OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maxwell McCombs

Maxwell McCombs (Birmingham, 1938 - 8 de setembre de 2024) va ser un periodista i professor estatunidenc.

## Biografia

Es va graduar en 1960 després d'estudiar lletres a la Tulane University. La seua carrera periodística va començar en 1961 al New Orleans Times, on va treballar com a reporter fins al 1963. Tres anys més tard fou nomenat Doctor per la Stanford University. Després d'aconseguir el 1966 el seu doctorat, va decidir dedicar-se a l'educació. Concretament la seua labor docent començà a les universitats de Los Angeles (1965-66) i Carolina del Nord (1967-73), passant amb posterioritat a la de Syracuse (1973-85). Cal destacar que fou director del News Research Center de l'American Newspaper Publishers Association des de 1975 fins al 1984. Un any més tard, es va incorporar al Departament de Periodisme de la Universitat de Texas a Austin, que compaginà amb cursos a la Universitat de Navarra.
Com a president de la World Association for Public Opinion Research i juntament amb Donald Shaw va començar la publicació dels seus primers treballs sobre la funció de l'agenda setting, que va ser desenvolupat en el llibre The Emergence of American Political Issues: The Agenda Setting Function of the Press, de 1977. El concepte agenda setting fa referència a la influència que els continguts dels mitjans exerceixen sobre les preocupacions dels receptors. L'elaboració d'agendes està en la base de la política i és especialment intensa en les etapes electorals, en les quals els polítics, a través dels mitjans, busquen mantenir l'interès entorn dels temes que són objecte del seu programa.

## Referències

* ↑ McCombs, Maxwell E.; Shaw, Donald L. «The Agenda-Setting Function of Mass Media». The Public Opinion Quarterly, 36, 2, 1972, pàg. 176–187. ISSN: 0033-362X.
* ↑ Shaw, Donald Lewis; McCombs, Maxwell E. The Emergence of American Political Issues: The Agenda-setting Function of the Press (en anglès). West Publishing Company, 1977. ISBN 978-0-8299-0142-9.
# Andrew Chi-Chih Yao

Andrew Chi-Chih Yao (xinès: 姚期智; pinyin: Yao Qizhì) (Xangai, Xina, 24 de desembre de 1946) és un destacat científic xinès en l'àmbit de la computació.
Va acabar la seva carrera de pregrau en la Universitat Nacional de Taiwan, el 1967, va obtenir el grau de doctorat en física a la Universitat Harvard el 1972, i un PhD en Ciències de la computació a la Universitat d'Illinois el 1975. Ha laborat en diferents centres de recerca, com l'IBM Research Center, Bell Laboratories, Xerox Palo Alto Research Center, DEC Systems Research Center, Microsoft Research Àsia, ha estat professor del MIT, de la Universitat Stanford, Universitat de Califòrnia a Berkeley, Universitat de Princeton, i actualment és professor de la Universitat Tsinghua.
Ha rebut moltes distincions i premis, entre els quals destaquen el Premi Turing, el més prestigiós en el camp de la Ciències de la computació, l'any 2000, en reconeixement de la seva contribució fonamental a la teoria de la computació, incloent-hi la teoria basada en la complexitat de la generació de nombres pseudoaleatoris, criptografia, i la complexitat de la comunicació.
És membre de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels Estats Units, membre fellow de l'Acadèmia d'Arts i Ciències Americana, i membre extern de l'Acadèmia de Ciències de la Xina.

## Enllaços externs

* Pàgina personal a la universitat Tsinghua
# Antonio Eguino

Antonio Eguino Arteaga (La Paz, Bolívia; 5 de febrer de 1938) és un director de cinema bolivià, sent un de les figures essencials en la cinematografia a Bolívia.

