OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Calçats Estarelles

Calçats Estarelles és la sabateria més antiga de Palma, ubicada al carrer de Colom, núm. 13. Va ser fundada l'any 1916, a la planta baixa d’un edifici d’habitatges plurifamiliars de més de dues alçades, pels artesans Miquel Estarellas i Margarita Perelló. Després de la mort de Miquel, el negoci va ser gestionat pel seu fill Sebastià Estarellas. El 2025, la botiga està dirigida per Xisco Estarellas, net del fundador i representant de la tercera generació familiar.
L'establiment conserva elements arquitectònics i decoratius característics dels comerços de la dècada de 1970. A la façana destaquen grans vitrines d'època, construïdes amb fusta, vidre i marbre. A l'interior, un banc circular situat al centre de la botiga constitueix un element distintiu, combinant funcionalitat i estil retro. La botiga està especialitzada en la venda de calçat estacional, prioritzant productes de qualitat fabricats a Mallorca.

## Trajectòria històrica

Al llarg dels anys, ha mantingut la seva essència, oferint calçats de qualitat fabricats a Mallorca. Tot i les diverses crisis econòmiques, l'establiment ha sobreviscut sense perdre la seva identitat. A més, és coneguda per oferir una àmplia gamma de talles, incloent-hi números grans per a dones, cosa poc comuna en altres botigues. A partir dels anys 60, amb l'auge del turisme a les illes, el local va experimentar una gran demanda per part de visitants internacionals. La reina Victoria Eugenia els va encarregar unes sabates de fantasia, plens de pedreria.
Històricament, la botiga va destacar per adaptar-se a les necessitats del seu entorn. Per exemple, facilitava el pagament a terminis a les placeres de la plaça Major i oferia la possibilitat de comprar una sola sabata al 50% del preu del parell, una pràctica pensada per a persones amb mobilitat reduïda.
És un exemple de comerç familiar i de proximitat que ha sabut adaptar-se als canvis sense perdre la seva essència, contribuint al teixit comercial i històric del centre de Palma.
El 24 de juliol de 2024 (resolució núm. 7460, Ajuntament de Palma) el manté com a Comerç Emblemàtic (categoria 1A) en l'aprovació del Catàleg d'establiments emblemàtics de 2024, en què és donat d’alta el 2018.

## Referències

* 1 2 3 4 «Calzados Estarellas – Emblemàtics Balears». [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ García, M. Lluc. «Comercios emblemáticos de Palma: un tesoro a pie de calle» (en castellà), 12-02-2023. [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ Durán, Lourdes. «Zapatos llenos de sal» (en castellà), 09-11-2012. [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ «Decret i annex del Catàleg d’establiments emblemàtics de Palma 2024 – PalmaActiva», 18-12-2024. [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ «Un total de 75 establecimientos de Palma se adhieren al proyecto Emblemáticos Balears del Govern que protege la actividad comercial tradicional» (en castellà). [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ dBalears. «Palma ret homenatge als seus establiments emblemàtics», 05-06-2018. [Consulta: 13 març 2025].
# Arsenda de Cabrera

Arsenda de Cabrera o d'Àger va ser una dama de la noblesa catalana de la baixa edat mitjana que esdevingué comtessa consort d'Urgell gràcies al seu matrimoni. Filla de Guerau III de Cabrera i Berenguera de Queralt. Es va casar vers 1119 amb Ermengol VI d'Urgell, de qui va ser la primera esposa.
Va tenir els següents fills:
* l'infant Ermengol VII (?-1184), comte d'Urgell
* la infanta Sibil·la d'Urgell, casada amb Ramon Folch, vescomte de Cardona
* la infanta Estefania d'Urgell (?-1177), casada amb Arnau Mir de Pallars Jussà

