OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emília Trepat i Riba

Emília Trepat i Riba (Barcelona, Barcelonès, 1913 - Barcelona, 20 de desembre de 1993) fou una atleta catalana.
Emília Trepat va ser una de les grans protagonistes de les curses de velocitat dels campionats estatals dels anys 1933, 1935 i 1936. Va córrer en representació de diferents clubs al llarg de la seva carrera esportiva. El 1933 va defensar els colors del Club Femení d'Esports, conjuntament amb Rosa, Mercè i Dolors Castelltort i Vila, també grans figures de l'atletisme de principis dels anys 30. El 1935 competí registrada com a component del club FAEGE, que tenia diverses seccions, entre les quals una d'excursionisme, i el 1936 sortí com a independent sense arribar a córrer per cap club en concret. Va ser campiona de les proves de 80 m llisos als campionats del 1933 i 1935; també de la cursa de 150 m llisos del 1933 i de les curses de 300 m llisos els anys 1935 i 1936. El 1935 va batre el rècord de Catalunya i d'Espanya als 300 m llisos. En aquest campionat del 1935 també hi va haver competició masculina i, curiosament, la premsa de l'època va establir unes clares distincions de tracte entre les dones i els homes que van participar-hi. Emília Trepat era senyoreta i el seu equivalent en masculí era atleta.

## Palmarès
### Campionat de Catalunya

* 80 metres llisos: 1935, 1936
* 150 metres llisos: 1933
* 300 metres llisos: 1935, 1936

## Bibliografia

* Barriga, Carola; Solana, Anna (1999). Elit també s'escriu en femení. Barcelona: Diputació de Barcelona.
* Corominas, José (1967). Medio siglo de atletismo español 1914-1964. Madrid: Publicaciones del Comité Olímpico Español.
* García, Mila (1989). «L'inici de l'esport femení». En: García, M. (eds.) Dona i esport: Jornades sobre Dona i Esport, novembre-desembre 1989. Barcelona: Ajuntament (Esport a l'abast) (1991), p. 23-38.
* Sergura, Isabel (2000). Calendari de les dones esportistes. Generalitat de Catalunya: Institut Català de la Dona.

## Referències

* 1 2 «Emília Trepat Riba». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* 1 2 «Emília Trepat Riba». Gran Enciclopèdia Catalana, 31-10-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Dama d'Ivori

La Dama d'Ivori va ser una líder de la societat de l'Edat del coure ibèrica. Les seves restes van ser localitzades el 2008 al jaciment de Valencina (3.200-2.300 aC) en una tomba exclusiva per ella amb un aixovar funerari excepcionalment ric. Cap home va ocupar un estatus similar a la seva època.
La Dama d'Ivori va ser una destacada líder. Va morir quan tenia entre 17 i 25 anys. Durant la seva vida va experimentar una alta exposició al cinabri, el que es relaciona amb els rituals religiosos i pot indicar que entre les seves funcions hi havia la de ser una mena de sacerdotessa. Va ser enterrada en un espai singular en un moment en què habitualment les pràctiques funeràries eren col·lectives i que no es valorava l'estatus social pel naixement, sinó pel mèrit personal. No va tenir una vida còmoda, sinó que a banda del carisma i les habilitats, duia a terme un treball dur, segons mostra l'anàlisi dels ossos.
La tomba destaca per la seva riquesa i amplitud, no se n'ha trobat cap altre de similar. El seu cos es va envoltar amb un plat de ceràmica amb vi i cannabis, un punxó de coure, un ullal d'elefant d'1,8 kg i altres objectes de pedra foguera i ivori. Un temps després a l'espai es va fer una ofrena amb pissarra i altres plats de ceràmica i objectes d'ivori, com un punyal. Al seu voltant en un radi de 35 metres no es va enterrar ningú més durant més de 300 anys, el que indica que el seu record es va mantenir durant entre 8 i 10 generacions.
Entre 50 i 100 anys després de la mort de la Dama d'Ivori es va construir el recinte funerari del Tholos de Montelirio. Situat a menys de 100 metres de distància de la seva tomba, es van enterrar 20 persones en una sala, dos en una altra, i tres al passadís d'accés. Almenys 15 de les persones eren dones i totes tenien entre 20 i 35 anys. Els cossos foren enterrats també amb ofrenes, algunes procedents de la tomba de la Dama d'Ivori, el que assenyala una relació directa entre els dos recintes.
En un primer moment, el 2008, es va dir que era un home. Es va determinar que era una dona 15 anys després del seu descobriment, el 2023, a través d'una tècnica científica basada en l'anàlisi dels pèptids, que són molècules formades per aminoàcids en l'esmalt dental.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Olaya, Vicente G. «La primera lideresa de la historia de la península Ibérica» (en castellà), 06-07-2023. [Consulta: 8 juliol 2023].
* 1 2 3 «5000 años atrás esta mujer era líder de la Península Ibérica» (en castellà), 06-07-2023. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ «La 'Señora de marfil' revela su poder: la tumba del mayor líder de la Edad del Cobre hallada en Iberia era de una mujer» (en castellà), 06-07-2023. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ Martín, Nacho. «La Dama de Marfil: la persona más poderosa de la Edad del Cobre era una mujer» (en castellà), 06-07-2023. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ Raffio, Valentina. «La 'dama de marfil': una mujer era la persona más poderosa de la península Ibérica en la Edad del Cobre» (en castellà), 06-07-2023. [Consulta: 8 juliol 2023].
# Bulbul llanut

