OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Die Freiheitlichen

Die Freiheitlichen (Els llibertaris) és un moviment polític sudtirolès creat el 1988 i dirigit per Ulli Mair i Pius Leitner. Els seus plantejaments són de liberalisme dretà i nacionalista, manté lligams amb el Partit Liberal d'Àustria (FPÖ) de Jörg Haider, acusat també de xenofòbia.

## Història

Fou creat el 1988 d'una escissió de membres de Junge Generation del Südtiroler Volkspartei per Christian Waldner, qui organitzà des del 1991 manifestacions a Brenner demanant la reunificació del Tirol. Però el trencament definitiu es produí el 1992, quan el SVP acceptà el Pacchetto i Waldner deixà el partit. Així crearen el 'Freiheitlichen Partei Sütdirols, amb Waldner de president i Haider com a model. A les eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 1993 va treure un 6% i dos consellers provincials, Waldner i Pius Leitner.
El 1994 Waldner fou acusat de mala gestió financera del partit, i el deixà per a fundar Die Liberalen, que des del 1996 es diu Bündnis 98. El 18 de febrer de 1997 Waldner fou assassinat en circumstàncies no aclarides. El dirigent de Die Freiheitlichen, Peter Paul Rainer, primer va confessar-se'n autor, però després es va desdir. Això perjudicà la imatge del partit, i a les eleccions regionals de 1998 només va treure el 2,5% i un conseller (Leitner).
A les eleccions provincials de 2003 es recuperà i assolí un 5% dels dos i dos consellers (Leitner i Mair); a les eleccions legislatives italianes de 2006 arribà al 5,35%, a les legislatives de 2008 arribà al 9,43%. El sostre l'ha assolit a les provincials de 2008 on ha estat el segon partit més votat amb un 14,3% i 5 consellers.

## Resultats electorals

Consell Autònom del Tirol del Sud :
| Any | Vots | % | Escons | +/− |
| 1993 | 18,669 | 6.1 | 2 / 35 | – |
| 1998 | 7,543 | 2.5 | 1 / 35 | 1 |
| 2003 | 15,121 | 5.0 | 2 / 35 | 1 |
| 2008 | 43,614 | 14.3 | 5 / 35 | 3 |
| 2013 | 51,504 | 17.9 | 6 / 35 | 1 |
| 2018 | 17,620 | 6.2 | 2 / 35 | 4 |
| 2023 | 13,836 | 4.9 | 2 / 35 | = |

## Enllaços externs

* (alemany) Web del partit
# Eleccions presidencials de Mongòlia de 2001

Les eleccions presidencials de Mongòlia de 2001 van ser unes eleccions presidencials que es van celebrar el 20 de maig de 2001 a Mongòlia.

## Context

En les eleccions legislatives del 2000, el Partit del Poble de Mongòlia va guanyar les eleccions imposant-se amb una sòlida majoria parlamentària absoluta i amb més del 50% del vot. Això fou gràcies al pel sistema electoral majoritari de Mongòlia i la divisió de les forces d'oposició democràtiques en aquestes eleccions en dos partits: el Partit Democràtic Nacional de Mongòlia i el Partit Socialdemòcrata de Mongòlia. Per aquest motiu, aquests dos partits es van unificar en un sol partit, el Partit Democràtic, sent aquestes eleccions presidencials les primeres en què es presenta.
El context econòmic fou segurament el principal tema electoral, afectat greument al país pel seu segon zud consecutiu, en què va tornar a causar la mort de 3,47 milions d'ovelles, cabres, cavalls, camells i vaques sobre un total de 33,57 milions que hi havia el desembre l'any passat segons dades de l'Oficina Nacional d'Estadística de Mongòlia. Això significa que va morir el 10,3% del bestiar de tot el país durant el zud.

## Resultats

El guanyador fou l'actual president, Natsagiin Bagabandi, que va obtenir el 59,2% dels vots. La participació va ser del 82,9%.
Aquestes eleccions van ser considerades àmpliament com a lliures i justes.