## Biografia

Antonio Eguino va néixer el 5 de febrer de 1938 al departament de La Paz al centre minaire Viloco. Va estudiar ael col·legi Institut Americà a la ciutat de La Paz. Als Estats Units va estudiar Enginyeria Mecànica, però va deixar la carrera abans de concloure per a estudiar fotografia en el Film Institute a la Nova York University.
Al seu retorn a Bolívia en 1967, s'uneix al Grup Ukamau de Jorge Sanjinés, com a director de fotografia i operador de càmera. Va ser director de fotografia en les pel·lícules Yawar Mallku (1969) i El coraje del pueblo (1971). En 1970 va realitzar el seu primer curtmetratge titulat Basta, documental sobre la nacionalització de l'empresa Gulf Oil Co.
En 1972, després de l'exili de Jorge Sanjinés arran del cop d'estat del Gral. Hugo Banzer, se separa el Grup Ukamau, i Eguino funda la Empresa Productora Ukamau al costat de Oscar Soria. En 1974 presenta el seu primer llargmetratge titulat Pueblo chico amb la productora Ukamau; en 1977 s'estrena Chuquiago, llargmetratge que es convertiria en l'obra clàssica d'Antonio Eguino. En 1984 Antonio Eguino presenta el llargmetratge Amargo mar i el 2007 Los Andes no creen en Dios.
Després d'acabar "Amargo mar", Antonio Eguino va tenir un paper important en la creació del Consejo Nacional del Cine de Bolivia - CONACINE i de l'Asociación de Cineastas. OVa ocupar també diversos càrrecs en institucions públiques i privades, va ser director del Canal de Televisió Estatal (Canal 7), del Consell Nacional de Cinema de Bolívia i la Cinemateca Boliviana, també va ser Viceministre de Cultura.
Entre altres reconeixements a la trajectòria de Eguino, el 21 de març de 2010, va ser condecorat amb la medalla “José María Velasco Maidana” en reconeixement de la producció cinematogràfica boliviana, pel Ministeri de Cultures i el Consell Nacional del Cinema.

## Filmografia

* Pueblo chico (1974)
* Chuquiago (1977)
* Amargo mar (1984)
* Los Andes no creen en Dios (2007)

## Referències

* 1 2 3 Antonio Eguino a www.frombolivia.com, consultat en febrer de 2012
* 1 2 www.cinelatinoamericano.org, consultado en febrero de 2012
* 1 2 "Homenaje a la trayectoria de Antonio Eguino", a , consultado en febrero de 2012
* ↑ www.cinelatinoamericano.org, consultado en febrero de 2012

## Enllaços externs

* Antonio Eguino a www.frombolivia.com
* Antonio Eguino a www.cinelatinoamericano.org
* OBLITAS, Mónica:Antonio Eguino:, publicado en "Los Tiempos", consultado en en febrero de 2012.
* CALVO, Guadi:Luz en los Andes, el cine de Antonio EguinoArxivat 2010-11-22 a Wayback Machine., consultado en www.caratula.net en febrero de 2012
# Iliens

Els iliens (en llatí Ilienses, en grec antic Ἰλιεῖς) eren un poble de l'interior de Sardenya, que semblen ser una de les tribus muntanyenques més importants.
Pomponi Mela en parla, i diu que eren "antiquissimi in ea populorum" (molt antics entre aquells pobles). Plini el Vell també els esmenta entre els "celeberrimi populorum" (els pobles més famosos) de Sardenya. Pausànias els atribueix clarament un origen troià, i diu que els seus ancestres eren una part dels companys d'Eneas que es van establir a l'illa on van habitar pacíficament, fins que l'ocupació cartaginesa els va obligar a refugiar-se a les zones muntanyoses més inaccessibles. Segons William Smith el nom de la tribu, ilienses, derivaria de considerar que eren antics habitants d'Ílion, el nom de Troia. No es coneix quin nom es donaven a ells mateixos, ni de quina ètnia procedien.
Titus Livi explica que sempre van voler mantenir la seva independència. Es van revoltar contra els romans l'any 181 aC i van ser derrotats, però no sotmesos, pel pretor Marc Pinari Posca. L'any 178 aC els iliens i els balaris aliats van devastar les parts més fèrtils de l'illa i es van enfrontar amb el cònsol Tiberi Semproni Grac, que els va derrotar en una batalla on van tenir fortes pèrdues, i el 177 aC els va sotmetre. Després van desaparèixer de la història sens dubte absorbits dins la població general romanitzada.
El lloc que ocupaven a l'interior de l'illa no es pot establir, però com que el seu nom està associat amb els balaris i els corsis, devien habitar els districtes muntanyencs centrals. Claudi Ptolemeu, que dona una llarga llista de les tribus de l'interior de Sardenya, no els menciona.
Han estat identificats de vegades amb els iolaenses o iolai, un altre poble de l'interior de l'illa, però els autors antics, i en concret Pausànias, els distingien un de l'altra.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ilienses». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 2 març 2021].
# Municipi romà