El bulbul llanut (Euptilotus eutilotus) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae) ) i única espècie del gènere Euptilotus. Es troba a Brunei, Indonèsia, Malàisia, Myanmar i Tailàndia. Se'l considera extingit a Singapur. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, els boscos de pantà, els matollars humits tropicals i subtropicals, les plantacions i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Bulbul llanut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 619. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Puff-backed Bulbul. Euptilotus eutilotus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Serenata núm. 7 (Mozart)

La Serenata per a orquestra núm. 7 en re major, K. 250 (248b), també coneguda com a Serenata «Haffner», és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart que rep el seu sobrenom de la família Haffner.
Sigmund Haffner, amic de Mozart, li va encarregar l'obra amb la finalitat d'utilitzar durant les festes prèvies al casament de la seva germana Marie Elisabeth Haffner amb Franz Xaver Spaeth. La serenata fou interpretada per primera vegada la vigília del casament, el 21 de juliol de 1776.
La Simfonia «Haffner», K. 385, és una altra peça molt coneguda de Mozart, també encarregada per Haffner.

## Estructura

Consta de vuit moviments:
* Allegro maestoso - Allegro molto
* Andante
* Menuetto
* Rondeau: Allegro
* Menuetto galante
* Andante
* Menuetto
* Adagio - Allegro assai
El segon, tercer i quart moviments es caracteritzen pels prominents solos de violí. El rondó (quart moviment) ha estat arranjat per a violí sol i emprat com una peça popular per mostrar el seu virtuosisme. La interpretació de l'obra sol durar uns cinquanta-cinc minuts.

## Referències

* Zaslaw, Neil, The Compleat Mozart: a Guide to the Musical Works, Nova York, 1990. ISBN 0-393-02886-0

## Enllaços externs

* Serenata núm. 7, «Haffner», K. 250: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* "Program notes on the Haffner Serenade" (Notes del programa de la interpretació d'aquesta serenata amb l'Orquestra Filharmònica de Nova York.
# Harkhuf

Harkhuf fou un funcionari egipci governador d'Elefantina que és famós perquè vers el final de l'Imperi Antic va narrar un èpic viatge a Iam (entre la quarta i la sisena cascades) a través de tres regnes de Núbia que li eren hostils, situats versemblantment entre la segona i la quarta cascades. Al seu retorn el rei de Iam, aliat egipci, li va proveir d'auxilis militars.

