OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mardawidj ibn Ziyar

Abu-l-Hajjaj Mardawij ibn Ziyar ibn Wardanxah (àrab: مرداویج بن زیار, Mardāwīj ibn Ziyār) o, més senzillament, Mardawij ibn Ziyar fou un general daylamita, emir del Jibal (931-935) i fundador de la dinastia ziyàrida.
Tot i que Mardawij vol dir «assaltant» però en realitat descendia del clan reial preislàmic del Jilis i per sa mare dels ispahbadhs de Ruyan.
Fou un dels caps que va lluitar amb els prínceps alides del Tabaristan des del 917 en endavant. Vers el 927 va passar al servei de Asfar ibn Xirawayhí. Va seguir a les seves ordre com a lloctinent fins que el 931 fou enviat contra el mussafírida Muhàmmad que s'havia apoderat del Tarum el 920 expulsant als justànides. En lloc d'atacar-lo s'hi va aliar i es va revoltar contra Asfar (931); aquest era un tirà i molts dels seus soldats es van passar a Mardawij que va poder agafar el poder a Rayy, Kazwin i Jibal, mentre el cap daylamita Maqan ibn Kaki s'apoderava del Tabaristan i Gurgan (i el Khorasan occidental). Asfar fou sorprès prop de Talakan quan anava a buscar els seus tresors (amagats a Alamut) i Mardawij el va estrangular ell mateix (931). La resistència que oferien els governadors califals al Jibal fou eliminada i va marxar contra Maqan a qui va derrotar i va fer fugir a territori samànida (vers 932) però Mardawij seguidament va pactar amb l'emir samànida Nasr, del que es va reconèixer vassall i en va rebre formalment el feu de Kirman (933).
Fou vers el 932 que Mardawij va nomenar Alí ibn Buya que havia passat recentment al seu servei junt amb els seus germans Hàssan i Àhmad ibn Buya, governador de Karadj. Ali era el futur Imad-ad-Dawla, el primer emir buwàyhida.
Per aquest temps va consolidar el seu poder al Jibal i en fou reconegut governador pel califa abbàssida al-Múqtadir i després per al-Qàdir, amb la condició que no podia conservar Isfahan que governava son germà Wuxmgir ibn Ziyar. Mardawij no va pas complir el tracte i el 934 va ocupar a més a més Ahwaz.
El 935 mentre celebrava la festa zoroastriana de Sadhak a Isfahan, fou assassinat pels seus ghulams turcs als que havia maltractat (gener de 935). El seu germà Wushmgir va poder continuar governant part dels territoris.

## Referències

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Mardāwīdj ibn Ziyār».
# Descarbonització

La descarbonització fa referència a les accions per disminuir de la dependència dels combustibles fòssils i de les emissions de gasos amb efecte d'hivernacle (GEH), sobretot el diòxid de carboni. El mot carboni no remet al sentit recte de l'àmbit de la química, sinó que hi ha pres un significat més lax. El terme carboni ha passat a designar el conjunt dels sis gasos amb efecte d’hivernacle: metà (CH₄), òxid de dinitrogen (N₂O), hidrofluorocarburs (HFC), perfluorocarburs (PFC), hexafluorur de sofre (SF₆) i trifluorur de nitrogen (NF₃). Sense descarbonitzar per evitar més GEH en l’atmosfera, l’escalfament global continuarà accelerant.

## Mètodes

En principi, hi ha tres mètodes per reduir el volum de gasos amb efecte d'hivernacle a l'atmosfera. El primer és reemplaçar per energia neta els combustibles que al cremar alliberen gasos nocius, el que almenys estabilitza la situació. El segon és capturar i neutralitzar els gasos nocius, el que permet baixar el grau de gasos llibres. Finalment hi ha la compensació, mètode híbrid, que consisteix a compensar les emissions inevitables, com ara a l'aviació, per una captura de l'equivalent, o més, en gasos nocius en un altre lloc.