## Arbre genealògic

| 16. Ponç I de Cabrera | 16. Ponç I de Cabrera | 16. Ponç I de Cabrera | 16. Ponç I de Cabrera |
| 8. Guerau II de Cabrera | 8. Guerau II de Cabrera | 8. Guerau II de Cabrera | 8. Guerau II de Cabrera | | | |
| 17. Letgarda de Tost | 17. Letgarda de Tost | 17. Letgarda de Tost | 17. Letgarda de Tost |
| 4. Ponç II de Cabrera | 4. Ponç II de Cabrera | 4. Ponç II de Cabrera | 4. Ponç II de Cabrera | | | | | |
| | | | 9. Estefania Mala Signada | 9. Estefania Mala Signada | 9. Estefania Mala Signada | 9. Estefania Mala Signada | | |
| | | | | | | | 2. Guerau III de Cabrera | 2. Guerau III de Cabrera | 2. Guerau III de Cabrera | 2. Guerau III de Cabrera | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | 5. Sança | 5. Sança | 5. Sança | 5. Sança | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | 1. Arsenda de Cabrera | 1. Arsenda de Cabrera | 1. Arsenda de Cabrera | 1. Arsenda de Cabrera |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | 12. Bernat I de Queralt | 12. Bernat I de Queralt | 12. Bernat I de Queralt | 12. Bernat I de Queralt | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | 6. Berenguer I de Queralt | 6. Berenguer I de Queralt | 6. Berenguer I de Queralt | 6. Berenguer I de Queralt |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | 13. Estefania | 13. Estefania | 13. Estefania | 13. Estefania |
| | | | | | | | 3. Berenguera de Queralt | 3. Berenguera de Queralt | 3. Berenguera de Queralt | 3. Berenguera de Queralt | | | | | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | 7. Sança (d'Anglesola?) | 7. Sança (d'Anglesola?) | 7. Sança (d'Anglesola?) | 7. Sança (d'Anglesola?) | | | |

## Referències

* ↑ Fernández-Xesta Vázquez, Ernesto «Algunos datos, teorías e hipótesis genealógicas relativas a diferentes personajes pertenecientes al linaje de los Vizcondes de Cabrera». Paratge, núm. 33, 2020, pàg. 215-240.
* 1 2 «Arsenda de Cabrera» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 18 desembre 2023].
* ↑ Fluvià i Escorsa, Armand de «Los condes y el condado de Urgel». Hidalguía, núm. 102, 1970, pàg. 677.
# Tractat de Meerssen

El Tractat de Meerssen (870) és un nou acord de divisió de l'Imperi Carolingi pels fills vius de Lluís el Pietós, Carles el Calb per França occidental i Lluís el Germànic per França oriental (Alamània), signat a la ciutat de Meerssen, actualment als Països Baixos. El Regne de Lotaríngia, assignat pel Tractat de Verdun de 843 a Lotari I, abastava des del mar del Nord fins a la península Itàlica (l'equivalent d'avui dels Països Baixos, Suïssa i Itàlia). El tractat reemplaçava el Tractat de Verdun.
A la mort de Lotari I el 855, el regne de França Mitjana va ser dividit entre els seus fills pel Tractat de Prüm, pel que Lluís II d'Itàlia va rebre la corona imperial i Itàlia, Carles de Provença esdevingué rei de Provença (Baixa Borgonya i Provença pròpiament dita), Lotari II de Lotaríngia va rebre un territori que va passar a ser anomenat Lotharii Regnum (Lotaringia) compost per Austrasia (la part central encara controlada pel seu pare després de Verdun), Frísia i l'Alta Borgonya, mentre que Lluís el Germànic va mantenir França oriental i Carles el Calb França occidental. Lluís II el Jove, Emperador d'Occident, i germà de Lotari II de Lotaríngia, amb el suport del Papa Adrià II, també aspirava a obtenir una part, però li va ser n Lotari II va cedir les parts del sud-est de l'Alta Borgonya als seus germans Carles de Provença, que va rebre els bisbats de Belley i Tarentaise el 859, i Lluís II d'Itàlia els bisbats de Ginebra, Lausana i Sió un any més tard. Carles de Provença va morir sense hereus el 863, i el seu regne es va repartir entre Lotari II, que només va rebre les parts occidentals de la Baixa Borgonya (bisbats de Lió, Vienne, Vivarais i Uzès) que limitaven amb la seva Alta Borgonya occidental (restes de les seves possessions originals de Borgonya), i Lluís II va rebre la resta del Regne de Provença.

