. 1982. (Apresentação) Cancioneiro da Biblioteca Nacional (Colocci-Brancuti) Cód. 10991. Reprodução facsimilada. Lisboa: Imprensa Nacional - Casa de Moeda.
* Ferrari, Anna. 1979. “Formazione e struttura del canzoniere portoghese della Biblioteca Nazionale di Lisbona (cod. 10991: Colocci-Brancuti). Premesse codicologiche alla critica del testo (Materiali e note problematiche)”, Arquivos do Centro Cultural Português XIV: 27-142.
* Ferrari, Anna. 1991. “Le Chansonnier et son double”, in Lyrique romane médiévale: la tradition des chansonniers. Actes du Colloque de Liège, 1989, ed. Madeleine Tyssens, Bibliothèque de la Faculté de Philosophie et Lettres de l'Université de Liège – Fascicule CCLVIII. 303-327
* Ferrari, Anna. 1993. “Cancioneiro da Biblioteca Nacional”, in Lanciani & Tavani 1993: 119-123.
* Gonçalves, Elsa. 1976. La Tavola Colocciana. Autori Portughesi. Paris: Fundação Calouste Gulbenkian, Centro Cultural Português (=Arquivos do Centro Cultural Português X [1976] 387-448).
* Gonçalves, Elsa. 1993. “Tradição manuscrita da poesia lírica”, in Lanciani & Tavani 1993: 627-632.
* Lanciani, Giulia & Tavani, Giuseppe (org.). 1993. Dicionário da Literatura Medieval Galega e Portuguesa. Lisboa: Caminho.
* Pena, Xosé Ramón. 2002. "Historia da literatura medieval galego-portuguesa", Santiago de Compostela, Sotelo Blanco.
* Cancioneiro da Biblioteca Nacional
# Acili Sever

Acili Sever (en llatí Acilius Severus) va ser un magistrat romà del segle iv. Probablement formava part de la gens Acília.
Va ser nomenat cònsol l'any 323 juntament amb Vetti Rufí, durant el regnat de Constantí I el Gran. Els Fasti els mencionen.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 802.
# Eleccions legislatives noruegues de 1933

Les eleccions legislatives noruegues de 1933 se celebraren el 16 d'octubre de 1933 per a renovar els 150 membres del Storting, el parlament de Noruega. Els més votats foren els laboristes noruecs i però es formà un govern de coalició de dretes dirigit pel cap dels liberals Johan Ludwig Mowinckel, qui detingué el càrrec de primer ministre de Noruega.

## Resultats

Escons :
| Partits | # | % | # | ± |
| Partit Laborista Noruec (Det norske Arbeiderparti) | 500,526 | 40.08 | 69 / 150 | 22 |
| Partit Conservador (Høyre) | 252,506 | 20.22 | 30 / 150 | 9 |
| Partit Popular Liberal (Frisindede Folkeparti) coalició | 252,506 | 20.22 | 0 / 150 | 2 |
| Partit Liberal (Venstre) | 213,153 | 17.07 | 24 / 150 | 9 |
| Partit dels Agricultors (Bondepartiet) | 173,634 | 13.91 | 23 / 150 | 2 |
| Unió Nacional (Nasjonal Samling) | 27,850 | 2.23 | 0 / 150 | Nou |
| Partit Comunista (Norges Kommunistiske Parti) | 22,773 | 1.82 | 0 / 150 | = |
| Partit Popular Liberal (Frisindede Folkeparti) solitari | 20,184 | 1.62 | 1 / 150 | 2 |
| Partit de la Societat (Samfunnspartiet) | 18,786 | 1.50 | 1 / 150 | Nou |
| Partit Democristià (Kristelig Folkeparti) | 10,272 | 0.82 | 1 / 150 | Nou |
| Partit Popular Radical (Det Radikale Folkeparti) | 6,858 | 0.55 | 1 / 150 | 1 |
| Total | 100% | 100% | 150 | 150 |

## Enllaços externs

* (noruec) Statistisk Sentralbyrå
# Khumayr

Khumayr (àrab: جبال خمير, Jabal Ḫumayr, o خُرُومِر, Ḫurūmir; francès: la Kroumirie o Khroumirie) és una regió muntanyosa del Magrib situada al nord-est d'Algèria i nord-oest de Tunísia. Junt amb els Mogods, a l'est, forma la cadena nord (Khumayr-Mogods), de vegades considerada part de l'Alt Tell o Tell Superior.
Es tracta d'una regió boscosa amb predomini dels roures i una pluviometria mitjana de 1250 mm/any, que bàsicament cobreix el territori entre la mar Mediterrània i el riu Medjerda. El Djebel al-Abyad a Tunísia es considera el seu punt més oriental. La seva altura ronda els 900 metres. La població de la zona està dispersa i arriba en alguns punts a més de 90 habitants per km².
Destaquen en el conjunt les zones de Djebel El Kasaa prop de Aïn Draham, habilitada per turistes, la de Djebel Bir (a la mateixa delegació) amb 1.014 metres, i la de Djebel Ghorra, que marca la frontera entre Algèria i Tunísia, on es troba el punt més alt (1.202 metres). Les tres ciutats principals són Tabarka, Aïn Draham (a 800 metres) i Fernana (al vessant sud, a 275 metres); Babouche (Babbouch) i Hammam Bourguiba són posicions frontereres i a la segona hi ha des de 1966 un complex termal modern. Ben M'tir (Béni Mtir) és un llogaret a la riba de l'oued el-Lil, on s'ha construït un embassament d'una capacitat de setanta-tres milions de metres cubics; un altre embassament es va construir sobre l'oued el-Kebir.