## Referències

* ↑ «descarbonització». Terme de la setmana. TERMCAT, 01-03-2022. [Consulta: 13 setembre 2023].
* 1 2 «El terme carboni: de la química a l'emergència climàtica». TERMCAT, 17-11-2021. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «Gasos amb efecte d'hivernacle». Oficina Catalana del Canvi Climàtic. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2015-11-18. [Consulta: 17 novembre 2015].
* ↑ «Objectius de descarbonització per frenar l’avenç del canvi climàtic». Caixabank, 22-11-2022. [Consulta: 13 setembre 2023].

## Bibliografia

* Bover i Salvadó, Jordi; Sabater Berenguer, Marta; Reus Muns, Mireia; Montes, Dolors; Samitier i Martí, Salvador. Diccionari de l’emergència climàtica. TERMCAT, 2020.
* Estratègia de descarbonització a llarg termini 2050 (ELP 2050) (pdf). Institut Català d'Energia, 2021, p. 6.
* «Full de ruta cap a la descarbonització. Reptes i dificultats». Institut d'Estudis Catalans – Enginyers Industrials de Catalunya, 07-03-2023.
* «València tindrà l'etiqueta europea que atraurà inversions orientades a la descarbonització i la sostenibilitat». Notícies Destacades. València: Ajuntament de València, 18-05-2022. [Consulta: 13 setembre 2023].
* «Europa mira Balears en el seu procés de descarbonització del sector nàutic». Govern de les Illes Balears, 11-05-2023. [Consulta: 13 setembre 2023].
# Bulbul de Bioko

El bulbul de Bioko (Phyllastrephus poensis) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a Camerun, Guinea Equatorial i Nigèria. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul de Bioko». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 615. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Cameroon Olive Greenbul. Phyllastrephus poensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Bàsquet als Jocs Olímpics d'estiu de 2012

La competició de bàsquet dels Jocs Olímpics d'Estiu 2012 va tenir com a seus el pavelló Basketball Arena (fase de grups) i per a la fase final el North Greenwich Arena de Londres. Es va celebrar del 28 de juliol al 12 d'agost de 2012. Es van disputar dos tornejos diferents, el masculí i el femení.

## Medallistes

| Event | Or | Plata | Bronze |
| Masculí detalls | Estats Units Tyson Chandler Kevin Durant LeBron James Russell Westbrook Deron Williams Andre Iguodala Kobe Bryant Kevin Love James Harden Chris Paul Anthony Davis Carmelo Anthony | Espanya Pau Gasol Rudy Fernández Sergio Rodríguez Juan Carlos Navarro José Calderón Felipe Reyes Víctor Claver Fernando San Emeterio Sergio Llull Marc Gasol Serge Ibaka Víctor Sada | Rússia Alexey Shved Timofey Mozgov Sergey Karasev Vitaly Fridzon Alexander Kaun Evgeny Voronov Victor Khryapa Semyon Antonov Sergey Monya Dmitry Khvostov Anton Ponkrashov Andrei Kirilenko |
| Dones detalls | Estats Units Lindsay Whalen Seimone Augustus Sue Bird Maya Moore Angel McCoughtry Asjha Jones Tamika Catchings Swin Cash Diana Taurasi Sylvia Fowles Tina Charles Candace Parker | França Isabelle Yacoubou Endéné Miyem Clémence Beikes Sandrine Gruda Edwige Lawson-Wade Céline Dumerc Florence Lepron Émilie Gomis Marion Laborde Élodie Godin Emmeline Ndongue Jennifer Digbeu | Austràlia Jenna O'Hea Samantha Richards Jennifer Screen Abby Bishop Suzy Batkovic Kathleen MacLeod Kristi Harrower Laura Summerton Belinda Snell Rachel Jarry Liz Cambage Lauren Jackson |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 2 | França | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 2 | Espanya | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 | Austràlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 4 | Rússia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Classificació final