Un municipi romà (en llatí municipium) era el nom que prenia cada una de les ciutats romanes amb dret de ciutadania. Podien conservar les seves institucions interiors derivades de l'antic ordre i adaptades per ser bàsicament iguals a les de Roma, sovint només amb alguns canvis de nom.
Sota la República Romana, el fet d'incorporar comunitats diverses a la ciutat-estat de Roma van obligar als romans a instituir el concepte de municipium, un establiment humà diferent però sota la jurisdicció de Roma. Hi havia diversos tipus de municipis i també altres formes d'assentament, com les colònies. A l'inici de l'Imperi Romà aquestes distincions van començar a desaparèixer, i per exemple, quan Plini el Vell va servir a l'exèrcit, les distincions eren només nominals. En un moment donat, els ciutadans de totes les ciutats i pobles de tot l'Imperi eren també ciutadans de Roma, i municipium significava simplement municipi, que s'organitzava com un govern local.
L'organització dels municipis era la següent:
* L'Assemblea del Poble, encarregada d'elegir els alts magistrats locals.
* El Consell (uns 100 membres), anomenat cúria, amb funcions de Senat local.
* Els quatre Jutges Suprems (Quator Viri) dos dels quals eren ordinaris i eren equivalents als cònsols i pretors.
* Els Dos Jutges del Fòrum, que corresponien als edils curuls.
* Els Duumvirs, amb funcions de censors i amb un mandat de cinc anys, que vigilaven els treballs del municipi.
* Els qüestors, que administraven els fons municipals.
* El Col·legi de Pontífexs municipals.
* El Col·legi d'àugurs municipals.
Els magistrats locals imposaven la seva autoritat al municipi, igual que els de Roma ho feien en aquella ciutat. Però no estaven exempts d'obeir als magistrats romans. Així Roma podia imposar tributs sense tenir en compte els tributs d'ordre local que fixaven les autoritats municipals, i aquestes podien crear tributs independentment dels de Roma. Els treballs i els serveis eren ordenats indistintament per ambdós poders (els ordenats per les autoritats municipals només es podien realitzar en el mateix municipi). Quan existia un conflicte, la Llei de Roma s'imposava. La jurisdicció judicial municipal era per als casos menors i als jutges de Roma corresponien els casos greus.

## Referències

* ↑ Abbott, Frank Frost; Allan Chester Johnson. Municipal administration in the Roman Empire. Nova York: Russell & Russell, 1968, p. 8-9.
* ↑ Smith, William (ed.). «Colonia». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 23 juliol d 2022].
# Aulus Al·liè

Aulus Al·liè o Aliè (en llatí Aulus Alienus Procus; Allienus, segons una moneda) va ser un amic de Ciceró, del qual parla molt bé.
Va ser llegat de Ciceró a Àsia l'any 60 aC i pretor el 49 aC. El 48 aC va rebre el govern de Sicília amb el títol de procònsol i va enviar un nombrós contingent de tropes a Juli Cèsar que era a l'Àfrica. Va romandre a Sicília fins al 47 aC. Se suposa que podria ser la mateixa persona a la qual Dolabel·la va enviar a Egipte per reunir algunes legions, l'any 43 aC. Al·liè va portar-li quatre legions però al retorn fou sorprès a Palestina per Cassi que estava al capdavant de vuit legions i Al·liè, en lloc de combatre, es va unir a Cassi.

