OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El correu de Varsòvia

El correu de Varsòvia o El missatger de Varsòvia (títol original en polonès, Kurier) és una pel·lícula polonesa dirigida per Władysław Pasikowski del 2019. L'estrena mundial va tenir lloc l'11 de març de 2019 al Gran Teatre de Varsòvia. La preestrena va comptar amb la presència de cineastes, públic i polítics, entre ells president de la República de Polònia Andrzej Duda. La pel·lícula es va estrenar als cinemes de Polònia el 15 de març de 2019. L'1 de setembre de 2019 va tenir lloc l'estrena televisiva de la pel·lícula a TVP1. S'ha doblat al valencià per a À Punt amb el títol d'El correu de Varsòvia, i al català central per a TV3 amb el nom d'El missatger de Varsòvia.

## Sinopsi

La pel·lícula està inspirada en la història real de Jan Nowak-Jeziorański, conegut com "El missatger de Varsòvia". La seva missió solitària era decidir el destí de Polònia i la Segona Guerra Mundial. La pel·lícula té lloc unes desenes de dies abans de l'esclat de l'aixecament de Varsòvia. Jan Nowak-Jeziorański (Philippe Tłokiński) va rebre l'encàrrec d'anar a Londres per informar el govern polonès a l'exili sobre la situació a Varsòvia. Després de conèixer els polítics britànics i el comandant en cap Kazimierz Sosnkowski, torna a Polònia amb la seva ordre per al comandament de l'Armia Krajowa per aturar l'esclat de l'aixecament i amb informació que no es pot comptar amb l'ajuda dels aliats.

## Referències

* 1 2 «El correu de Varsòvia». À Punt, 16-07-2023. [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ «„To jest ważny film. Mamy mało bohaterów”. Historia „Kuriera z Warszawy” wkrótce w kinach». tvn24.pl, 12-03-2019.
* ↑ «Premiera „Kuriera” Władysława Pasikowskiego już 15 marca». kultura.gazetaprawna.pl, 29-01-2019.
* ↑ «Kurier (2019)». telemagazyn.pl. Arxivat de l'original el 2023-07-12. [Consulta: 12 juliol 2023].
* ↑ 3Cat. «Programació de TV3», 20-02-2025. [Consulta: 20 febrer 2025].
# Rosilena ed Oronta

Rosilena ed Oronta és una òpera composta per Antonio Vivaldi sobre un llibret italià de Giovanni Palazzi. S'estrenà al Teatro Sant'Angelo de Venècia el 19 de gener de 1728.

## Referències

* ↑ «IMSLP». [Consulta: 7 maig 2019].
Òperes d'Antonio Vivaldi :
Ottone in villa (1713)
Orlando finto pazzo (1714)
Nerone fatto Cesare (1715)
Arsilda, regina di Ponto (1716)
La costanza trionfante (1716)
L'incoronazione di Dario (1717)
Tieteberga (1717)
Armida al campo d'Egitto (1718)
Scanderbeg (1718)
Teuzzone (1719)
Tito Manlio (1719)
La verità in cimento (1720)
La Silvia (1721)
Ercole su'l Termodonte (1723)
Dorilla in Tempe (1726)
Farnace (1727)
Orlando furioso (1727)
Siroe, re di Persia (1727)
Ipermestra (1727)
Rosilena ed Oronta (1728)
Atenaide (1729)
Argippo (1730)
La fida Ninfa (1732)
Motezuma (1733)
L'Olimpiade (1734)
Bajazet (1735)
Griselda (1735)
L'Adelaide (1735)
Catone in Utica (1737)
Rosmira (1738)
L'oracolo in Messenia (1738) :
Llista d'obres de Vivaldi :
# El detectiu Conan: The Million Dollar Pentagram

El detectiu Conan: The Million Dollar Pentagram (名探偵コナン 100万ドルの五稜星, Meitantei Conan: Hyaku Man Doru no Michishirube) és una pel·lícula d'anime que es va estrenar el 12 d'abril de 2024. Representa la 27a pel·lícula de la sèrie de pel·lícules del Detectiu Conan. S'estrenà el 28 de juny de 2024 amb subtítols i doblatge en català.

