OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Federació Catalana d'Associacions i Clubs Unesco

La Federació Catalana d'Associacions i Clubs Unesco (FCACU) és una associació creada el 1984 que agrupa totes les Associacions d'Amics de la UNESCO i té com a finalitat fomentar totes les relacions entre la cultura catalana i la UNESCO, així com vetllar pel bon ús del nom de la UNESCO. Treballa estretament de la mà del Centre UNESCO de Catalunya.
La FCACU compta amb entitats membres representant cadascuna de les capitals de les demarcacions catalanes i altres ciutats, així com també una del País Valencià i una altra de les Illes Balears. El març de 2006 la responsable del Centre d'Amics de la Unesco de Girona, Dolors Reig, va ser escollida presidenta de la Federació, substituint a Albert Martí, que ho havia estat des del 1999. Durant anys la FCACU ha lluitat pel seu reconeixement internacional. L'any 2000 la Federació Mundial d'Associacions i Clubs Unesco ja va preparar un pla de treball per a discutir-ho, amb l'avinentesa que mesos enrere el basc Paul Ortega en va ser escollit president. El pla preveia que el reconeixement es fes a través de la creació de la Federació Europea de les Associacions i Clubs Unesco, on la catalana hi tindria lloc. El reconeixement internacional va estar sistemàticament denegat amb l'excusa que era una potestat exclusiva dels estats, i Espanya ja hi té la seva federació.
FCACU promou diferents activitats com són la Setmana Unesco amb centres educatius i biblioteques, els Premis Fem Cultura, el Dia de la Poesia, la protecció dels camins de ronda de la Costa Brava. El 2004 va participar dels preparatius de la trobada mundial d'entitats Unesco, en el marc del Fòrum de les Cultures.

## Referències

* ↑ «La FCACU fa 25 anys». El Punt, 06-07-2009. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «Palafrugell acull la trobada de la Federació d’Associacions i Clubs Unesco». Diari de Girona, 25-03-2006. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «Catalunya i la Unesco». El Punt, 27-05-1999. [Consulta: 27 desembre 2023].
* 1 2 «Els Amics de la Unesco de Catalunya escullen Dolors Reig com a presidenta». Diari de Girona, 26-03-2006. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «La Federació Mundial vol fer membre de ple dret els Clubs Unesco catalans». Diari de Girona, 02-04-2000. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «La quarta Setmana Unesco s'estén al territori amb treballs a l’aula, exposicions i xerrades». Diari de Girona, 18-11-2014. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «LA FCACU celebra els Premis ‘Fem Cultura’ dins de la Setmana UNESCO 2019». Tornaveu, 14-11-2019. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «Celebració conjunta del Dia de la Poesia i de la Síndrome de Down». La Mañana, 22-03-2023. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «Els camins de ronda de Blanes, un pas més per ser Patrimoni Mundial per la Unesco». Diari de Girona, 26-08-2018. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ «La Federació Catalana de la Unesco prepara a Tossa el fòram mundial Barcelona 2004». El Punt, 14-04-2002. [Consulta: 27 desembre 2023].

## Vegeu també

* Centre UNESCO de Catalunya
# Primera dama dels Estats Units

La primera dama dels Estats Units és un títol no oficial de l'amfitriona de la Casa Blanca. Com aquest rol és tradicionalment exercit per l'esposa del President dels Estats Units, el títol de vegades s'utilitza per referir-se únicament a l'esposa del President en exercici. Tanmateix, diverses dones que no eren esposa del President van exercir el rol de Primera Dama, com quan el President era vidu o solter, o quan l'esposa del President no podia complir amb els deures de Primera Dama. En aquestes ocasions, la posició va ser ocupada per una familiar femenina o una amiga del President.
Al dia d'avui, cap dona no ha ocupat el lloc de President. Si bé una dona President podria ser en teoria la seva pròpia amfitriona oficial, no és clar quin seria el títol que se li donaria a l'espòs de la Presidenta, que també podria exercir el rol d'amfitrió de la Casa Blanca. En canvi si hi ha hagut nombroses dones governadores d'estats de la Unió; en aquests casos els seus esposos han estat anomenats "primer cavaller". (First Gentleman)
La primera dama actual és Jill Biden. Actualment viuen sis exprimeres dames: Rosalynn Carter, Hillary Rodham Clinton, Laura Bush, Michelle Obama i Melania Trump.