## Referències

* ↑ Henderson, Ernest Flagg. A History of Germany in the Middle Ages (en anglès). Bell, 1894, p. 108.
* ↑ Bradbury, Jim. The Capetians Kings of France 987-1328 (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2007, p. 15-16. ISBN 9780826435149.
# Leona (Kansas)

Leona és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 88 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Leona tenia 88 habitants, 29 habitatges, i 20 famílies. La densitat de població era de 566,3 habitants/km².
Dels 29 habitatges en un 34,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31% hi vivien parelles casades, en un 27,6% dones solteres, i en un 31% no eren unitats familiars. En el 24,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,1% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 35,2% entre 25 i 44, un 10,2% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 12.143 $ i la renda mediana per família de 23.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.375 $ mentre que les dones 11.250 $. La renda per capita de la població era de 8.211 $. Entorn del 40% de les famílies i el 58,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Leona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Leona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Picrophilus

El gènere Picrophilus és un gènere d'acidòfils extrems del fílum dels Euryarchaeota consistent en dues espècies: P. oshimae i P. torridus. Aquests microbis són els organismes més acidofílics coneguts fins a l'actualitat, amb l'habilitat de sobreviure a pH -0.06. Són acidòfils olbigats i no són capaços de mantenir la seva integritat de membrana a pH més elevat de 4. Tot i estar filogenèticament relacionat amb altres organismes dels Thermoplasmata, a diferència dels Thermoplasma i Ferroplasma Picrophilus conté una paret cel·lular S-layer. Els seus enzims són utilitzats industrialment en l'hidròlisi del midó.

## Referències

* Madigan, M.T. and Martinko, J.M.. Brock Biology of Microorganisms, 11th Ed.. Pearson Prentice Hall, 2005.
# Sonata per a piano núm. 20 en la major, D 959 (Schubert)

La Sonata per a piano núm. 20 en la major, D 959 és la penúltima sonata de Franz Schubert. Composta el setembre de 1828 per a pianoforte, mostra una llibertat de creació avantguardista, i és cèlebre per la romàntica melodia del seu segon moviment, un Andantino.

## Context

Amb el quintet en do major i les sonates per a piano núm. 19 i núm. 21, acabades el 26 de setembre de 1828, representen les últimes obres acabades pel compositor. Franz Schubert va concebre aquesta peça com un tot, amb la presència de temes cíclics al llarg de l'obra. Dedicada a l'intèrpret més famós de les obres de Ludwig van Beethoven, el pianista Johann Nepomuk Hummel, són un homenatge al mestre defallit un any i mig abans.
Afeblit per la sífilis i l'alcohol des de feia sis anys, el compositor, ja més cèlebre, s'havia refugiat durant el setembre de 1828 a casa del seu germà Ferdinand. Aquest ocupa, amb la seva dona Anna (qui morirà alguns mesos més tard), un pis del barri de Wieden, a Viena. Franz Schubert va poder fer sentir les seves últimes composicions a un públic qui les va rebre molt favorablement. El 19 de novembre, amb trenta-un anys, va morir probablement a conseqüència del tifus, després de dues setmanes amb febre.
El seu editor, Heinrich Albert Probst, no va arribar a rebre el manuscrit de les «Tres Grans Sonates». A títol pòstum, deu anys més tard, les edità Anton Diabelli.