## Sinopsi

Ha arribat un missatge d'en Kaito Kid en què diu que robarà una espasa japonesa que pertany a la rica família Onoe, de Hakodate (Hokkaido). En Conan i en Heiji Hattori es posen a investigar el cas per capturar en Kid. Les col·leccions de la família Onoe estan associades amb en Toshizo Hijikata, una figura històrica que va morir a Hakodate. Per què en Kid, especialitzat en joies, ara persegueix una espasa?
Casualment, l’advocat de la família Onoe apareix mort al districte de magatzems, aparentment assassinat amb una espasa. El sospitós és un inversor/traficant d’armes que es diu que busca el tresor amagat de la família Onoe.
Mentrestant, en Heiji està tractant de trobar un emplaçament amb vistes perfectes per declarar el seu amor a la Kazuha. Al Nord, entre els cirerers, comença la recerca apassionant del tresor!

## Repartiment
### Repartiment de veus original

* Minami Takayama interpreta Conan Edogawa
* Rikiya Koyama interpreta Kogoro Mouri
* Wakana Yamazaki interpreta Ran Mouri
* Kappei Yamaguchi interpreta Kaito Kid
* Ryo Horikawa interpreta Heiji Hattori

## Enllaços externs

* Tràiler en català

## Referències

* 1 2 «映画『コナン』来年4月12日公開 函館舞台で平次VS怪盗キッド『名探偵コナン 100万ドルの五稜星』», 30-11-2023. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ «11 grans estrenes en català als cinemes per a la segona meitat del 2024». govern.cat, 05-04-2024. [Consulta: 20 maig 2024].
* ↑ «Detectiu Conan: The Million Dollar Pentagram Guia de Cinema». Alfa Pictures. [Consulta: 26 juny 2024].
# Simfonia núm. 2 (Gerhard)

La Simfonia núm. 2 és una simfonia escrita pel compositor català Robert Gerhard entre els anys 1957 i 1959, encarregada per la BBC i dedicada a la memòria del mecenes català Rafael Patxot i Jubert. Es va interpretar per primera vegada el 28 d'octubre de 1959 al Royal Festival Hall amb l'Orquestra Simfònica de la BBC sota la direcció de Rudolf Schwarz. Posteriorment, l'any 1967, Gerhard va revisar la simfonia i va posar-li el nom de Metamorfosi. El 1997 la mateixa Orquestra Simfònica de la BBC, sota la direcció de Matthias Bamert, la va enregistrar per primer cop.

## Context

Abans de compondre la simfonia, Robert Gerhard havia escrit música escènica, com ara el ballet Pandora o l'òpera The Duenna, música instrumental, Nonet, i música orquestral, com el Concert per a violí o la Simfonia núm. 1, obres en les quals el compositor intentava reunir musicalment la tradició musical catalana i els nous corrents musicals centreeuropeus influïts per la figura del seu mestre Arnold Schönberg.

## Moviments

La Simfonia núm. 2 compta amb un sol moviment, organitzat en dues parts:
* Poco sostenuto - Alegro assai (13')
* Lento - Comodamente - Molto vivace (18')

## Instrumentació

Simfonia Núm. 2 - Robert Grerhard :
| Vent fusta | Vent metall | Altres instruments de vent | Percussió | Corda | Corda percutida |
| 2 piccolos 2 flautes 3 oboes Corn anglès 2 clarinets Clarinet baix 3 fagots Contrafagot | 4 trompes 4 trompetes 4 trombons Tuba | Acordió | Timbales Marimba Vibràfon Xilòfon Glockenspiel Plats 3 plats suspesos Pandereta Claves Castanyoles Bombo Tambor Tam-Tam 3 tom-toms 7 blocs de fusta 5 caixes xineses Timbals (Pailas) Cascavells | Arpa Violins primers Violins segons Violoncels Contrabaixos | Piano |

## Referències

* 1 2 Sproston, Darren «Serial Structures in Roberto Gerhard's First and Second Symphonies». Tempo, 63, 248, 2009, pàg. 21–34. ISSN: 0040-2982.
* ↑ «THE SYMPHONIES OF ROBERTO GERHARD by Paul Conway». [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «Gerhard: Symphony No. 2 Orchestral & Concertos Chandos». [Consulta: 2 abril 2020].
# El hombre virgen

El hombre virgen és una pel·lícula en blanc i negre de l'Argentina dirigida per Román Viñoly Barreto sobre el seu propi guió escrit en col·laboració Hugo Moser segons l'obra de teatre Hipocamp, de Sergio Pugliese que es va estrenar el 7 de març de 1956 i que va tenir com a protagonistes a Luis Sandrini, Aída Luz, Eduardo Sandrini i Bertha Moss.

## Argument

Un home intenta enganyar a la seva dona però malgrat que s'atura abans, tots creuen que li fou infidel.