## Referències

* 1 2 Dieter Nohlen, Florian Grotz & Christof Hartmann (2001) Elections in Asia: A data handbook, Volume II, p490 ISBN 0-19-924959-8
* ↑ Finch, Christopher M. «Mongolia in 2001: Political Consolidation and Continued Economic Reform». Asian Survey, 42, 1, 2002, pàg. 39–45. DOI: 10.1525/as.2002.42.1.39. ISSN: 0004-4687.
* 1 2 3 4 Finch, Christopher M. «Mongolia in 2001: Political Consolidation and Continued Economic Reform» (en anglès). Asian Survey, 42, 1, 01-02-2002, pàg. 39–45. DOI: 10.1525/as.2002.42.1.39. ISSN: 0004-4687.
* ↑ «Mongolia: Snowfalls Update 01 May 2000 - Mongolia | ReliefWeb» (en anglès), 01-05-2000. [Consulta: 19 novembre 2023].
* ↑ «Fewer Livestock In Mongolia - Mongolia | ReliefWeb» (en anglès), 02-01-2000. [Consulta: 19 novembre 2023].
# Codex Salmasianus

El Codex Salmasianus és un text manuscrit llatí en escriptura uncial, conservat avui a la Biblioteca Nacional de França («Codex Parisinus Latinus 10318»). Va pertànyer al filòleg francès Claude Saumaise, (Claudius Salmasius) (1588-1653), que també hi va inscriure el seu nom, i d'aquí que es conegui com a «Salmasianus».
D'aquest còdex no se'n coneix ni la trajectòria ni el seu origen, i l'època en què va ser escrit és desconeguda. Alguns autors pensen que va ser elaborat a Hispania a finals del segle vii a partir de criteris paleogràfics, però altres paleògrafs el consideren elaborat al nord d'Itàlia o a França a finals del segle viii.

## Descripció

El còdex conté una col·lecció de petits poemes llatins escrits entre els segles i i vi, recopilats a partir de col·leccions anteriors cap al final del domini vàndal al nord d'Àfrica, que va finalitzar l'any 534. S'hi troba un conjunt de poesies relacionades amb els reis vàndals, l'últim dels quals, Gelimer, va governar des del 530 al 533. Una de les últimes incorporacions al Codex va ser el Liber epigrammaton, de Luxori, que canta el palau del rei Hilderic, que va regnar entre els anys 523 i 530. La part més antiga del Codex Salmasianus és probablement del segle ii, de l'època dels Antonins, i recull la poesia sentimental que llavors s'escrivia. Un copista maldestre el va copiar sense gaire cura d'un original en lletres capitals. A més va patir una pèrdua de contingut, ja que falten els primers 11 quaternions, que contenien els 5 primers llibres d'un conjunt de 24, però la col·lecció del Codex Salmasianus és el més important recull de poesia lleugera llatina i constitueix la base de la moderna col·lecció anomenada Antologia llatina.

## Notes

* ↑ El nucli del còdex és la reunió de quatre fulls grans (quaternio) que, doblegats, fan 8 folis, segons la GEC

## Referències

* 1 2 Bickel, Ernst. Historia de la literatura romana. Madrid: Gredos, 1987, p. 18. ISBN 8424908538.
* ↑ Lowe, Elias Avery. Codices Latini antiquiores, vol. 5: France, Paris. Oxford: Clarenton Press, 1953, p. 593.

## Enllaços externs

* Codex Salmasianus. Gallica.bnf.fr [Consulta 11 de novembre de 2023]
# Begoña García Piñero

María Begoña García Piñero (Cadis, 1 de març de 1976) és una exjugadora de bàsquet espanyola.
Començà practicant l'atletisme en etapa escolar, aconseguint una medalla de bronze en 3.000 m als Campionats d'Espanya infantils. Als catorze anys, s'inicià en la pràctica del bàsquet al Club Baloncesto Cadiz, on competí en les diferentes categories de formació. La temporada 1996-97 fitxà pel Club Deportivo Ensino de Lugo, amb el qual debutà a la Lliga Femenina de bàsquet i hi jugà durant sis temporades. El seu bon rendiment a la competició ocasiona que l'estiu de 2002 fos seleccionada pel draft de la WNBA per les Detroit Shocks, essent la tercera jugadora de l'Estat espanyol en participar-hi. Més endavant, jugà en diversos equips de la competició europea, el Termomecánica Spezia (2002-03) i el Reyer Venezia (2005-07) de la lliga italiana i el Nadezhda Oremburg (2008-09) de la lliga russa. A la competició estatal, jugà al Txingudi BSE en tres etapes diferents (2003, guanyant un títol de Lliga Femenina 2 i aconseguint l'ascens a la Divisió d'Honor, 2004-05, 2007-08), el Mann Filter Zaragoza (2003-04), Rivas Ecopòlis (2009-10), entre d'altres.
Internacional amb la selecció espanyola de bàsquet en setanta-sis ocasions entre 1999 i 2004, guanyant dues medalles de bronze (2001 i 2003) als Campionats d'Europa. També participà als Jocs Olímpics d'Atenes 2004, on finalitza en sisena posició, i aconseguí el cinquè lloc al Campionat del Món de 2002. Es retirà esportivament al final de la temporada 2011-12. Entre d'altres reconeixements, fou nomenada millor esportista de Galícia i Andalusia el 2002.