## Referències

* ↑ Aulus, i no pas Aule: Joan Alberich; Montserrat Ros. La transcripció dels noms propis grecs i llatins. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. §158. ISBN 8477392250.
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/147?rgn=full+text;view=image;q1=AllienusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 132. ]
# Briàreu

En la mitologia grega Briàreu (en grec Βριάρεως Briareôs, Βριάρηος Briarêos o Οβριάρεως, Obriareôs, «fort») és un dels Hecatonquirs, gegants de cent braços i cinquanta caps, fills d'Urà i Gea. Briàreu és germà de Cotos i Gies. A la Ilíada d'Homer els homes l'anomenen Egeó (Αίγαίον), si bé aquest és també el nom d'un déu del mar, que segons algunes fonts seria el seu pare. Encara en unes altres fonts Briàreu seria fill de Thalassa, la deessa primordial del mar.
Juntament amb els seus germans, va ser relegat al Tàrtar primer per Urà i després per Cronos, a qui havien ajudat a derrotar Urà, fins que van ser alliberats per Zeus i van lluitar al costat d'ell en la Titanomàquia. Una vegada tancats els Titans al Tàrtar, Briàreu-Egeó va custodiar els titans en la seva presó subterrània, acompanyat dels seus germans. Posidó el va recompensar pel valor mostrat en la batalla i li va donar la mà de la seva filla Cimopolea i dispensant-lo de fer guàrdia davant dels Titans. Ferm aliat de Zeus, va ser invocat per Tetis perquè ajudés al rei dels déus quan aquest va ser encadenat per Hera, Atenea i Posidó en un intent d'enderrocar-lo. La seva sola presència i la por a la seva força prodigiosa van ser suficients per dissuadir als déus de l'intent. Es va instal·lar amb Cimopolea en un palau en el riu Oceà. Amb ella va ser pare de dues nimfes: Eòlice i Etna.
Aristòtil afirma que les columnes d'Hèrcules s'anomenaven inicialment «de Briàreu», però després que Hèracles purifiqués la terra i el mar convertint-se així en un benefactor dels homes, aquests el van honorar canviant-ne el nom.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 151. ISBN 9788496061972.
# Alfragide

Alfragide és una freguesia portuguesa del municipi d'Amadora al districte de Lisboa, amb 1,35 km² d'àrea i 8.739 habitants (2001). Densitat: 6.478,1 hab/km²
A Alfragide hi ha el primer IKEA de Portugal.

## Patrimoni

* Cabos de Ávila o Fàbrica de cables elèctrics de Diogo d'Ávila
# Agilkia

Agilkia és una illa del Llac Nasser on s'ha reconstruït el temple de Files en quedar coberta per les aigües l'illa de Files.

## Referències

* ↑ Monuments of Nubia-International Campaign to Save the Monuments of Nubia Comitè del Patrimoni Mundial, UNESCO.
* ↑ The Rescue of Nubian Monuments and Sites, UNESCO
* ↑ Murray, Tim. Milestones in Archaeology: a Chronological Encyclopedia (en anglès). ABC-CLIO, 2007, p. 464. ISBN 1-57607-186-3.
# Governació de Luxor

La governació especial de Luxor o d'al-Úqsur (àrab: محافظة الأقصر, muḥāfaẓat al-Uqṣur) és una governació o muhàfadha d'Egipte amb estatut autònom especial, que va formar part de la governació de Qena-Luxor fins al 1994. Dins d'aquesta governació ja tenia un estatut especial i limitada autonomia (el governador era la mateixa persona) i s'administrava de forma diferent a la resta de la governació.
El 1994 va arribar al nivell de governació separada amb una autonomia més àmplia que les altres governacions, i va esdevenir la regió amb més autogovern d'Egipte a causa de la forta incidència del turisme.
La governació està formada per la ciutat de Luxor (amb Karnak) i els llogarets annexos. Tenia una població de 414.389 al 2004 (360.503 el 1999). La superfície d'aquesta àrea especial és de 55 km².
# Kodori

El Kodor (abkhaz: Кәыдры) és un riu d'Abkhàzia, al nord del país. Neix al Caucas i desaigua al mar Negre. Formava la frontera entre dos dels tres principats d'Abkhàzia al segle xviii.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Gran Liakhvi