## Referències

* 1 2 Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001, p. 289. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Informació sobre El hombre virgen al web cinenacional.com
* Informació sobre El hombre virgen a Internet Movie Data Base
# El hotel de los líos. García y García 2

El hotel de los líos. García y García 2 és una pel·lícula espanyola dirigida per Ana Murugarren i protagonitzada per José Mota, Pepe Viyuela i Paz Padilla. Els acompanyen Diego Arroba, Ricardo Castella, Mikel Losada i Antonio Resines. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

Un grupet de nens científics acabaran traient les castanyes del foc dels protagonistes amb el seu extraordinari i revolucionari invent, crucial per a vèncer els dolents de pacotilla.

## Repartiment

| Personatge | Intèrpret |
| Javier García | José Mota |
| Javier García | Pepe Viyuela |
| Martina | Paz Padilla |
| Oso | Diego Arroba |
| Pati | Meteora Fontana |
| Benito | Mikel Losada |
| Director Colegio | Antonio Resines |
| Hector | Ricardo Castella |
| Lucas | Carlos González Morollón |
| Lola | Daniela Casas |
| Luna | Carla Chiorazzo |
| Leo | David Calderón |
| Laín | Pablo Fernández Pericas |
| Paquito | Carlos Pulpón |
| Claudio Policía | Ettore Colombo |
| Caridad | Carmen Esteban |
| Marifé | Mila Espiga |
| Espe | María Cabrera |

## Referències

* ↑ Estévez, Fernando Gálligo. «“El hotel de los líos”: Divertida comedia coral familiar» (en castellà). Cinemagavia, 22-03-2023. [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ «El hotel de los líos. García y García 2». Goita què fan, ara!. [Consulta: 5 agost 2023].
# L'Evangeli etern

L'Evangeli etern, JW III/8 (en txec Věčné evangelium) és una cantata per a soprano, tenor, cor i orquestra composta per Leoš Janáček inspirada en el poema de Jaroslav Vrchlický sobre el monjo medieval Joaquim de Fiore. Es va estrenar el 5 de febrer de 1917 a la sala Smetana de la Societat Coral Hlahol de Praga, dirigida per Jaroslav Křička i amb Gabriela Horvátová com a solista. La cantata parla d'un àngel que va profetitzar l'arribada d'un regne d'amor.

## Origen i context

Janáček havia estrenat Jenůfa el 1904 a Brno, però l'èxit no va sobrepassar la regió moraviana fins a la producció del maig de 1916 al Teatre Nacional de Praga, amb la que finalment va aconseguir el reconeixement internacional. A partir d'aquest moment, les obres compostes abans pel compositor van ser trets de la foscor per rebre múltiples actuacions. Janáček havia compost aquesta cantata la primavera de 1913 o 1914, que no es va estrenar fins al febrer de 1917, a Praga i després de l'èxit aconseguit amb Jenůfa. El 1924, en ocasió del seu setanta aniversari, Janáček va revisar la cantata per a una actuació festiva.
Joaquim de Fiore, el protagonista del poema de Vrchlický, és cantat per un tenor, mentre que el violí i la soprano caracteritzen l'àngel i el seu Evangeli d'amor. La soprano solista Gabriela Horvátová era la mateixa que havia triomfat en el paper de Kostelnička a l'estrena a Praga de Jenůfa, en aquell moment implicada en una correspondència apassionada amb Janáček. L'Evangeli etern, escrita en quatre moviments, s'acosta a un oratori, tot i que Janáček no s'hi va referir mai com a tal. El poema de Vrchlicky, inspirat en els escrits de l'abat Joaquim de Fiore del segle XIII, explora temes d'idealisme sobrenatural. Se centra particularment en la representació d'un àngel que sosté l'Evangeli Etern i prediu un Tercer Regne de l'Esperit Sant, un regne de l'amor universal envers totes les criatures, amb Sant Francesc d'Assís com a "gran sacerdot".