## Vegeu també

* Llista de les primeres dames dels Estats Units

## Referències

* ↑ Caroli, Betty Boyd. «First lady» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 2003.
* ↑ Clift, Eleanor. On Being a First Gentleman.

## Enllaços externs

* The White House: First Ladies Arxivat 2009-10-24 a Wayback Machine. (anglès)
# Gerda Gattel

Gerda Gattel (Liechtenstein, 28 d'octubre de 1908 - Nova York, 14 de maig de 1993) va ser una retolista i correctora de còmics americana.
Tot i haver nascut a Liechtenstein, Gattel tenia nacionalitat alemanya. L'any 1939 va arribar a Londres fugint de la opressió nazi. Allà va conèixer el seu marit, Gerhard, que llavors vivia a Kentucky, i després de casar-se es van instal·lar tots dos al barri de Brooklyn de Nova York. Al cap d'uns anys es van nacionalitzar nord-americans.
Tot i que abans de l'exili havia exercit com a secretària, mestra de llar d'infants i treballadora domèstica, l'any 1947 va començar la seva trajectòria professional en el món del còmic com a retolista al departament de producció de Marvel Comics. Amb el temps també en va ser correctora i directora de producció. A partir de l'any 1958 va començar a treballar per DC Comics, on feia d'assistent del vicepresident executiu Irwin Donenfield. L'any 1968 va convertir-se en la coordinadora de producció i va crear l'arxiu de publicacions de l'empresa (conegut actualment com la Biblioteca DC). Va jubilar-se en aquesta posició l'any 1973.<
Va rebre un premi especial de l'Academy of Comic Book en reconeixement de la seva tasca.

## Referències

* ↑ «Westfield Comics Blog » Joe Kubert: Creator & Mentor» (en anglès americà). [Consulta: 5 maig 2020].
# Llista d'universitats dels Països Catalans

Llista d'universitats amb seu a l'àmbit territorial catalanoparlant:
| Universitat | Seu | Propietat |
| Universitat Abat Oliba CEU | Barcelona | Privada |
| Universitat d'Alacant | Sant Vicent del Raspeig | Pública |
| Universitat d'Andorra | Sant Julià de Lòria | Pública |
| Universitat Autònoma de Barcelona | Cerdanyola del Vallès | Pública |
| Universitat de Barcelona | Barcelona | Pública |
| Universitat de Girona | Girona | Pública |
| Universitat de les Illes Balears | Palma | Pública |
| Universitat Internacional de Catalunya | Barcelona | Privada |
| Universitat Jaume I | Castelló de la Plana | Pública |
| Universitat de Lleida | Lleida | Pública |
| Universitat Miguel Hernández | Elx | Pública |
| Universitat Oberta de Catalunya | Barcelona | Pública |
| Universitat de Perpinyà Via Domícia | Perpinyà | Pública |
| Universitat Politècnica de Catalunya | Barcelona | Pública |
| Universitat Politècnica de València | València | Pública |
| Universitat Pompeu Fabra | Barcelona | Pública |
| Universitat Ramon Llull | Barcelona | Privada |
| Universitat Rovira i Virgili | Tarragona | Pública |
| Universitat de València | València | Pública |
| Universitat de Vic | Vic | Pública |
| Universitat Catòlica de València San Vicente Mártir | València | Privada |
| Universidad Cardenal Herrera CEU | Montcada | Privada |
| Valencian International University | València | Privada |

## Vegeu també

* Xarxa d'Universitats Institut Joan Lluís Vives
# Eleccions al Parlament Europeu de 2019 (Lituània)

Les Eleccions al Parlament Europeu de 2019 es van celebrar el 26 de maig per escollir els 11 membres de la delegació de Lituània al Parlament Europeu, coincidint tanmateix amb la segona volta de les eleccions presidencials.