## Composició

La peça comporta quatre moviments i la seva execució demana uns trenta minuts, dels quals la meitat són per al primer moviment:
* Allegro
** Exposició
** Desenvolupament
** Reexposició
** Coda
* Andantino
** fa# menor
** do# menor
** fa# menor
* Scherzo : allegro perenne – Trio: un poco più lento
** A : la major
** B : do major - do# menor
** C : la major
** Trio : re major
* Rondo : allegretto presto
** A–B–A
** Desenvolupament
** A–B–A
** Coda

## Interpretacions

Alguns dels intèrprets que l'han enregistrat són:
* Wilhelm Kempff
* Artur Schnabel
* Christoph Eschenbach
* Alfred Brendel
* Rudolf Serkin
* Annie Fischer
* Shura Cherkassky
* Vladimir Ashkenazy
* Andras Schiff
* Murray Perahia
* Claudio Arrau
* Maurizio Pollini
* Valeri Afanassiev
* Mitsuko Uchida
* Paul Badura-Skoda
* Grigori Sokolov
* Krystian Zimerman

## Bandes sonores

L'Andantino ha servit com a part de la banda sonora de diverses pel·lícules: la de Robert Bresson, Au hasard Balthazar (1966), la de Samuel Benchetrit, J'ai toujours rêvé d'être un gangster (2008), la de Nuri Bilge Ceylan, Kış Uykusu. També en la posada en escena de Savannah Bay, de Marguerite Duras al Teatre nacional de Chaillot (1995).

## Bibliografia

* Julius Epstein, Franz Schubert's Werke, t. X, n° 14, pl. 106, Breitkopf & Härtel, Leipzig, 1888.
* M. Chusid, « Cyclicism in Schubert's Piano Sonata in A major (D. 959) », Piano Quarterly, n° 104, p. 38-40, 1978 ISSN 1368-9770.

## Enllaços externs

* Sonata per a piano núm. 20, D 959: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Camagroc

El camagroc (Cantharellus lutescens, del grec Cantharellus diminutiu de kántharos: copa; del llatí lutescens: que es torna groc; o bé Craterellus lutescens) és un bolet que pertany al grup dels rossinyolics. També s'anomena rossinyolic, rossinyol de pi, vaqueta de pi, misto, picornell de càrritx, picornell de pi, ginesterola de pi i cama-seca de bruc. És un bolet que viu als boscs de pins, principalment als de pi roig, i és bon comestible. Creix formant grans colònies en obagues molsoses, per la qual cosa són molt fàcils de trobar.
De barret bru grisenc, en un principi convex-umbilicat i després imbutiforme, de 3 a 6 cm de diàmetre i marge molt ondulat. La cara inferior, que és d'un bell color taronja suau, primer llisa i després venada, sense làmines definides, s'uneix sense solució de continuïtat amb la cama, afuada i del mateix color.
La carn, que és elàstica, s'asseca fàcilment i desprèn aleshores un perfum intens, de brou de carn. Un cop assecat també es pot moldre. També es pot conservar havent agafat el bull i congelat.

## Referències

* ↑ PASCUAL, Ramon. Guia dels bolets dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1999, p. 65. ISBN 9788473069427.
* ↑ «Asmicas. Cantharellus lutescens» (en castellà). Asociación micológica de Castellón, 22-11-2024.
* ↑ «Descobreix Menorca. Cama-seca de bruc» (en català). Descobreix Menorca, 22-11-2024.
* 1 2 «Rossinyol de pi (camagroc)» (en català). La selecta gastronomia, 22-11-2024.

## Enllaços externs

* Fotos i vídeos del camagroc a Bolets.com. Arxivat 2020-01-17 a Wayback Machine.
* El camagroc a la cuina, pasta fresca amb camagrocs Arxivat 2015-10-29 a Wayback Machine.
# Arses

Arses és un gènere d'aus de la família dels monàrquids (Monarchidae) que habiten a Nova Guinea i illes properes, i al nord de Queensland, en Austràlia.