## Referències

* ↑ «Dades de l'obra» (en alemany). Leoš Janáček Gesellschaft. [Consulta: 24 novembre 2016].
* ↑ Zahrádka, Jiří «Janacek: Glagolitic Mass (Version September 1927), The Eternal Gospel». Ressenya del disc amb Tomáš Netopil dirigint l'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Praga, 2014.
* 1 2 Simeone, Nigel «The Eternal Gospel / The Ballad Of Blaník / The Fiddler's Child / The Excursions Of Mr Brouček». Ressenya del disc amb Adrian Thompson dirigint la BBC Scottish Symphony. Hyperion, 2005.
* ↑ «Informació de l'obra». leosjanacek.eu. [Consulta: 23 novembre 2023].
* 1 2 Stover, Franklin. «Ressenya del disc» (en anglès). Allmusic. [Consulta: 25 novembre 2016].
* ↑ Myers, Paul «Choral And Orchestral Works». Ressenya del disc amb Jiří Pinkas dirigint la Filharmònica de Brno. Supraphon, 1968.

## Vegeu també

* Llista de composicions de Leoš Janáček
# El treballador feliç

El treballador feliç (títol original en anglès, The Happy Worker) és una pel·lícula documental finlandesa dirigida per John Webster, que es va estrenar al Festival Internacional de Cinema Documental de Copenhaguen de 2022. S'ha doblat al català pel programa Sense ficció de TV3.
La pel·lícula tracta problemes relacionats amb la vida laboral. Les persones entrevistades a la pel·lícula inclouen, per exemple, David Graeber. Leena Virtanen al diari Helsingin Sanomat va puntuar el documental amb cinc estrelles.

## Referències

* 1 2 «The Happy Worker – or How Work Was Sabotaged». Suomen elokuvasäätiö. Arxivat de l'original el 2022-04-16. [Consulta: 17 abril 2022].
* ↑ «The Happy Worker». CPH:DOX. Arxivat de l'original el 9.4.2022. [Consulta: 17 abril 2022].
* ↑ CCMA. «"Nits sense ficció" estrena "L'amarga lluita del Noi del Sucre" i "El treballador feliç"», 27-11-2023. [Consulta: 27 novembre 2023].
* 1 2 «Elokuva-arvostelu | Näennäisen kepeä dokumentti antaa raadollisen kuvan työkulttuurista, joka ajaa ihmiset burn outiin: Viiden tähden dokumentti näyttää työntekijöiden epätoivon». Helsingin Sanomat, 05-05-2022. [Consulta: 6 maig 2022].
# El tritó del mar

El tritó del mar (海のトリトン, Umi no Triton) és una sèrie de manga de ciència-ficció creat pel dibuixant japonès Osamu Tezuka, i posteriorment, una sèrie d'anime dirigida per Yoshiyuki Tomino, que mostra les aventures marines d'un nen anomenat Tritó en la seva croada contra els governants del mar.

## Argument

Després de mil anys de pau al fons del mar, el continent de l'Atlàntida és despertat pels posidons, que han destinat un comandant a cadascun dels set mars per convertir-los en uns llocs foscos i mortals. Els posidons volen dominar tots els mars i destruir els tritons, uns éssers feliços i amants de la llum, els quals consideren enemics. No aconsegueixen eliminar-los: un tritó i una sirena tritó sobreviuen a la matança.

## Manga

La sèrie manga fou escrita i dibuixada per Osamu Tezuka. Fou publicada al diari Sankei Shimbun durant dos anys, des de l'1 de setembre de 1969 fins al 31 de desembre de 1971, en una pàgina diària. Anys més tard, se'n feu una recopilació de la sèrie publicada en quatre volums per l'editorial Kodansha.

## Anime

L'adaptació a sèrie d'anime fou dirigida i escrita per Yoshiyuki Tomino. Està formada per 27 capítols de 25 minuts de duració cadascun. Fou produïda per l'Animation Staff Room i emesa pel canal de televisió TV Asashi, des de l'1 d'abril de 1972 fins al 30 de setembre del mateix any.
A Catalunya, la sèrie fou emesa del 4 de juny de 1992 fins al 13 de juliol del mateix any per TV3 dins del programa Club Super 3.

## Referències

* 1 2 «AVUI / RÀDIO I TELEVISIÓ dijous, 4 de juny de 1992» pàg. 44. Diari Avui, 04-06-1992. [Consulta: 24 setembre 2024].
* 1 2 «Blue Triton (manga)» (en anglès). TezukaOsamu.net. Tezuka Productions. [Consulta: 8 març 2012].
* ↑ «Triton of the Sea (anime)» (en anglès). TezukaOsamu.net. Tezuka Productions. [Consulta: 8 març 2012].
* ↑ «La Revista - Televisión». La Vanguardia. Barcelona: Grupo Godó, 13-07-1992. [Consulta: 8 març 2012].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la sèrie manga a TezukaOsamu.net (anglès)
* Pàgina oficial de la sèrie d'anime a TezukaOsamu.net (anglès)
* Pàgina oficial de la pel·lícula a TezukaOsamu.net (anglès)
# El veredicte: La llei del menor