## Història

Harkuf va néixer al si d'una família noble de l'illa Elefantina i va ser funcionari de la cort amb dos faraons de la VI dinastia: Merenre I i Pepi II. Es coneix sobre la seva vida i les quatre expedicions que va portar a terme a Núbia per les inscripcions de la seva tomba a Assuan.

## Els viatges a Núbia

Les relacions d'Egipte amb Núbia eren importants en aquell moment degut a l'abundància de recursos naturals de què disposava aquest últim territori, com ara l'or i el natró (barreja de sal i cendres molt utilitzada a la momificació), i també perquè controlava pel sud i l'oest les rutes comercials amb el continent africà. Les dues primeres expedicions en què va participar Harkhuf van ser missions de bona voluntat, en les quals portaven regals d'Egipte per establir una amistat amb els dirigents nubians. El grup de Harkhuf, que va emprendre el primer viatge amb el seu pare Iri, va decidir no baixar pel Nil per evitar els possibles atacs nubians. En comptes d'això ho va fer pel desert, amb una caravana de burros i soldats, carregada amb regals per els dirigents d'Iam i menjar i aigua per tots els components de la caravana.
El tercer viatge, però, va ser de caràcter més diplomàtic per tal de pacificar els governants de Iam, que estaven en guerra, i finalment van aconseguir la pau. Abans de morir, encara viatjaria una última vegada al país nubi, després de la mort de Merenre I, en condició de funcionari reial de confiança, per tal d'anar a buscar un pigmeu com a regal pel faraó nen Pepi II.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Exploradores del mundo. Grandes historias de aventura y fortaleza. (en castellà). Barcelona: Planeta, octubre de 2011, p. 16,17. ISBN 9788408102649.
# Brendan Muldowney

Brendan Muldowney és un guionista i director de cinema irlandès, i es va graduar a la National Film School of Ireland i a l'Institut d'Art, Disseny i Tecnologia de Dún Laoghaire.

## Carrera

Després de graduar-se a la National Film School of Ireland, Muldowney va escriure i dirigir 9 curtmetratges guanyadors de premis. "Innocence" va guanyar el premi Tiernan McBride al millor curt de ficció al Galway Film Fleadh el 2002 entre molts altres, mentre que "The Ten Steps" ha guanyat diversos premis, com ara el millor curt al XXXVII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya i al Festival de Cinema de Kerry.
El seu primer llargmetratge de 2009 Savage va ser nominat a 6 premis de cinema i televisió irlandesos i va ser nominat al premi Estrella en ascens de l'IFTA. La seva segona pel·lícula, Love Eternal del 2013, s'ha presentat a més de 80 festivals d'arreu del món i va ser guanyadora del premi 'Dublin critics circle' a la millor pel·lícula irlandesa al Festival de Cinema de Dublín 2014. La seva pel·lícula del 2017 Pilgrimage protagonitzada per Tom Holland, Jon Bernthal i Richard Armitage, es va estrenar al Festival de Cinema de Tribeca i venut a diversos territoris, inclosos els Estats Units i el Regne Unit.
Dirigiria la pel·lícula de terror The Cellar, protagonitzada per Elisha Cuthbert i Eoin Macken.

## Filmografia

Curtmetratges
| Any | Títol | Director | Guionista | Productor |
| 1994 | The Blind Lemmings Story | Sí | Sí | No |
| 1999 | The Message | Sí | No | No |
| 2002 | Innocence | Sí | Sí | Sí |
| 2003 | Church of Acceptance | Sí | Sí | No |
| 2003 | The Honourable Scaffolder | Sí | No | Sí |
| 2004 | Beauty Queen | Sí | Sí | No |
| 2004 | The Ten Steps | Sí | Sí | No |
| 2006 | Final Journey | Sí | Sí | No |
Llargmetratge
| Any | Títol | Director | Guionista | Productor executiu |
| 1998 | Retribution in the Year 2050 | Sí | Sí | No |
| 2009 | Savage | Sí | Sí | No |
| 2013 | Love Eternal | Sí | Sí | No |
| 2017 | Pilgrimage | Sí | No | No |
| 2022 | The Cellar | Sí | Sí | Sí |