El Gran Liakhvi (georgià: დიდი ლიახვი, Didi Liakhvi) és un riu del centre de Geòrgia que neix als vessants meridionals del Caucas i desaigua en el Mtkvari per la ciutat de Gori.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Northport (Maine)

Northport és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 1.331 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Northport tenia 1.331 habitants, 566 habitatges, i 369 famílies. La densitat de població era de 21,7 habitants/km².
Dels 566 habitatges en un 26% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,1% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 34,8% no eren unitats familiars. En el 27,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,9% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 31,5% de 45 a 60 i un 15,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.435 $ i la renda mediana per família de 45.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.193 $ mentre que les dones 26.875 $. La renda per capita de la població era de 21.438 $. Entorn del 6% de les famílies i l'11,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Northport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Northport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Albert Solé i Bonamusa

Albert Solé i Bonamusa (Sabadell, 4 de novembre de 1977) és un periodista català, director de Ràdio Rubí des de febrer de 2025. Prèviament, havia sigut director del Diari de Sabadell entre 2018 i 2019 i cap d'informatius de Cugat Mèdia entre 2020 i 2025.
Llicenciat en periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona. Ha treballat en mitjans com El Punt, El 9 Esportiu, el Diari Ara i Diari de Sabadell i ha col·laborat amb ràdios com Matadepera Ràdio i Ràdio Rubí.
Va començar la seva trajectòria el 1999 com a redactor d'esports a El Punt. El 2001 faria el salt a la ràdio a Ona Catalana, fent de redactor d'informatius, i el 2002 va començar a treballar a El 9 Esportiu, a la redacció de Barcelona, on va treballar fins que el 2010 va passar a formar part de l'equip d'esports del Diari Ara, de la mà de Toni Padilla. Amb el temps treballaria també com a cap de societat i subcap de política, entre altres rols.
El 2018 el Diari de Sabadell va canviar de propietaris i Solé va rebre l'encàrrec de renovar el projecte, com a director del mateix. Durant un any va rejovenir la plantilla, canviar el disseny, impulsar la web i passar a escriure-ho tot en català. Aquest projecte li va valdre dos Awards of Excellence de la Society for News Design; el premi del Concurs Anuals d'Arts Gràfiques; i el premi al millor diari segons l'APPEC. Una falta d'entesa amb els propietaris del diari van precipitar el seu comiat com a director, el maig de 2019.
Ha treballat com a periodista freelance, col·laborat amb mitjans com CTXT, Rac1 i Cadena Ser. Entre 2020 i 2025 fou cap d'informatius de Cugat mèdia. A finals de febrer de 2025 el ple de l’Ajuntament de Rubí va nomenar per unanimitat el periodista com a nou director de l’emissora municipal.

## Referències

* 1 2 Redacció. «Albert Solé, nou director de Ràdio Rubí», 28-02-2025. [Consulta: 5 març 2025].
* 1 2 3 «El periodista de l'ARA Albert Solé serà el nou director del 'Diari de Sabadell'», 26-04-2018. [Consulta: 31 octubre 2019].
* ↑ «L'alegria de viure: Albert Solé, el periodista tranquil». Arxivat de l'original el 2019-10-31. [Consulta: 31 octubre 2019].
* ↑ Redacció, Escrit per. «Un grup editor compra la capçalera de 'Diari de Sabadell'», 24-03-2018. [Consulta: 31 octubre 2019].
* ↑ «El Diari de Sabadell guanya dos premis internacionals pel seu nou disseny» (en catalan). [Consulta: 31 octubre 2019].
* ↑ Redacció. «Imprintsa guanya el Premi Diari presentant el nou disseny del D.S.», 21-05-2019. [Consulta: 31 octubre 2019].
* ↑ Redacció. «El Diari de Sabadell, millor diari en català segons l'APPEC», 27-06-2019. [Consulta: 31 octubre 2019].
* ↑ «Albert Solé, acomiadat del Diari de Sabadell». [Consulta: 31 octubre 2019].