| Posició | Masculí | Masculí | Masculí | Masculí | Femení | Femení | Femení | Femení |
| Posició | Equip | J | V | D | Equip | J | V | D |
| 1 | Estats Units | 8 | 8 | 0 | Estats Units | 8 | 8 | 0 |
| 2 | Espanya | 8 | 5 | 3 | França | 8 | 7 | 1 |
| 3 | Rússia | 8 | 6 | 2 | Austràlia | 8 | 6 | 2 |
| 4t | Argentina | 8 | 4 | 4 | Rússia | 8 | 5 | 3 |
| Eliminats a quarts de final |||||||||
| 5è | Brasil | 6 | 4 | 2 | Turquia | 6 | 4 | 2 |
| 6è | França | 6 | 4 | 2 | Xina | 6 | 3 | 3 |
| 7è | Austràlia | 6 | 3 | 3 | República Txeca | 6 | 2 | 4 |
| 8è | Lituània | 6 | 2 | 4 | Canadà | 6 | 2 | 4 |
| 9è al 10è |||||||||
| 9è | Regne Unit | 5 | 1 | 4 | Brasil | 5 | 1 | 4 |
| 10è | Nigèria | 5 | 1 | 4 | Croàcia | 5 | 1 | 4 |
| 11è al 12è |||||||||
| 11è | Tunísia | 5 | 0 | 5 | Regne Unit | 5 | 0 | 5 |
| 12è | Xina | 5 | 0 | 5 | Angola | 5 | 0 | 5 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Basketball at the 2012 Summer Olympics». [Consulta: 28 desembre 2024].
# Enrique Ferrandis Carbonell

Enrique Ferrandis Carbonell (Alzira, 26 de febrer de 1935 - 22 de febrer de 2025) fou un pilotari valencià, conegut pel nom Enriquito d'Alzira.
Debuta a Pelayo el 1950, i després d'una lesió als 28 anys, es fa marxador el 1963. Fou marxador a Pelayo, i s'inicia com a trinqueter a Benissa. Amb més de cinquanta anys de trajectòria, va dirigir els trinquets de Pedreguer, Ondara i el Jai Alai de Benidorm. Després es feu amb el Nou Trinquet de Guadassuar, i també va dirigir els d'Alginet, Sueca i Sagunt.
Fou el primer trinqueter en oferir-li una partida, i per tant, fer debutar a Paco Genovés en Benissa el 1972.

## Referències

* ↑ «Història del Club de Pilota Valenciana Alzira». Llibret Falla El Mercat Alzira 2015, 28-02-2015. [Consulta: 24 febrer 2025].
* 1 2 3 DURÁ, PACO. «La pilota rinde homenaje a Enriquito d'Alzira» (en castellà), 16-12-2013. [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ alzira, Rubén Sebastián. «El trinqueter de Alzira que dio la alternativa a «El Genovés»» (en castellà), 07-08-2021. [Consulta: 24 febrer 2025].
# Locutor de claus

Locutor de claus és un terme que s'utilitza per referir-se a persones que utilitzen llenguatges codificats. S'associa principalment amb els nadius americans que van servir al Cos de Marines dels Estats Units durant les dues guerres mundials. La seva principal tasca era transmetre missatges militars secrets utilitzant les seves llengües originàries, com el navajo, el cheroqui o el choctaw, la qual cosa els proporcionava un avantatge estratègic. A diferència dels codis militars, que es podien descifrar amb relativa facilitat, les llengües nadiues eren tan poc conegudes que resultaven extremadament difícils de comprendre sense un coneixement previ de la llengua.
Durant la Segona Guerra Mundial, el Codi Navajo, basat en l'idioma navajo, va ser especialment exitós al Pacífic gràcies a la seva complexitat i l'exclusivitat del grup que el dominava. Tot i que s'ha parlat de la participació de locutors de claus bascos, investigacions recents han demostrat que aquesta història és un mite sense evidència documental. En el seu lloc, els locutors navajos es van convertir en la peça clau en les comunicacions xifrades de l'exèrcit nord-americà al Pacífic.

## Referències

* 1 2 3 «Los indígenas que dejaron perplejos a los alemanes en la Primera Guerra Mundial» (en castellà), 25-05-2014. [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «Fighting Basques memory of world war II > Revista Saibigain». [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «Fighting Basques memory of world war II > Home». [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ «MEXICO - EUZKO DEYA». [Consulta: 14 novembre 2024].
# Pacoros II de Pàrtia