## Referències

* ↑ «Previous Award Winners». Galway Film Fleadh. [Consulta: 7 agost 2023].
* ↑ «‘The Ten Steps' Wins Best Short At Stiges Festival». The Irish Film & Television Network. [Consulta: 7 agost 2023].
* ↑ Wiseman, Andreas. «'The Cellar': Elisha Cuthbert & Eoin Macken To Star In Ireland-Set Horror Movie — AFM» (en anglès americà). Deadline, 29-10-2020. Arxivat de l'original el 2020-11-01. [Consulta: 28 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Interview with Brendan Muldowney about Savage for meg.ie
# Estilòfors

Els estilòfors (Stylophora) són una classe extinta d'equinoderms homalozous que van viure del Cambrià mitjà al Devonià mitjà.

## Característiques

Els estilòfors tenien simetria bilateral, per bé que sempre eren més o menys asimètrics. El cos, recobert de plaques de calcita i probablement flexible, tenia dues regions: la teca, ampla i deprimida, i l'aulacòfor, una espècie d'apèndix o braç terminal; en l'extrem oposat existia un orifici.
La teca tenia dues cares, una plana o lleugerament còncava i una altra convexa. L'apèndix estava solcat per un canal longitudinal i estava dividit en tres regions: una secció proximal ampla unida a la teca, una regió mitjana que s'estrenyia gradualment i una regió distal.

## Taxonomia

Els estilòfors inclouen dos ordres:
* Ordre Cornuta
* Ordre Mitrata

## Referències

* 1 2 University of California, Museum of Paleontology - The Homalozoa
* ↑ The Paleobiology Database
# Quartet de corda núm. 8 (Mozart)

El Quartet de corda núm. 8 en fa major, K. 168, és una obra composta per Wolfgang Amadeus Mozart l'agost de 1773, a Viena, en una estada a la ciutat. Es tracta del primer d'una sèrie de sis quartets, coneguts com a Quartets vienesos.
Consta de quatre moviments:
* Allegro
* Andante
* Menuetto
* Allegro
El moviment lent, en fa menor, és un cànon en compàs ternari sobre un tema familiar ja usat, en la mateixa tonalitat, en el darrer moviment del Quartet de corda Op. 20 núm. 5 de Joseph Haydn. El finale és una fuga, que s'assembla també a un dels moviments finals dels quartets Op. 20, en aquesta ocasió, del quartet a la major.

## Referències

* ↑ Heartz, Daniel, Haydn, Mozart, and the Viennese School, 1740-1780. W.W. Norton & Company (ISBN 0393965333), p. 564-567 (1995).

## Enllaços externs

* Quartet de corda núm. 8, K. 168: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* Quartet de corda núm. 8: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Bulbul menut muntanyenc

El bulbul menut muntanyenc (Phyllastrephus albigula) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de Tanzània. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà. L'estat de conservació de l'espècie es considera gairebé amenaçada.

## Referències

* ↑ «Bulbul menut muntanyenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 614. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Montane Tiny Greenbul. Phyllastrephus albigula» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Quartet de corda núm. 9 (Mozart)

El Quartet de corda núm. 9 en la major, K. 169, és una obra composta per Wolfgang Amadeus Mozart l'agost de 1773, a Viena, en una estada a la ciutat. Es tracta del segon d'una sèrie de sis quartets, coneguts com a Quartets vienesos.
Consta de quatre moviments:
* Molto Allegro
* Andante
* Menuetto
* Rondeau (Allegro)

## Referències

* ↑ Heartz, Daniel, Haydn, Mozart, and the Viennese School, 1740-1780. W.W. Norton & Company (ISBN 0393965333), p. 564-567 (1995).