## Palmarès
### Selecció espanyola

* Diploma olímpic als Jocs Olímpics de Beijing 2008 (6è lloc)
* 2 medalles de bronze als Campionats d'Europa de bàsquet femení (2001, 2003)

## Referències

* 1 2 «García Piñero, Begoña» (en castellà). Andalupedia. [Consulta: 10 agost 2023].
* 1 2 «María Begoña García Piñero – Olímpicos y paralímpicos andaluces» (en castellà). Junta de Andalucía. Consejeria de Educación y Deporte. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ «Begoña García: de Cádiz a la NBA» (en castellà). El Puerto Actualidad, 20-01-2021. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ «La gaditana Begoña García pondrá el colofón a su carrera en el Nadezha ruso» (en castellà). La Voz de Cádiz, 30-07-2008. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ «El Mendíbil se proclama campeón» (en castellà). La Nación, 17-05-2003. [Consulta: 11 agost 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Begoña García Piñero - Competiciones FEB
* Fitxa de Begoña García Piñero - Selección Femenina Absoluta
# Annals de Bambú

Els Annals de bambú (en xinès tradicional: 竹書紀年; en xinès simplificat: 竹书纪年; en pinyin: Zhúshū Jìnián) són una crònica històrica redactada sobre làmines de bambú (d'on ve el nom), probablement al país de Wei. Cobreix un període que s'estén des de l'època llegendària de l'emperador Groc fins al període dels Regnes Combatents. A partir del segle viii aC, es tracta dels Annals de Jin, més tard, a partir del segle v aC, dels Annals de Wei.
Van ser descoberts entre 279 i 281 sota la dinastia Jin a la tomba d'un rei de Wei junt amb altres texts. A causa del fet que la tomba es trobava al comtat de Ji (汲), a Henan, l'obra és també coneguda com a Cròniques de la tomba de Ji. Estava redactada en caràcters locals i no en sigil·lars Qin, i va ser transcrita amb dificultats i incerteses. El text original i la transcripció anotada de la biblioteca imperial van desaparèixer al començament de la dinastia Song.
Presenta, a la vegada, semblances i divergències amb les altres fonts històriques preimperials (Shujing, Chunqiu), així com una datació diferent de la del Shiji. Va atreure molt aviat l'atenció dels historiadors i continua sent una referència important per a la història de la Xina arcaica, al mateix nivell que el Shiji, i és a la vegada objecte de debats. Per a complicar el quadre, n'existeixen dues versions: una «versió antiga», generalment considerada com a fidel a la versió perduda, que va ser redactada als temps de la dinastia Qing, segons els extractes citats en altres obres; i una «versió moderna», apareguda entre la fi de la dinastia Yuan i la dinastia Ming, que sembla una temptativa de reconstitució maldestra i poc fiable. La versió antiga ha estat tinguda com una de les referències per al projecte d'establiment d'una cronologia definitiva Xia- Shang- Zhou.

## Referències

* 1 2 Knechtges, David R. Ancient and early medieval Chinese literature : a reference guide (en anglès). Leiden [Holanda]: Brill, 2010-<2014>. ISBN 978-90-04-19127-3.
* 1 2 Keightley, David N. «The Bamboo Annals and Shang-Chou Chronology». Harvard Journal of Asiatic Studies, 38, 2, 12-1978, pàg. 423. DOI: 10.2307/2718906.
* ↑ Nivison, David S. «The Dates of Western Chou». Harvard Journal of Asiatic Studies, 43, 2, 12-1983, pàg. 481. DOI: 10.2307/2719108.

## Enllaços externs

* Presentació dels Annals de bambú Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (xinès)
# Klaus Groth

Klaus Groth (Heide, 24 d'abril de 1819 - Kiel, 1 de juny de 1899), fou un poeta alemany del segle xix.
Després dels seus estudis al seminari de Tondern de 1838 a 1841, Klaus Groth va treballar com a professor en una escola femenina de la seva localitat natal. El 1847, es va instal·lar a Kiel per créixer en la seva carrera professional, però va haver d'interrompre aquests estudis per problemes de salut. El 1856, va obtenir un grau de professor de filosofia a Bonn abans de consagrar-se com a conferenciant privat de literatura i llengües germàniques el 1858.