Pacoros II (en persa: Pākōr) va ser rei de Pàrtia de l'any 77 (reconegut el 79) fins al 105.
Generalment se'l suposa fill de Vonones II de Pàrtia i germà de Vologès I de Pàrtia. El 51, al morir el seu pare després de regnar només dos mesos, va rebre el regne de Mèdia Atropatene. L'any 72, davant la invasió dels alans, va fugir d'aquest regne i el 73 era a la cort de Ctesifont, però devia tornar a Atropatene poc després.
L'any 77 aC en ser proclamat rei de Pàrtia el seu nebot Vologès II, es va revoltar i després de dos anys de guerra civil, va aconseguir el poder. Algunes fonts el fan cosí i no oncle de Vologès II, ja que seria fill de Vardanes II de Pàrtia, germà gran de Vologès II.
L'any 101 Pacoros va enviar una ambaixada a la dinastia Han de la Xina.
Cassi Dió diu que va vendre el regne d'Osroene (és a dir la sobirania) al rei Abgar VI d'Osroene. Ammià Marcel·lí diu que va construir les muralles de Ctesifont.
Va tenir dos rivals al tron, només coneguts per les monedes: Artaban IV, entre els anys 80 i 90 i Vologès III, cap a l'any 105, al final del seu regnat. Pacoros va morir el 105 i el va succeir son germà Osroes I.
| Precedit per: Vologès II | Imperi Part | Succeït per: Osroes I |

## Referències

* 1 2 3 Encyclopaedia Britannica : a dictionary of arts, sciences, literature and general information, vol. 20. Cambridge: Cambridge University Press, 1911, p. 442.
* ↑ De Crespigny, Rafe. A Biographical Dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23-220 AD). leiden: Brill, 2007, p. 239. ISBN 9789004156050.
* ↑ Cassi Dió. Història de Roma, LXVIII, 17
* ↑ Ammià Marcel·lí. Res Gestae, XXIII, 6, 23
# Sèpides

Els sèpides (Sepiida) són un ordre de mol·luscs cefalòpodes del superordre decapodiformes que inclou les sèpies, el castanyó i els morralets, espècies d'interès comercial i gastronòmic. Es distingeixen per les aletes laterals separades.

## Taxonomia

L'ordre Sepiida inclou 199 espècies actuals:
* Subordre Vasseuriina †
** Família Vasseuriidae †
** Família Belosepiellidae †
* Subordre Sepiina
** Família Belosaepiidae †
** Família Sepiidae
* Subordre Sepiolina
** Família Sepiadariidae
** Família Sepliolidae

## Referències

* 1 2 Altaba, C. R. 1991. Els cefalòpodes. Història Natural dels Països Catalans, 8.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 6 abril 2021].
# Descensor

El descensor o dispositiu d'assegurament és una peça de seguretat pròpia dels esports de muntanya tals com l'escalada o el ràpel i també en operacions de rescat. Es tracta d’un giny, habitualment de metall, que protegeix de les caigudes i que actua gràcies al principi de les forces de fricció. Forma part del conjunt de sistemes d'assegurament, amb peces com el talabard, els piolets o els mosquetons, que contribueixen a la prevenció de riscos en aquest conjunt de disciplines esportives.
La Federació Internacional d’Escalada Esportiva (IFSC) i la Unió Internacional d’Associacions d’Alpinisme (UIAA) actuen com a organismes d’homologació dels diversos dispositius d’assegurament. No obstant això, atès que no hi ha cap estàndard unificat internacional d’aquest objecte ni per a l'escalada en glaç ni per a l'escalada en roca, l’eficiència d’aquests dispositius per a cada situació rau en el seu coeficient de frenada. Aquest paràmetre és la ràtio entre les tensions que pateix la corda als extrems tens i lax en el mateix descensor.
A grans trets, n'hi ha dos tipus: els descensors passius i els que tenen bloqueig automàtic. De passius, en destaca el model ATC (de l'anglès Air Traffic Controller; que n'era inicialment el nom comercial, però normalitzat i popularitzat posteriorment en el sector), amb aspecte tubular, un preu baix i que permet també el descens amb dues cordes. El vuit n'és un altre habitual i clàssic. Tanmateix, els descensors amb bloqueig automàtic són el grup més recomanat per a la pràctica esportiva.