## Enllaços externs

* Quartet de corda núm. 9, K. 169: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* Quartet de corda núm. 9: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Daniel Bautista Pina

Daniel Bautista Pina (Sevilla, 25 de febrer de 1981) és un exfutbolista professional andalús, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria esportiva

Format al planter del Sevilla FC, sense arribar a debutar amb el primer equip fitxa per la SD Eibar, amb qui milita a la Segona Divisió la campanya 03/04, essent titular. A l'any següent recala al Ciudad de Murcia, també de la categoria d'argent.
L'estiu del 2005 fitxa pel Recreativo de Huelva. És titular, amb 33 partits, i els andalusos aconsegueixen l'ascens a Primera Divisió. El jugador sevillà juga dues campanyes a la màxima categoria del futbol espanyol, jugant un total de 39 partits.
Després de 2 anys a Primera Divisió, rescindeix el contracte a l'acabar la temporada 2007-2008 i fitxa per 3 temporades amb l'Hèrcules CF retornant a la Segona Divisió. Aconseguint el seu ascens a Primera Divisió, el club alacantí prescindeix d'ell.
El 25 d'agost de 2010, el Girona FC fa oficial el seu fitxatge.
El 9 de juliol de 2011, Bautista firma per una temporada per la UD Almeria. El 30 de juny de 2012, acaba contracte amb el club andalús que no decideix renovar-lo.
El 21 de juliol de 2012 es fa oficial el seu fitxatge pel Racing de Santander. Al gener quedà lliure després de rescindir el seu contracte amb el club cantàbric.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Dani Bautista» (en castellà). Base de Dades Històrica de Futbol. [Consulta: 26 novembre 2023].
# Bulbul pit-ratllat

El bulbul pit-ratllat (Hypsipetes siquijorensis) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de les Filipines. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, les terres llaurades, les plantacions i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul pit-ratllat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 618. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Streak-breasted Bulbul. Hypsipetes siquijorensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Giuseppe Graglia

Giuseppe Graglia (Moncucco Torinese, 11 de juny de 1909 - Torí, 26 de setembre de 1996) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1929 i 1934. Els seus principals èxits foren dues edicions a la clàssica Milà-Torí. Retirat amb tan sols 26 anys, passà a exercir de director esportiu de la Legnano de Gino Bartali i Fausto Coppi.

## Palmarès

* 1929
** 1r a la Copa Città di Asti
** 1r al Giro del Sestriere
* 1931
** 1r a la Milà-Torí
** 1r a la Copa Città di Asti
* 1932
** 1r a la Copa Città di Asti
** Vencedor d'una etapa del Giro del Piemonte
* 1933
** 1r a la Milà-Torí
** 1r al Trofeu Colimet
** Vencedor d'una etapa del Giro del Piemonte

## Referències

* ↑ «GRAGLIA Giuseppe». [Consulta: 5 desembre 2024].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Giuseppe GRAGLIA» (en italià). [Consulta: 5 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa i biografia de Giuseppe Graglia a museociclismo.it (italià)
* Fitxa de Giuseppe Graglia a sitiodeciclismo.net
# Quintet de corda núm. 5 (Mozart)

El Quintet de corda núm. 5 en re major, K. 593, fou escrit per Wolfgang Amadeus Mozart l'any 1790. Com tots els quintets de corda de Mozart, es tracta d'una obra escrita per a un "quintet amb viola", ja que la instrumentació consisteix en un quartet de corda més una viola addicional.
L'obra consta de quatre moviments:
* Larghetto - Allegro
* Adagio
* Menuetto: Allegretto
* Allegro

## Anàlisi musical

D'acord amb la Neue Mozart-Ausgabe, el finale fou publicat prenent com a base una edició falsa. El tema principal –originàriament una escala cromàtica descendent–, fou reemplaçat en moltes de les seves interpretacions per un petit tema en ziga-zaga ("Zickzackform") més complicat.

## Referències

* ↑ Mozart, Wolfgang Amadeus; Ernst Fritz Schmid, ed.. Neue Ausgabe sämtlicher Werke: in Verbindung mit die Mozartstädten, Augsburg, Salzburg und Wien: Werkausgabe in 20 Bänden. Serie VIII: Kammermusik. Band 19: Streichquintette. Kritischer Bericht. Kassel: Bärenreiter, 1991, p. 74. ISBN 3-7618-5910-4.