## Obra

* 1853 Gedichtsammlung Quickborn
* 1855–1859 Vertelln
* 1858 Briefe über Hochdeutsch und Plattdeutsch
* 1858 Vör de Görn („Für die Kinder“,)
* 1862 Rothgeter Meister Lamp un sien Dochder
* 1873 Über Mundarten und mundartliche Dichtung
* 1876 Mien Jungsparadies

## Enllaços externs

* Lloc del Museu de l'escriptor Arxivat 2005-11-22 a Wayback Machine. (alemany)
# Beiersdorf

Beiersdorf (alt sòrab: Bejerecy) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Forma part de la mancomunitat Oppach-Beiersdorf. El 2022 tenia 1094 habitants, el 1990 després del a r.
És a uns 18 km al sud de Bautzen, i 11 km a l'oest de Löbau als turons de Lusàcia, prop de la frontera amb el nord de Bohèmia (República Txeca). La muntanya més alta és la Bieleboh amb 499 metres. El 1939 s'hi va incorporar el llogaret de Neulauba quan es va suprimir el municipi de Lauba (Lubow).
El primer esment escrit «Beyerstorp» data del 1272, quan es van crear uns pobles lineals a les vores de la carretera Kaiserstrasse (‘carretera imperial’) que connectava Praga a Bohèmia amb Cottbus i Hoyerswerda. Aleshores pertanyia al regne de Bohèmia. Va ser colonitzat per gent de Baviera, el que n'explica el nom que significa «poble dels bavaresos» que es van mesclar amb la població sòraba autòctona.

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 1834 | 1232 |
| 1871 | 1503 |
| 1890 | 1544 |
| 1910 | 1578 |
| 1925 | 1594 |
| 1939 | 1678 |
| 1946 | 1958 |
| 1950 | 2070 |
| 1964 | 1937 |
| 1990 | 1444 |
| 2000 | 1374 |
| 2007 | 1284 |

## Referències

* ↑ «Datenblatt Verwaltungsgemeinschaft Oppach-Beiersdorf». A: 8. Regionalisierte Bevölkerungsvorausberechnung für den Freistaat Sachsen 2022 bis 2040 (en alemany). Statistische Landesamt Freistaat Sachsen, p. 18.
* ↑ Hönig, Gregor. «Tourismus» (en alemany). Batllia de Beiersdorf. [Consulta: 17 agost 2024].
* 1 2 «Beiersdorf (4)» (en alemany). Historische Ortsverzeichnis von Sachsen. [Consulta: 17 agost 2024].
* ↑ Mohr, Lutz. Die ehemalige „Kaiserstraße“ (Böhmen–Oberlausitz) von Prag nach Bautzen – Eine mehr als 700jährige Geschichte (pdf) (en alemany). Dresden: Sächsische Landesbibliothek – Staats- und Universitätsbibliothek Dresden, 2017.
* ↑ Mohr, Lutz «Die „Oberlausitzer Grenzurkunde“ von 1241 aus der Sicht des Neusalza-Spremberger Juristen und Heimatforschers Gustav Herrmann Schulze (1833-1901) und der älteren und modernen Forschung». Ortsgeschichte. Kultur-und Heimatfreunde Neusalza-Spremberg, 27-02-2018.
* ↑ «Kolonisation» (en alemany). Sorabicon Kulturlexicon. Sorbisches Institut – Serbski institut. [Consulta: 17 agost 2024].
# Il giuramento

Il giuramento és una òpera en tres actes de Saverio Mercadante, amb llibret de Gaetano Rossi. S'estrenà al Teatro alla Scala de Milà el 10 de març de 1837. A Catalunya es va estrenar al Teatre del Liceu de Montsió de Barcelona el 7 de novembre de 1839.