## Enllaços externs

* L'alegria de viure: Albert Solé, el periodista tranquil, a Ràdio Sabadell
# Galanthus

El gènere Galanthus és un gènere de plantes amb flor dins la família Amaryllidaceae. Són entre els primers bulbs a florir a la primavera. L'espècie més coneguda del gènere i l'única present a Europa occidental és el lliri de neu (Galanthus nivalis). Totes les espècies d'aquest gènere tenen un bulb i fulles lineals amb tiges florals erectes. Se'n fan servir diverses espècies en jardineria. Pertanyen al grup de plantes que s'anomenen "lliris". En el calendari revolucionari francès se li dedica amb el nom francès de perce-neige, un dia de l'hivern.

## Biopesticida

L'any 2014 investigadors de la Universitat de Newcastle van desenvolupar un nou pesticida ecològic a base del verí d'una espècie d'aranya de la subfamília Atracinae i la proteïna (lectina) de Galanthus.

## Taxonomia

N'hi ha unes vint espècies:
* Galanthus x allenii
* Galanthus alpinus
* Galanthus caucasicus
* Galanthus fosteri
* Galanthus elwesii
* Galanthus gracilis
* Galanthus ikariae
* Galanthus imperati
* Galanthus lagodechianus
* Galanthus latifolius
* Galanthus nivalis
* Galanthus peshmenii
* Galanthus platyphyllus
* Galanthus plicatus
* Galanthus reginae-olgae
* Galanthus rizehensis
* Galanthus woronowii

## Referències

* ↑ Galanthus a la Flora europaea Base de dades taxonòmica (anglès)
* ↑ Agrodigital 11 de juny de 2014
# Bill Holland

Bill Holland (Filadèlfia, 18 de desembre de 1907 - Tucson, 19 de maig de 1984) va ser un pilot estatunidenc de curses automobilístiques. Holland va ser campió en diverses categories abans de córrer a la Champ Car a les temporades 1947-1953 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis de diversos d'aquests anys.
Holland va ser diagnosticat amb malaltia d'Alzheimer el novembre de 1983 i va morir per complicacions de la malaltia el 20 de maig de 1984. S'havia mantingut actiu durant tota la seva vida i anava regularment en bicicleta durant 50 milles per dia fins un any abans de la seva mort.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1947 | 16 | 8 | 128.755 | 1 | 2 | 200 | 143 | Va acabar |
| 1948 | 2 | 2 | 129.515 | 3 | 2 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1949 | 7 | 4 | 128.673 | 9 | 1 | 200 | 146 | Va GUANYAR |
| 1950 | 3 | 10 | 130.482 | 21 | 2 | 137 | 8 | Va acabar |
| 1953 | 49 | 28 | 137.868 | 2 | 15 | 177 | 0 | Motor |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 914 | 297 | |
| Curses | 5 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 297 |
| Victòries | 1 |
| Top 5 | 4 |
| Top 10 | 4 |
| Retirades | 1 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitats pel campionat de la F1.
Bill Holland va participar en 2 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1950.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 2
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Pòdiums: 1
* Punts vàlids per la F1: 6

## Referències

* ↑ «Bill Holland». www.sprintcarhof.com. [Consulta: 3 octubre 2023].
* 1 2 «Bill Holland». www.sprintcarhof.com. [Consulta: 3 octubre 2023].
* ↑ «Ex-Indy Winner Bill Holland dies». The Madison Courier, 21-05-1984.
# Birger Rosengren

Birger Rosengren (Norrköpings Östra Eneby, 29 d'octubre de 1917 - Norrköpings Östra Eneby, 15 d'octubre de 1977) fou un futbolista suec que va competir durant les dècades de 1930 i 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la competició de futbol. Entre 1945 i 1948 jugà 9 partit amb la selecció sueca.
A nivell de clubs jugà a l'IFK Norrköping, amb qui guanyà la lliga sueca de 1943, 1945, 1946, 1947 i 1948 i la copa sueca de 1943 i 1945.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Birger Rosengren». [Consulta: 1r novembre 2024].
* 1 2 Strack-Zimmermann, Benjamin. «Birger Rosengren (Player)» (en anglès). [Consulta: 1r novembre 2024].
* ↑ «Birger Rosengren - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 1r novembre 2024].