## Taxonomia

El gènere Asses va ser introduït pel naturalista francès René Lesson el 1831. L'espècie tipus va ser designada posteriorment com a monarca amb volants (Asses telescopthalmus) pel zoòleg anglès George Robert Gray el 1840. El nom del gènere prové del rei persa Asses que va governar des del 338 fins al 336 BC.
El gènere conté quatre espècies:
| Nom comú | Nom científic | Distribució |
| Monarca de coll ocre | Asses insularis | Nord de Nova Guinea. |
| Monarca amb volants | Ases telescopthalmus | Nova Guinea |
| Monarca de coll volant | Asses lorealis | al nord de la península de Cape York a Austràlia. |
| Monarca Pied | Asses kaupi | Queensland a Austràlia. |

## Referències

* ↑ Lesson, René. Traité d'Ornithologie, ou Tableau Méthodique (en francès). París: F.G. Levrault, 1831, p. 387.
* ↑ Gray, George Robert. A List of the Genera of Birds : with an Indication of the Typical Species of Each Genus. Londres: R. and J.E. Taylor, 1840, p. 31.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 56. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ «Monarchs». World Bird List Version 9.2. International Ornithologists' Union. [Consulta: 29 octubre 2019].

## Bibliografia

* Clement, P (2006) Family Monarchidae (Monarch-flycatchers); in del Hoyo J, Elliott A & Christie D eds. Handbook of the Birds of the World. Vol 11 Old World Flycatchers to Old World Warblers. Lynx Edicions, Barecelona. ISBN 978-84-96553-06-4ISBN 978-84-96553-06-4
# Conselleria de Justícia i Administració Pública de la Generalitat Valenciana

La conselleria de Justícia i Administració Pública de la Generalitat Valenciana és un departament o conselleria del Consell de la Generalitat Valenciana encarregat de gestiona les competències en matèria de justícia, consultes populars, col·legis professionals, fundacions, associacions, registres i notariat, funció pública i tecnologies de la informació i la comunicació de l’administració.
Aquestes competències han estat agrupades en diverses legislatures, i des de l'onzena legislatura és màxima responsable la consellera Nuria Martínez Sanchis.

## Històric de competències

Les competències en matèria de justícia són assumides per la Generalitat Valenciana l'any 1999 (V Legislatura), i són integrades amb les d'Administració Pública, que comptava amb un departament amb entitat pròpia des de la primera legislatura.
A la VIII legislatura (2011-2015) es dissol. Per una banda les competències de Justícia s'agrupen amb les de Benestar Social primer i després amb les d'Interior o Governació, i les d'Administració Pública amb les d'Hisenda. En la següent legislatura, la novena (2015-2019), es tornen a agrupar en el mateix departament sota el nom de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques. A la desena incorpora les competències d'interior en la conselleria de Justícia, Interior i Administració Pública.
L'XI Legislatura desapareix l'agrupació. Justícia manté les competències d'Interior com havia passat en l'anterior legislatura, però les d'Administració Pública passen a ser gestionades juntament amb les d'Hisenda de nou. Durant la mateixa legislatura es produeix una remodelació del Consell per tal de tornar a agrupar Justícia i Administració Pública mentre que les competències d'Interior passaran a comptar amb un departament propi.

## Llista de conselleres i consellers

| # | Legislatura | Nom | Inici mandat | Fi mandat | Partit polític |
| Conselleria de Justícia i Administracions Públiques (1999-2005) ||||||||
| 1 | V | Serafín Castellano Gómez | 23 de juliol de 1999 | 22 de maig de 2000 | PP |
| 2 | V | Carlos González Cepeda | 22 de maig de 2000 | 21 de juny de 2003 | PP |
| 3 | VI | José Víctor Campos Guinot | 21 de juny de 2003 | 27 d'agost de 2004 | PP |
| 4 | VI | Miguel Peralta Viñes | 27 d'agost de 2004 | 29 de juny de 2007 | PP |
| 8 | VII | Fernando de Rosa Torner | 29 de juny de 2007 | 18 de setembre de 2008 | Independent |
| 9 | VII | Paula Sánchez de León | 18 de setembre de 2008 | 22 de juny de 2011 | PP |
| Dissolta (2011-2015) ||||||||
| Conselleria de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques (2015-2019) ||||||||
| Conselleria de Justícia, Interior i Administració Pública (2019-2023) ||||||||
| 10 | IX i X | Gabriela Bravo Sanestanislao | 30 de juny de 2015 | 7 de juliol de 2023 | Independent |
| Dissolta (2023-2024) ||||||||
| Conselleria de Justícia i Administració Pública (2024- ) ||||||||
| 11 | XI | Nuria Martínez Sanchis | 22 de novembre de 2024 | Actualitat | |
# Palco