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants

## Referències

* ↑ (castellà) ALIER, Roger. Guia Universal de la ópera. Barcelona, 2007, Ediciones Robinbook. ISBN 978-84-96924-03-1
Òperes de Saverio Mercadante :
L'apoteosi d'Ercole (1819)
Violenza e costanza (1825)
Anacreonte in Samo (1820)
Il geloso ravveduto (1820)
Scipione in Cartagine (1820)
Maria Stuarda (1821)
Elisa e Claudio (1821)
Andronico (1821)
Adele ed Emerico (1822)
Amleto (1822)
Alfonso ed Elisa (1822)
Didone abbandonata (1823)
Gli sciti (1823)
Costanzo ed Almeriska (1823)
Gli amici di Siracusa (1824)
Doralice (1824)
Le nozze di Telemaco ed Antiope (1824)
Il podestà di Burgos (1824)
Nitocri (1824)
Ipermestra (1825)
Erode (1824)
Caritea, regina di Spagna (1826)
Ezio (1827)
Il montanaro (1827)
La testa di bronzo (1827)
Adriano in Siria (1828)
Gabriella di Vergy (1828)
La rappresaglia (1829)
Don Chisciotte alle nozze di Gamaccio (1830)
Francesca da Rimini (1831)
Zaira (1831)
I normanni a Parigi (1832)
Ismalia (1832)
Il conte di Essex (1833)
Emma d'Antiochia (1834)
Uggero il danese (1834)
La gioventù di Enrico V (1834)
I due Figaro (1835)
Francesca Donato (1845)
I briganti (1853)
Il giuramento (1837)
Le due illustri rivali (1838)
Elena da Feltre (1839)
Il bravo (1839)
La vestale (1840)
La solitaria delle Asturie (1840)
Il proscritto (1842)
Il reggente (1843)
Leonora (1844)
Il Vascello de Gama (1845)
Orazi e Curiazi (1846)
La schiava saracena (1850)
Medea (1851)
Statira (1853)
Violetta (1853)
Pelagio (1857)
Virginia (1866) :
# Mosquiter xiulaire

El mosquiter xiulaire, ull de bou cantador, o huitet al País Valencià (Phylloscopus sibilatrix), és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). Cria a l'Europa septentrional i temperada i fins a l'extrem oest d'Àsia al sud dels Urals. És fortament migrador i tota la població hiverna en l'Àfrica tropical. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Hàbitat

És un ocell de boscos oberts i madurs de faig i roure, el niu el fa prop la terra en arbusts baixos. És insectívor.

## Descripció

El mosquiter xiulaire fa d'11-12.5 cm de llargada.

## Referències

* ↑ «Mosquiter xiulaire». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ DCVB
* ↑ Els ocells a la història natural de Menorca del prevere Josep Sanxo i Sanxo (1777-1847)
* ↑ Diversos autors. Tresor del valencià meridional, 2011.
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 623. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Wood Warbler. Phylloscopus sibilatrix» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].

## Enllaços externs

* BirdLife International (2004). Phylloscopus sibilatrix. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 de maig del 2006 (en anglès). L'entrada de la base de dades inclou una justificació de per què aquesta espècie és de risc mínim
# Coit intermamari

El coit intermamari o, col·loquialment, cubana o mambo és un acte sexual que es duu a terme com a preliminars o sexe sense penetració i consisteix en l'estimulació del penis amb els pits. Es posa el penis entre els pits i es mou endavant i enrere, mentre es premen els pits contra el penis per estimular-lo encara més. També es pot prendre la iniciativa fent servir les mans per moure els pits amunt i avall mentre els prem contra el penis. El coit intermamari es pot combinar amb la fel·lació si es té el penis prou llarg. Quan el coit intermamari continua fins al punt de l'ejaculació, el semen pot anar a parar als pits, la cara, al coll o la boca.

## Sexe segur

L'investigador Austen Woods, en un estudi dels costums d'ús de preservatius de les prostitutes de Nova Zelanda, va dir que oferien alternatives de sexe segur als clients que no es volien posar profilàctic. També estimulació de la vagina entre les lesbianes és una pràctica sexual en progressió també es fomenta entre homosexuals i bisexuals, entre els mugrons. Woods citava una prostituta segons la qual el coit intermamari era una d'aquestes alternatives perquè, segons ella, quan es fa amb una dona amb pits grossos, els clients se senten com si fos penetració sense condó. Cal remarcar que hi ha MTS que es poden transmetre per contacte pell-pell, dits-ulls o boca-genitals-pits, i també es poden transmetre paràsits d'altres maneres.

## Referències

* 1 2 Verdaguer, Pere. Diccionari de renecs i paraulotes (en català). Perpinyà: El trabucaire, p. 232. ISBN 2-912966-22-1.
* ↑ Davis, 1996, p. 125-127
* ↑ «Male Latex Condoms and Sexually Transmitted Diseases. Condom Fact Sheet In Brief». CDC.
* ↑ «Common Questions and Answers about STDs and HIV». Arxivat de l'original el 2009-09-17. [Consulta: 11 octubre 2009].
* ↑ Martin L. Pernoll, Ralph Criswell Benson. Benson & Pernoll's handbook of obstetrics & gynecology. 10, illustrated. McGraw-Hill Professional, 2001, p. 681. ISBN 0071356088, 9780071356084.