## Resultats

| Llista | Llista | Grup | Vots | % | Escons | +/- |
| | Unió Patriòtica (TS-LKD) | PPE | 247.745 | 19,71 | 3 / 11 | 1 |
| | Partit Socialdemòcrata de Lituània (LSDP) | S&D | 199.871 | 15,90 | 2 / 11 | = |
| | Unió Lituana d'Agricultors i Verds (LVŽS) | Verds/ALE | 158.018 | 12,57 | 2 / 11 | 1 |
| | Partit del Treball (DP) | ALDE | 113.189 | 9,00 | 1 / 11 | = |
| | Moviment Liberal (LRLS) | ALDE | 82.779 | 6,58 | 1 / 11 | 1 |
| | Tren Aušra Maldeikienė (TAM) | PPE | 81.706 | 6,50 | 1 / 11 | 1 |
| | Bloc W. Tomaszewski (LLRA-KŠS/LRS) | ECR | 69.333 | 5,51 | 1 / 11 | = |
| | Partit del Centre Lituà (LCP) | - | 64.450 | 5,13 | - | |
| | Moviment Rolandas Paksas President | - | 50.343 | 4,00 | - | |
| | Vytautas Radžvilas: Recuperem l'Estat! | - | 42.107 | 3,35 | - | |
| | Ordre i Justícia (TT) | - | 34.413 | 2,74 | - | 2 |
| | Partit Socialdemòcrata de Lituània | - | 29.674 | 2,36 | - | |
| | Partit Verd Lituà | - | 28.461 | 2,26 | - | |
| | Unió de Llibertat de Lituània (Liberals) | - | 24.037 | 1,91 | - | |
| | Lituània Forta en una Europa Unida | - | 16.802 | 1,34 | - | |
| | Salt decisiu | - | 14.280 | 1,14 | - | |
| Total | Total | Total | 1.257.208 | 100 | 11 | |

## Referències

* ↑ «Lithuania | News | European Parliament» (en anglès), 26-05-2019. [Consulta: 11 març 2024].
* ↑ «Seimas announced the dates for the 2019 elections - News» (en lituà). [Consulta: 11 març 2024].
# Sonata per a piano núm. 23 (Beethoven)

La Sonata per a piano núm. 23, en fa menor, op. 57 de Ludwig van Beethoven, coneguda com a "Appassionata" (apassionada), és considerada una de les tres grans sonates per a piano del seu període creatiu central; les altres són la Sonata "Waldstein", opus 53, i la Sonata "dels Adeus", opus 81. Va ser composta a Döbling, un poble a prop a Viena el 1804, i va ser dedicada al comte Franz von Brunswick. Va ser publicada pel Bureau des Arts et d'Industrie.

## Estructura

L'Appassionata té tres moviments:
* Allegro Assai
* Andante con moto - attacca
* Allegro, ma non troppo - Presto

### 1. Allegro Assai

És un allegro de sonata sense repeticions en compàs 12/8 i dura uns 10 minuts. Malgrat la seva durada, aquesta peça compren canvis ràpids de tonalitat i sobtats contrastos de dinàmica. El tema principal té un ritme característic, puntejat, però amb una proporció de 5:6 en lloc de 3:4. A l'escollir la tonalitat de fa menor cal tenir present que el moviment fa un ús freqüent de l'àmbit greu i fosc del fa més baix del piano, que era la nota més greu de l'instrument en aquella època. El moviment és tranquil i una mica lent a l'inici, interromput per grups d'acords ràpids.

### 2. Andante con moto

El segon moviment, en re bemoll major, és un tema i variacions amb una melodia lenta, quieta, gairebé com un himne. Té dues seccions de 8 compassos, que es repeteixen. Les variacions són, una per una:
* Similar al tema original, amb la mà esquerra tocant síncopes.
* Una ornamentació del tema en semicorxeres.
* Una ràpida ornamentació en fuses. En lloc de repetir, tant la mà esquerra com la dreta prenen seccions del tema cada una.
* Una repetició del tema original, amb petits canvis. En lloc d'acabar tranquil·lament, sona un concloent acord de sèptima disminuïda en fortissimo, com un tro, i ens porta sense pausa (indicació d'"attacca") al tercer moviment.