## Referències

* ↑ «descensor - Diccionari general de l'esport». TERMCAT, n.d. [Consulta: 15 novembre 2023].
* ↑ «assegurament - Diccionari general de l'esport». TERMCAT, n.d. [Consulta: 16 novembre 2023].
* 1 2 3 McCurley, Loui; Vines, Tom. Rope Rescue Techniques: Principles and Practice Includes Navigate Advantage Access (en anglès). EUA: Jones & Bartlett Learning, 2022, p. 136-137. ISBN 9781284195101.
* 1 2 3 4 Bisharat, Andrew. Sport Climbing: From Top Rope to Redpoint, Techniques for Climbing Success (en anglès). Seattle: Mountaineers Books, 2009, p. 74-75. ISBN 978-1-59485-270-1.
* ↑ «El material tècnic». Institut d'Estudis Andorrans, n.d. [Consulta: 16 novembre 2023].
* ↑ «Reglament de les competicions d'escalada esportiva» ( PDF). Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya, n.d [Consulta: 15 novembre 2023].
* 1 2 Moritz, Eckehard Fozzy; Moritz, Eckehard Fozzy; Haake, Steve. The engineering of sport 6 (en anglès). Nova York: Springer, 2006, p. 69-70. ISBN 978-0-387-46050-5.
* ↑ «What Is An Air Traffic Controller In Climbing? – ATC Belay Device» (en anglès). Climber News, 1r octubre 2021. [Consulta: 16 novembre 2023].
* ↑ Quaderns d'assessorament terminològic. vol. 1 Esports. Lleida: Edicions de la Universitat de Lleida, 1995, p. 34. ISBN 9788484098157.

## Enllaços externs

* Pàgina tècnica de la IFSC sobre dispositius d'assegurament homologats (anglès)
# Tub de lava

Els tubs de lava o tubs volcànics són túnels formats en l'interior de colades de lava mentre aquesta flueix.
La superfície de colada, en entrar en contacte amb l'aire (que és molt més fred) se solidifica creant un excel·lent aïllant tèrmic perquè el flux de lava líquida pugui mantenir la seva temperatura al subsòl. Això és un mecanisme molt corrent en la majoria de colades basàltiques, i permet a la lava assolir distàncies elevades, arribant fins i tot a desguassar al mar havent fluït únicament per l'interior del tub.
La crosta de lava solidificada en contacte amb l'aire exterior es convertirà en el sostre del tub volcànic, l'espai aeri del qual s'anirà creant així que disminueixi el volum del flux de lava. A poc a poc, l'aportament de lava descendeix i es comença a formar la cavitat entre el sostre sòlid i el riu incandescent. Depenent del temps que sigui actiu el tub, aquest adquirirà majors dimensions internes i complexitat morfològica, podent formar una sola galeria o verdaders laberints de xarxes interconnectades, amb dimensions des d'uns quants centímetres fins a desenes de metres d'alçària.
Essent, com es va dir, un mecanisme corrent, és comú trobar-los a moltes regions d'origen volcànic, com Hawaii (Estats Units), Kenya o les Canàries (Espanya), on es localitzen alguns dels majors tubs volcànics coneguts fins ara:
* Kazumura - Olaa Cave System, amb uns 65 km de desenvolupament i 1100 m de desnivell; es localitza a la falda est del volcà Kilauea a Hawaii.
* El Sistema Vent - Sobrado amb més de 18 km de desenvolupament cartografiat i uns 480 m de desnivell. Està constituït per la unió de dues coves properes, conegudes tradicionalment però la unió del qual no va ser verificada pels espeleòlegs del G.E.T. Benisahare fins a 1988: la Cova del Vent i la del Sobrado. Es localitza a la falda nord del volcà Teide, a l'illa de Tenerife, les Canàries.