El veredicte: La llei del menor (títol original en anglès: The Children Act) és una pel·lícula dramàtica de 2017 dirigida per Richard Eyre, produïda per Duncan Kenworthy i amb guió d'Ian McEwan; basada en la novel·la homònima de 2014. És protagonitzada per Emma Thompson, Stanley Tucci i Fionn Whitehead.
La pel·lícula es va estrenar el 9 de setembre de 2017 al 42è Festival Internacional de Cinema de Toronto. El doblatge al català es va estrenar el 21 de maig de 2022 al canal La 2. El 13 de setembre de 2024 es va emetre un segon doblatge al català per a TV3 amb un repartiment diferent i una mescla nova. També ha estat subtitulada al català.

## Argument

Mentre el seu matrimoni s'enfonsa, l'eminent jutgessa de la Cort Suprema Fiona Maye ha de prendre una decisió que pot canviar la seva carrera, decidir si un adolescent ha de rebre una transfusió de sang que podria salvar-li la vida, malgrat les seves conviccions religioses.

## Repartiment

* Emma Thompson com a Fiona Maye, l'honorable Sra. Justice Maye DBE
* Stanley Tucci com a Jack Maye, marit de Fiona i acadèmic
* Fionn Whitehead com a Adam Henry, testimoni de Jehovà de 17 anys amb leucèmia
* Ben Chaplin com a Kevin Henry, pare d'Adam
* Jason Watkins com a Nigel Pauling, secretari de Fiona Maye
* Nikki Amuka-Bird com a Amadia Kalu QC, advocat que representa la família Henry
* Anthony Calf com a Mark Berner, advocat i amic de Fiona que representa l'hospital
* Rosie Cavaliero com a Marina Green, guardian ad litem (representant legal en nom d'un menor) d'Adam
* Eileen Walsh com a Naomi Henry, mare d'Adam
* Nicholcom a Jones com a professor Rodney Carter, oncòleg que tracta Adam
* Rupert Vansittart com a Sherwood Runcie

## Referències

* 1 2 «El veredicte: La llei del menor». ésAdir. [Consulta: 24 agost 2020].
* ↑ Fleming, Mike Jr. «Toronto Film Festival 2017 Unveils Strong Slate». Deadline Hollywood. Penske Business Media, 25-07-2017. [Consulta: 25 juliol 2017].
* ↑ «Comença #ElCinemaDeLa2 a @la2_tve 'El veredicte'». RTVE Catalunya, 21-05-2022. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ «La gran pel·lícula - El veredicte (La llei del menor) - 3Cat». CCMA. [Consulta: 14 setembre 2024].
* ↑ «El veredicte. La llei del menor». Base de dades del Cinema en català. Gencat.cat. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ «El veredicte (La llei del menor)». Filmin.cat. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ «El veredicte. La llei del menor». Diari Ara. [Consulta: 24 agost 2020].

## Enllaços externs

* El veredicte: La llei del menor - Lloc web oficial
# Als morts per França a la Primera Guerra Mundial

Als morts per França a la Primera Guerra Mundial és un memorial de la Primera Guerra Mundial obra de l'escultor Gustau Violet i situat al cementiri de Montjuïc de Barcelona.

## Història

Durant la Primera Guerra Mundial, el sentiment francòfon va ser intens a Barcelona, com ho mostra el monument dedicat als voluntaris catalans realitzat per Josep Clarà al Parc de la Ciutadella, inaugurat el 1926. També una associació d’antics combatents francesos establerta a Barcelona des de 1918 va promoure la creació d’un altre monument. El 1922, van aconseguir la cessió d’un terreny al cementiri de Montjuïc, a prop de la tomba de Jacint Verdaguer, i van assumir la construcció del monument, encarregat a l’artista nord-català Gustau Violet. El monument va ser inaugurat el primer de juny de 1925 amb la presència del rei Alfons XIII i del bisbe de la Seu d'Urgell. El 2001, es va afegir una placa commemorativa per a membres de la Resistència durant la Segona Guerra Mundial, destacant la contribució de figures com Francisco Ponzán i Floreal Barberà.