### 3. Allegro, ma non troppo - Presto

El tercer moviment és un allegro de sonata en el qual, molt inusualment, només la segona part és indicada per repetir-se. El moviment és un perpetuum mobile, amb ràpides semicorxeres que només són interrompudes en el desenvolupament i en la coda final. El moviment és misteriós i d'una naturalesa complexa i agitada. Ha rebut diversos adjectius de part dels crítics: apassionada, desesperada, que treu l'alè.
L'Appassionata va ser anomenada així per l'editor. Beethoven es va indignar amb el nom, ja que creia que totes les seves obres estaven escrites per tocar-se apassionadament i no solament aquesta. Beethoven va acabar el tercer moviment de la seva Simfonia núm. 5 amb una tensió no resolta; sense pausa entre els moviments, segueix el quart amb un tema triomfal. A semblança d'aquesta simfonia, aquí també hi ha un breu moment de tensió sense resoldre però en aquest cas el moviment final té un caràcter agònic i una coda que es pot qualificar de desesperada.

## Enllaços externs

* Partitura a Online Musical Scores
* Arxius MIDI del concert a Classicalarchives.com
* Arxius de la Beethoven Hauss Bonn Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine.
# Plistocè superior

Subdivisions del període Quaternari :
| Sistema | Sèrie | Estatge | Edat (Ma) |
| Quaternari | Holocè | Megalaià | 0,0042 |
| Quaternari | Holocè | Norgripià | 0,0082 |
| Quaternari | Holocè | Grenlandià | 0,0117 |
| Quaternari | Plistocè | Superior | 0,129 |
| Quaternari | Plistocè | Chibanià | 0,774 |
| Quaternari | Plistocè | Calabrià | 1,80 |
| Quaternari | Plistocè | Gelasià | 2,58 |
| Neogen | Pliocè | Plasencià | més antic |
El Plistocè superior és el quart i últim estatge faunístic de l'època del Plistocè. Comprèn el període entre fa 0,129 milions d'anys i fa 0,0117 milions d'anys.
Encara no ha estat ratificat. Correspon al Tarentià, un estatge no oficial de l'escala dels temps geològics. Segueix el Chibanià (anteriorment conegut com a Plistocè mitjà) i precedeix el Grenlandià. Es calcula que el Tarantià comença al principi del període interglacial Eemià (estatge isotòpic marí 5). Es considera que acaba a la fi del Dryas recent, fa uns 11.700 anys, al principi de l'Holocè.
El terme «Plistocè superior» és utilitzat com a denominació provisional o «quasiformal» per la Unió Internacional de Ciències Geològiques (IUGS). Així com els tres primers estatges del Plistocè (Gelasià, Calabrià i Chibanià) ja han estat definits oficialment, el Plistocè superior encara no ho ha estat. És una discussió que entronca amb el debat sobre la possible acceptació de l'Antropocè com a subdivisió del Quaternari.
La característica principal del Plistocè superior foren les glaciacions, com ara les glaciacions würmianes als Alps, que duraren fins fa 14.000 anys, i el posterior Dryas recent. Moltes espècies de megafauna s'extingiren durant aquesta edat. Aquesta tendència es perllongà a l'Holocè. En paleoantropologia, el Plistocè superior conté el paleolític superior, incloent-hi moltes de les migracions humanes prehistòriques i l'extinció de les últimes espècies arcaiques d'Homo.