## Galeria d'imatges

* Illes Galápagos
* Tub de lava, Santa Cruz (Galápagos)
* Tub de lava, Santa Cruz (Galápagos)
* Tub de lava, El Chato Reserve, Santa Cruz Highlands, Galápagos)
* Tub de lava, El Chato Reserve, Galápagos
* Tub de lava, El Chato Reserve, Galápagos
* Tub de lava, El Chato Reserve, Galápagos
* Tub de lava, El Chato Reserve, Galápagos
* Tub de lava, El Chato Reserve, Galápagos
* Tub de lava, El Chato Reserve, Galápagos
* Tub de lava, El Chato Reserve, Galápagos
* Tub de lava, El Chato Reserve, Galápagos
# Béla Rerrich

Béla Rerrich (Budapest, 26 de novembre de 1917 - Saltsjöbaden, 24 de juny de 2005) fou un tirador d'esgrima hongarès, especialista en espasa, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. El 1948, a Londres, i 1952, a Hèlsinki, quedà eliminat en sèries en les proves del programa d'esgrima que disputà. El 1956, a Melbourne, guanyà la medalla de plata en la prova d'espasa per equips, mentre en la prova espasa individual quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món d'esgrima de 1955.
Durant els Jocs Olímpics de Melbourne es va produir la revolució hongaresa i Rerrich, com molts altres esportistes hongaresos, va decidir no tornar a Hongria. Primer va passar pels Estats Units, per acabar a Estocolm, Suècia, on va ensenyar esgrima amb èxit durant molts anys.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Lajos Balthazár». [Consulta: 23 novembre 2023].
# Càntabres

Els càntabres (en llatí Cantabri) eren pobles preromans establerts a la costa nord de la península Ibèrica, a les regions muntanyenques de l'actual Cantàbria, la part oriental d'Astúries i part de la comarca lleonesa de La Montaña de Riaño. Segons alguns autors, els càntabres van formar una confederació antiga d'onze tribus d'origen celta o preindoeuropeu. Es discuteix si el seu idioma càntabre era preindoeuropeu o si tenia una forta influència cèltica. Eren un poble de gent rude, que suportaven tota mena de privacions i penalitats, i eren especialment bel·licosos fins al punt que, quan per ser massa ancians ja no podien combatre, se suïcidaven llançant-se des d'un precipici.
Els càntabres i els seus veïns els àsturs van desafiar els exèrcits romans i es van fer famosos per la seva llibertat i van ser els últims en sotmetre's, i encara parcialment, al jou romà. Estrabó els qualifica de "salvatges entre els més salvatges". Els romans els van intentar conquerir al voltant del 150 aC. Als Comentaris de la Guerra Civil, Juli Cèsar descriu com Marc Licini Cras va guanyar les forces unides dels càntabres i els aquitans, que descriu com poble proper, la qual cosa posa en dubte l'origen celta d'aquesta nació. No van ser subjugats fins a les campanyes d'August, que l'any 25 aC els va sotmetre després d'una resistència molt obstinada, i Agripa, en una segona intervenció l'any 19 aC, on van morir la major part dels càntabres quan van ser assetjats al Mons Vindius, i els que van quedar vius es van veure obligats a viure a les planúries abandonant les muntanyes durant les Guerres Càntabres (29-10 aC).
Tot i això no van quedar sotmesos del tot, i Tiberi va considerar necessari establir fortes guarnicions al territori, segons diu Estrabó. Va formar part de la província de la Tarraconensis, amb un grau relatiu d'autogovern local. La població que va sobreviure a les Guerres i l'exterminació, a poc a poc es van romanitzar i van adoptar la llengua llatina vulgar.

## Tàctiques militars

Els càntabres empraven una estral de guerra de dos caps, i la seva cavalleria tenia formacions molt compactes, i emprava les tàctiques del circulus cantabricum, en què encerclaven l'enemic amb un cercle d'una fila i llençaven projectils als enemics, i el cantabricus impetus, una càrrega de cavalleria. La infanteria podia acompanyar un genet fins a la batalla en desplegaments ràpids.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Cantabria». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 febrer 2021].
* ↑ Suetoni, Augustus, 21. Tiberius, 9
* ↑ Powell, Lindsay. Augustus at War: The Struggle for the Pax Augusta (en anglès). Grub Street Publishers, 2016. ISBN 1473890055.
# Bulbul de cames roses

El bulbul de cames roses (Phyllastrephus cerviniventris) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a Angola, República Democràtica del Congo, Kenya, Malawi, Moçambic, Tanzània i Zàmbia. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes els boscos de pantans i els matollars humits tropicals i subtropicals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul de cames roses». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 615. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Grey-olive Greenbul. Phyllastrephus cerviniventris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].