## Enllaços externs

* Quintet de corda núm. 5: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Auró argentat

L'auró argentat (Acer saccharinum) és una espècie d'arbre del gènere dels aurons, també conegut amb el nom comú erable argentat. Es troba distribuït des del sud-est del Canadà fins gran part dels Estats Units.
Fora del seu lloc d'origen se l'utilitza com a arbre d'alineació en jardineria (també a Barcelona).

## Descripció

L'auró argentat creix relativament de pressa. És un arbre de fulla caduca que normalment arriba a 15-25 m d'alt i excepcionalment a 35 m. Un arbre de 10 anys ja ateny els 8 metres d'alçada. Acostuma a créixer amb llocs a prop de l'aigua, tanmateix té alts requeriments de llum solar.
Les fulles són palmades de 8-16 cm de llarg i 6-12 cm d'ample, amb angles entre els cinc lòbuls. Els colors de tardor són menys pronunciats que en altres aurons.
Les flors són menudes dins inflorescències en panícula, les llavors són pesants i també són transportades per l'aigua.
L'auró argentat es pot hibridar amb l'auró roig i formar l'Acer x freemanii.

## Referències

* 1 2 «Acer saccharinu». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 24 febrer 2022].
* UConn Plant Database: Silver Maple Arxivat 2004-08-16 a Wayback Machine.
* Trees of Western North Carolina: Silver Maple Arxivat 2006-09-24 at Archive.is
* Acer saccharinum images at bioimages.vanderbilt.edu Arxivat 2008-01-11 a Wayback Machine.
# Manuel Trueba Mirones

Manuel Trueba Mirones (Santander, 20 de maig de 1908 - Manta, 13 de gener de 1981) fou un militar comunista espanyol que comandà diverses unitats de l'Exèrcit Popular de la República durant la Guerra Civil espanyola.
Va ingressar en el Partit Comunista Espanyol procedent de les Joventuts Comunistes. El 1931 va ser enviat a l'URSS, juntament amb Lina Odena, on va rebre cursos de formació en l'Escola Leninista de Moscou. AL seu retorn, militant a la Unió General de Treballadors (UGT), va passar a ser dirigent del Sindicat de la Indústria Hotelera a Barcelona, convertit posteriorment en la Federació Obrera dels Sindicats de la Indústria Gastronòmica (FOSIG), organització de la qual va ser escollit Secretari General el gener de 1937.
Constantment enfrontat amb la direcció del Partit Comunista de Catalunya (PCC), del qual era fundador i militant, hi va protagonitzar diverses controvèrsies, com ara en l'assumpte de la mort en accident automobilístic de Ramon Casanellas i Francisco del Barrio a l'octubre del 1933, acusant directament la direcció del partit d'haver instigat els seus assassinats, o en "el cas Ardiaca" del 1934, en el qual va acusar de deserció del seu càrrec el secretari polític del PCC durant els sagnants Fets d'Octubre.
Després de l'aixecament militar, l'agost del 1936, tot just iniciada la Guerra Civil espanyola, comandà, juntament amb José del Barrio, la columna Carles Marx, adscrita al front d'Aragó. Primer com a major de milícies, i després com a tinent coronel, manant successivament la 27a, la 24a i la 31a Divisions republicanes, aquesta última des d'abril de 1938, passant a formar part durant un temps de l'Estat Major del XXI Cos d'Exèrcit.
Passat a França a l'acabar la guerra, marxà a Caracas (Veneçuela) on va participar en una trama per a enderrocar el Govern, però fou delatat i empresonat juntament amb la seva esposa embarassada. La seva única filla, Esperança, nasqué durant l'estada a la presó. Deportat a l'Equador, se'n va anar a viure a Manta, on es dedicà al periodisme a través d'una emissora de ràdio i del diari El Mercurio i assolí una certa prosperitat econòmica.

## Referències

* ↑ Breu biografia amb precisions d'un familiar