## Referències

* ↑ «Taula Cronostratigràfica Internacional v. 2018/08». Comissió Internacional d'Estratigrafia. [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ D. Dahl-Jensen & others «Eemian interglacial reconstructed from a Greenland folded ice core» (en anglès). Nature, 493, 7.433, 2013, pàg. 489-494. Bibcode: 2013Natur.493..489N. DOI: 10.1038/nature11789. PMID: 23344358.
* ↑ P. L. Gibbard. «The Quaternary System/Period and its major sub-divisions» (en anglès). ScienceDirect p. 686-688. Elsevier BV, 17-04-2015.
# Fruit del deliri

Fruit del deliri és el sisè àlbum de la banda pop-fusió Oques Grasses i va ser llançat l'11 d'abril de 2024. Va ser publicat després de tres anys del seu darrer àlbum, A tope amb la vida.
En aquest disc no hi ha presència dels instruments de vent, molt presents en els seus darrers treballs, i prenent pes els sintetitzadors i l'ús de samplers.
Va haver-hi només un avançament, «Com està el pati», que és l'encarregat d'obrir el disc. Segons Sergi Núñez de l'Enderrock, és una cançó que barreja un estil entre "hip-hop i una cançó del Super 3", al·legant que fins i tot la cançó cita «Per molts anys» del Club Super 3. Es va teoritzar que el títol de la cançó podia fer referència, amb to irònic, al nom que rebia l'escena de pop urbà en català d'aquell moment "la banda del pati".
La cançó «Gossejar», interpretada amb col·laboració d'Al·lèrgiques al pol·len, fa una referència clara a la cançó «Yo perreo sola» de Bad Bunny. Aquesta combina un ritme reggateon, un acompanyament de palmes flamenques i unes guitarres de surf rock.
Les cançons «Pinpong», «Sort de tu» amb Rita Payés i «Toca» amb Figa Flowas aborden temes clàssics com són l'amor i el desamor. La cançó «Jubilar-me» és l'únic tema del disc que manté el so de l'àlbum anterior i fa una apologia a la recerca de la felicitat com a prioritat vital, en lloc del materialisme imperant de la societat d'aquell moment.
A desembre de 2024 els registres de streaming del disc eren les següents:
| Nº | Cançó | Spotify | YouTube |
| 1 | Com està el pati | 3.187.040 | 457.201 |
| 2 | Bambi | 2.159.799 | 393.134 |
| 3 | Gossejar | 2.648.096 | 392.766 |
| 4 | Com el dia i la nit | 5.675.768 | 504.261 |
| 5 | Córrer pels camps | 5.211.949 | 516.955 |
| 6 | Jubilar-me | 3.589.312 | 423.394 |
| 7 | Molta tralla | 4.350.313 | 478.298 |
| 8 | Pingpong | 3.168.901 | 429.827 |
| 9 | Cap amunt | 1.398.147 | 257.007 |
| 10 | Toca | 6.577.577 | 448.805 |
| 11 | Sort de tu | 11.291.242 | 724.401 |
| 12 | Coda | 1.423.533 | 259.395 |

## Referències

* ↑ «Oques Grasses inicia la gira de presentació de 'Fruit del deliri' | Enderrock.cat». Enderrock.cat. [Consulta: 27 desembre 2024].
* 1 2 3 4 5 «Oques Grasses – “Fruit del deliri”» (en castellà). Acero Magazine. [Consulta: 27 desembre 2024].
* 1 2 3 4 5 Enderrock.cat. «'Fruit del deliri' d'Oques Grasses, cançó per cançó». Enderrock.cat. [Consulta: 27 desembre 2024].
* ↑ Nadales, Àlex Ribera. «Oques Grasses le dan un giro a su sonido con “Com està el pati”» (en castellà). Mondo Sonoro, 02-04-2024. [Consulta: 27 desembre 2024].
# Badia de Llafranc

La badia de Llafranc és una badia de la Costa Brava, situada a la costa de Palafrugell (Baix Empordà), que s'estén des del Cap de Sant Sebastià, a llevant, fins a la Punta d'en Blanc, a ponent. Al fons de la badia hi ha la platja de Llafranc, rodejada de la població de Llafranc. A l'esquerra de la platja hi ha el port esportiu de Llafranc. La muntanya de Sant Sebastià protegeix la badia del vent de tramuntana.
Al davant de la badia, en direcció al cap de Sant Sebastià, se situava l'Illa Negra, una petita porció terrestre que va desaparèixer, sepultada per les aigües, durant la construcció de l'espigó del port. L'Illa Blanca es troba entre l'escullera del port de Llafranc i la punta Negra, al davant de la cala Fondo o l'embarcador d'en Vilà. A l'altra banda de la badia hi ha un grup d'esculls anomenats Escales de Venècia, o les Negres de Garbí.
A prop d'una milla del port, mar endins, hi ha uns illots submergits coneguts com Els Ullastres, molt freqüentats pels centres de submarinisme a causa de la seva fauna abundant i les espectaculars praderies de gorgònies.
L’Associació d'Amics i Veïns de Llafranc organitza cada any la Travessia de la Badia, on competeixen un gran nombre de nedadors. L'any 2023 va tenir lloc la 98a edició.