## Bibliografia

* Godson, Suzi. The Sex Book (en anglès). Cassell Illustrated, London, 2002. ISBN 0-304-35991-2.
* Masters, William H. and Johnson, Virginia E.. Human Sexual Response (en anglès). No, 1966. ISBN 0-316-54987-8.
* Viz. Roger's Profanisaurus Rex: the Ultimate Swearing Dictionary (en anglès). Viz, 2005. ISBN 0-7522-2812-9.
* Austen Woods. «Safe sex and parlour work: condom use by women parlour workers in and out of work». A: Peter Davis. Intimate Details & Vital Statistics: AIDS, Sexuality and the Social Order in New Zealand (en anglès). Auckland University Press, 1996, p. 125-127. ISBN 1869401395.
* Jina Bacarr. The Japanese art of sex: how to tease, seduce, & pleasure the samurai in your bedroom (en anglès). illustrated. Stone Bridge Press, 2004, p. 150. ISBN 1880656841, 9781880656846.
* Peter Constantine. Japanese street slang (en anglès). Tengu Books, 1992, p. 110. ISBN 0834802503, 9780834802506. «One of the more hazardous oppai [japanese slang word meaning 'breast'] concoctions is the red-light-district expression paizuri, literally 'breast-urbation'.»

## Vegeu també

* Escot
# Misiteu

Misiteu, en llatí Misitheus, però Zòsim l'anomena Timesicles, Τιμησικλῆς) fou un distingit grec que va destacar per la seva saviesa i eloqüència. La seva filla, Sabínia Tranquil·lina fou l'esposa de Gordià III.
Aquest emperador va nomenar al seu sogre prefecte del pretori i va efectuar diverses reformes a la casa reial seguint els seus consells, eliminant als poderosos eunucs que s'havien anat imposant des del temps d'Elagàbal i disposaven dels principals càrrecs civils i militars. Va participar en les operacions a Orient contra els perses on va morir bé per malaltia o bé per la traïció de Filip l'Àrab.
Probablement el seu nom era Timesiteu o Timasiteu, en llatí Gaius Furius Sabinius Águila Timesitheus.

## Referències

* ↑ Misitheus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1093
# Mercure de France

El Mercure de France és un mensual, i alhora una editorial d'obres literàries, establert a París. El 1958, l'editorial Gallimard el va comprar i va donar la direcció del Mercure a Simone Gallimard. El 1995, Isabelle Gallimard va reprendre les regnes de la casa prestigiosa.

## Alguns autors

L'editorial va publicar obres d'autors de llengua francesa molt famosos, com ara: Fontenelle, Jean Moréas, Louis Bertrand Castel, Ernest Raynaud, Jules Renard, Remy de Gourmont, Louis Dumur, Alfred Jarry, Albert Samain, Saint-Pol-Roux, George-Albert Aurier, Julien Leclercq, Friedrich Nietzsche, Georges Eekhoud, André Gide, Paul Claudel, Colette, Guillaume Apollinaire, Henri Michaux, Pierre Reverdy, Pierre Jean Jouve, Louis-René des Forêts, Pierre Klossowski, Eugène Ionesco i Yves Bonnefoy.
# Dieter Freise

Dieter Freise (Heidelberg, 18 de febrer de 1945 - Heidelberg, 5 d'abril de 2018) fou un jugador d'hoquei sobre herba alemany que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on va guanyar la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre herba. Quatre anys més tard, als Jocs de Montreal, fou cinquè en la mateixa competició. El 1970 guanyà el Campionat d'Europa i el 1974 en fou segon. Entre 1969 i 1976 va disputar 86 partits amb la selecció alemanya.
A nivell de clubs va jugar al Hockey-Club Heidelberg, amb qui guanyà la lliga d'Alemanya Occidental de pista coberta de 1971 i a l'aire lliure de 1982.

## Referències

* ↑ «Hockey-Nationalspieler Dieter Freise ist tot: "Ur-Heidelberger" aus der Ziegelgasse blieb seinem HCH treu» (en alemany). [Consulta: 23 febrer 2025].
* 1 2 «Olympedia – Dieter Freise». [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ «hockey.de». [Consulta: 23 febrer 2025].