## Etimologia i demografia

Rep el seu nom dels khumayrs (francès kroumirs o khroumirs), el poble amazic arabitzat que habita la zona.
El seu origen és un misteri, ja que mai foren esmentats abans del segle xix. Ells mateixos diuen ser descendents de l'àrab Khumayr ibn Umar, company del conqueridor d'Ifríqiya Uqba ibn Nafi, a través del seu descendent Sidi Abd Allah Abu l-Djimal, que extenuat pel gihad va anar a morir al massís en un lloc a uns 5 km al sud-oest d'Aïn Draham. El seu mausoleu encara existeix. Una altra tradició dona el mateix origen però diu que primer es van assentar al sud i al segle xix van emigrar a aquestes muntanyes.
Estan dividits en diverses fraccions, algunes probablement d'origen amazic i altres àrab però que avui dia no es poden distingir. El dialecte àrab local no obstant no té paraules d'origen amazic.

## Història

Aquesta zona quasi sempre va estar fora del control real dels governants de Tunísia. El 1769/1770 van acollir al pretendent Uthman al-Haddad que fou finalment capturat i executat. El 1844 van donar suport a un altre pretendent que deia ser descendent de Uthman Bey, i que també fou capturat i executat. En canvi els khumyrs no van participar en les revoltes de 1864 i 1867. Les expedicions de saqueig que feien els khumyrs a les regions veïnes, les quals no podien ser controlades pel cadi de Tabarka, van arribar al seu punt culminant el 1881. El 24 d'abril de 1881 forces franceses van sortir d'Algèria i van entrar a Tunis i el 26 d'abril van ocupar el Kef. Aïn Draham fou ocupada el 13 de maig, i el 14 de maig els khumyrs foren derrotats finalment a Ben M'tir.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, V, 52-53
# Nòstoc

Els nòstocs (Nostoc) són un gènere de cianobacteris de les aigües dolces, els sòls i les roques humides, que formen colònies compostes per filaments. Aquests es troben inclosos en una beina gelatinosa. Si es troba al sòl, una colònia de nòstocs no és visible, però després de les pluges augmenta la seva massa fins a fer-se visible. Per contra, difícilment es poden trobar nòstocs en hàbitats marins.
L'etimologia de la paraula Nostoc sembla producte de la invenció del científic i alquimista Paracels per a descriure aquestes colònies gelatinoses (semblants a un moc) que es troben pràcticament a tot el món. Va combinar dues paraules una d'anglesa i una altra d'alemanya ambdues signifiquen els forats del nas, narius: Nostril i Nasenloch = Nostoch
Aquests cianobacteris contenen, en el citoplasma, pigments fotosintètics que els permeten realitzar la fotosíntesi. En alguns casos formen associacions simbiòtiques amb teixits de plantes, com és el cas de les arrels de les gimnospermes de la família Cycadaceae, les fulles de la falguera aquàtica Azolla o el tal.lus d'algunes antocerotes.
Els nòstocs són membres de la família de les nostocàcies. Les espècies són:
* N. azollae
* N. caeruleum
* N. carneum
* N. comminutum
* N. commune (que forma les merdes de bruixa)
* N. ellipsosporum
* N. flagelliforme
* N. linckia
* N. longstaffi
* N. microscopicum
* N. muscorum
* N. paludosum
* N. pruniforme
* N. punctiforme
* N. sphaericum
* N. spongiaeforme
* N. verrucosum
Els nòstocs són cultivats i consumits a causa del fet que contenen proteïnes i vitamina C. Les espècies N. flagelliforme i N. commune es consumeixen a la Xina, Japó i Java, mentre que N. ellipsosporum es consumeix a l'Àsia central

## Referències

* ↑ Malcolm Poti's Etymology of the Genus Name Nostoc (Cyanobacteria) Department of Biochemistry and Anaerobic Microbiology, Virginia Polytechnic Institute and State University,Blacksburg, Virginia 24061
* ↑ Guadalupe, Yessenia; Flores, N. & Villarreal, J. C. «DESCRIPCIÓN MORFOMÉTRICA DE DOS POBLACIONES DE Leiosporoceros dussii (STEPHANI) HÄSSEL (LEIOSPOROCEROTACEAE) DE PANAMÁ» (en castellà). Tecnociencia, 23(1), 12-2020, pàg. 61-81.
# Hanska

Hanska és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 443 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hanska tenia 443 habitants, 187 habitatges, i 123 famílies. La densitat de població era de 712,7 habitants per km².
Dels 187 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,6% hi vivien parelles casades, en un 3,2% dones solteres, i en un 34,2% no eren unitats familiars. En el 28,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 16,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.114 $ i la renda mediana per família de 43.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.423 $ mentre que les dones 18.611 $. La renda per capita de la població era de 16.803 $. Entorn del 3,7% de les famílies i el 3,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hanska». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hanska». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].