## Referències

* ↑ Castelló, Josep. El perfil de la costa: Palafrugell, Mont-ras i les illes Formigues. Palafrugell: Josep Castelló, 2003.
* 1 2 «Llafranc». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Illa Negra, Carrer de l'». Ajuntament de Palafrugell.
* ↑ «Illa Blanca, Carrer de l'». Ajuntament de Palafrugell.
* ↑ «Venècia, Escales de». Ajuntament de Palafrugell.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Llafranc celebra la 85a edició de la Travessia de la Badia». Diari de Girona, 24-08-2008.
* ↑ «Llafranc nedarà la tradicional travessia a la badia». Ràdio Palafrugell, 11-08-2023.
# Cheikh Anta Diop

Cheikh Anta Diop (Thieytou, 29 de desembre de 1923 - Dakar, 7 de febrer de 1986) (wòlof: Seex Anta Jóob) fou un historiador i antropòleg senegalès que estudià els orígens de la raça humana i la cultura africana precolonial. Ha estat considerat un dels més grans historiadors africans del segle xx. La seva perspectiva afrocèntrica per construir un coneixement més divers i anticolonial, va fer que alguns dels seus treballs fossin criticats i titllats de «revisionistes» i el no fer servir cap mètode científic o històric li va valer l'apel·latiu de «pseudohistoriador».

## Biografia

L'educació de Diop inclogué història africana, egiptologia, lingüística, antropologia, economia i sociologia. Els seus primers passos acadèmics els donà a una escola tradicional islàmica. Amb 23 anys se n'anà a París el 1946 per a convertir-se en físic. Hi romangué 15 anys, estudiant física sota la direcció de Fréderic Joliot-Curie, gendre de Marie Curie, arribant a traduir parts de la Teoria de la relativitat d'Albert Einstein al seu idioma nadiu, el wòlof. Són anys en els quals la lluita per les independències africanes es comencen a forjar també des de la diàspora: dels 54 estats africans d'avui en dia, només Etiòpia i Libèria eren sobirans en acabar la Segona Guerra Mundial.
Sota el títol de Nations nègres et culture, l'any 1954 Diop publicà la seva obra de referència. S'hi disposa a «desfossilitzar la història d’Àfrica» i situar Àfrica com un motor més de la construcció del món global en el qual vivim, que des de temps pretèrits es construïa d'una manera molt més interactiva i plural de la que Europa ha imaginat. Una història que, segons ell, fins aleshores havia estat inerta, empresonada als documents i que havia de ser un instrument bàsic per les futures generacions d'investigadores africanes per a deixar enrere la idea de l'estancament perpetu. Actualment, la Universitat de Dakar duu el seu nom.

## Referències

* ↑ Freixa, Omer «Cheikh Anta Diop: revolución en la historia de África» (en castellà). El País [Madrid], 29-12-2018. ISSN: 1134-6582.
* ↑ A History of Sub-Saharan Africa. Cambridge University Press, p. 28. ISBN 9780521687089.
* ↑ Toyin Falola. Nationalism and African Intellectuals. University Rochester Press, 2004, p. 224.
* ↑ Robert Todd Carroll. The Skeptic's Dictionary: A Collection of Strange Beliefs, Amusing Deceptions, and Dangerous Delusions. John Wiley & Sons, p. 8.
* 1 2 González, Víctor. «Cheikh Anta Diop i un centenari des de la desmemòria». Directa, 02-10-2024. [Consulta: 2 octubre 2024].