Palco és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 248 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Palco tenia 248 habitants, 126 habitatges, i 72 famílies. La densitat de població era de 354,6 habitants/km².
Dels 126 habitatges en un 23% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,6% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 42,1% no eren unitats familiars. En el 41,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,97 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,6.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 23% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 25,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.036 $ i la renda mediana per família de 33.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.500 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 18.519 $. Entorn del 5,7% de les famílies i el 14,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Palco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Palco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Consolat de Croàcia a Barcelona

El Consolat Honorari de la República de Croàcia és la missió diplomàtica de Croàcia a la ciutat de Barcelona. Es troba al número 165-167 del carrer Comte d'Urgell, al districte de l'Eixample.
El consolat general és supervisat per l'ambaixada croata a Madrid. La seva jurisdicció abasta Catalunya, el País Valencià i l'Aragó.

## Història

A principis de juliol de 1942, el govern de l'Estat independent de Croàcia va establir a Catalunya el Consolat General de l'Estat independent de Croàcia al número 464 de l'avinguda Gran Via de les Corts Catalanes (en aquell moment, Avenida de José Antonio Primo de Rivera). El consolat, sota el lideratge del cònsol Pascual Trullol Canals, va sobreviure anys més enllà de la fi del règim dels ústaixes gràcies la protecció d'Espanya franquista.
En temps de democràcia i de la nova independència de Croàcia als anys 90, el consolat —aquest cop, honorari— va ser inaugurat oficialment l'11 de juliol de 2002 en el marc d'una estratègia del govern croat liderat per Stjepan Mesić per potenciar la seva integració a l'economia internacional i atraure inversió estrangera pel seu país.
El març de 2020, el titular del jutjat d'Instrucció número 10 va imputar, entre d'altres, el cònsol honorari Juli Bàrcena per un delicte de blanqueig de diners a una xarxa dedicada al tràfic de drogues que havia sigut desarticulada. Malgrat l'esclat de l'escàndol, Juli Bàrcena va romandre en el càrrec un temps més.
D'ençà del 23 de maig de 2023 fins a l'actualitat, la cònsol general és Ivana Herak.

## Referències

* 1 2 «Organismes. Generalitat de Catalunya». [Consulta: 9 octubre 2021].
* ↑ «Edición del viernes, 02 agosto 2002, página 6 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 9 octubre 2021].
* ↑ «Hemeroteca digital». [Consulta: 9 octubre 2021].
* ↑ «Edición del martes, 15 abril 1952, página 11 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 9 octubre 2021].
* ↑ «Edición del lunes, 08 julio 2002, página 75 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 9 octubre 2021].
* ↑ «Edición del lunes, 31 marzo 2003, página 59 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 9 octubre 2021].
* ↑ EFE. «Imputados por blanqueo los cónsules en Barcelona de Mali, Albania y Croacia» (en castellà), 09-03-2020. [Consulta: 9 octubre 2021].
* ↑ «Lista Consular» (pdf) (en castellà). Ministeri d'Assumptes Exteriors, Unió Europea i Cooperació espanyol, 10-09-2021. Arxivat de l'original el 7 d’octubre 2021. [Consulta: 9 d’octubre 2021].
* ↑ «Lista Consular» (pdf) (en castellà). Ministeri d'Assumptes Exteriors, Unió Europea i Cooperació espanyol, 01-08-2023. Arxivat de l'original el 2 setembre 2023. [Consulta: 2 setembre 2023].