## Descripció

Aquest monument, fet de blocs de pedra pàl·lida, s'alça sobre un podi quadrat delimitat per pilastres unides amb cadenes de ferro i amb una obertura central de tres graons. L'estructura principal, de cinc metres d'altura, està dissenyada per a ser vista frontalment. Al centre, la inscripció en francès: "Aux soldats de France et aux volontaires d’Espagne morts pour le triomphe de la justice et de la liberté", que en català significa "Als soldats de França i als voluntaris d'Espanya morts pel triomf de la justícia i de la llibertat", i a sota els noms de 135 soldats morts inscrits en lletres més petites. Sota dels noms, dues corones mortuòries i a cada costat, relleus noucentistes que representen una dona i un home, mentre que a la part superior hi ha un soldat francès que marxa amb una torxa a la mà flanquejat per dos àngels. A la base, una placa afegida el 2001 recorda algunes persones que van lluitar a la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* 1 2 3 «Als morts per França a la Primera Guerra Mundial». Monuments Commemoratius de Catalunya - Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 5 setembre 2024].
* 1 2 3 «Als morts per França a la Primera Guerra Mundial». Art públic - Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 5 setembre 2024].
# Saduceus

Els saduceus són els membres d'una de les quatre grans comunitats jueves de l'antiga Judea, junt amb els fariseus, els essenis i els zelotes.
Com els altres, els saduceus apareixen al segle ii aC. Ocupaven un lloc preponderant en el clergat secular i la classe política de l'època. Una part d'ells va participar en l'administració de la Judea romana.
Per la seva doctrina molt conservadora són molt criticats al Nou Testament. Les morts de Jesús de Natzaret i de Sant Jaume són imputades a membres d'aquest grup social pels Evangelis.
# Boscaler de Da Lat

El boscaler de Da Lat (Locustella idonea; syn: Locustella mandelli idonea) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). És endèmic del centre-sud del Vietnam. El seu estat de conservació encara no ha estat avaluat.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie del boscaler de Mandelli (Locustella mandelli).

## Referències

* 1 2 «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* 1 2 3 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 602. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Tetiana Horb

Tetiana Horb (Kíiv, 18 de gener de 1965) és una exjugadora d'handbol ucraïnesa que va competir sota bandera de la Unió Soviètica i de l'Equip Unificat durant les dècades de 1980 i 1990. A començaments dels 90 emigrà a Alemanya i el 1993 n'adquirí la nacionalitat.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'handbol. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona, revalidà la medalla de bronze. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al campionat del món d'handbol de 1986.
A nivell de clubs jugà al Spartak de Kíev, amb qui guanyà, entre d'altres, sis lligues soviètiques (de 1983 a 1988) i tres Copes d'Europa (1985, 1986, 1987). Posteriorment marxà a jugar a Alemanya, on es retirà el 1994.

## Referències

* ↑ «Tetiana Horb Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 9 desembre 2019].
* ↑ Women Handball World Championship 1986 Netherlands - 04-14.12 Champion Soviet Union a todor66.com
* ↑ Самые титулованные Arxivat 2019-12-28 a Wayback Machine. a spartak.kiev.ua (ucraïnès)
# Concert per a piano núm. 3 (Litolff)

El Concert per a piano núm. 3 en mi bemoll major, op. 45, fou compost el 1846 per Henry Charles Litolff.

## Origen i context

L'anglès Litolff, avui dia poc conegut, va ser, durant un temps, un dels més reconeguts intèrprets de piano d'Europa. Les seves virtuoses interpretacions eren àmpliament admirades arreu. No en va, pocs anys després de debutar davant qui seria el seu mestre, Ignaz Moscheles, va interpretar el seu primer concert, com a solista, amb només 14 anys. Ràpidament, la seva fama es va estendre arreu fins al punt que, en alguns ambients, se l'anomenava el "Lizt anglès". Amb el temps, el seu ressò d'esplèndid pianista s'ha dissolt en favor de la seva interessant obra creativa de la qual destaquen, amb estil propi, els cinc concerts per a piano, que ell anomenava Concerts simfònics, el primer dels quals, de moment, no s'ha recuperat.
Escrit el 1846, quan Litolff es trobava als Països Baixos, després d'escapar de la presó al seu país per un tema de divorci "indegut", és un missatge de gratitud al poble neerlandès per la llibertat pròpia però també per la pau social que històricament ha caracteritzat, i ho segueix fent, la geografia dels Països Baixos. Alhora, com a fervent defensor de les idees il·lustrades de la Revolució Francesa, va assumir com a pròpia la democràcia holandesa.

## Referències

* 1 2 Dibble, Jeremy. «Ressenya del disc».