OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gnòmon

Un gnòmon és un estil, tija o columna que, per la posició i llargària de la seva ombra, serveix com a indicador. En geometria, un gnòmon és una figura plana formada llevant un paral·lelogram del cantó d'un paral·lelogram més gran. Aquest és un cas particular del gnòmon pitagòric: una figura geomètrica que ha de ser afegida a una figura donada perquè la figura nova sigui semblant a aquesta última.
Al cenotafi de Seti I (1300 aC), es descriu l'ús d'un rellotge de sol. La gnomònica ha estat sempre unida, per una banda, al concepte de mesura del temps i, d'altra banda, a la idea d'aplicació cartogràfica de representació en mapes terrestres, encara que se suposa que el primer a emprar aquest tipus de projecció va ser el físic grec Tales de Milet per a construir mapes estel·lars.
L'autor grec que abans va començar a denominar-lo, i tal sigui el més important, va ser Heròdot (484-426 aC), que fa una petita ressenya a la seva Història II.109.3 dels coneixements grecs del temps, dient que van adquirir la divisió del dia en dotze parts dels babilonis. Per tant, el sistema horari dels grecs era temporani: amb això, es vol dir que l'hora s'entenia com la dotzena part de l'arc diürn recorregut pel Sol, però com tal arc varia al llarg de l'any, l'hora també varia. Per aquesta raó, aquest sistema se'l denomina també d'hores desiguals. Els romans, al seu torn, van heretar aquest sistema de divisió del dia dels grecs.
Plini el Vell (100-59 aC) a la seva Història natural, relata la història del rellotge que l'emperador August va fer construir al Camp de Mart, aprofitant un obelisc.

## Referències

* ↑ «Gnòmon». Optimot. [Consulta: 22 febrer 2013].
* ↑ Whitrow, G. J.. Time in History: Views of Time from Prehistory to Present Day (en anglès). Oxford University Press, 1989, p.29.
* ↑ Llibre XXXVI, Capítol XIV

## Vegeu també

* Anaximandre de Milet.
* Quadrat d'ombres.

## Bibliografia

* Gazalé, Midhat J. Gnomons, from Pharaohs to Fractals, Princeton University Press, Princeton, 1999. ISBN 0-691-00514-1.
# New Sharon (Maine)

New Sharon és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2006 tenia 1.386 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Sharon tenia 1.297 habitants, 518 habitatges, i 360 famílies. La densitat de població era de 10,9 habitants/km².
Dels 518 habitatges en un 30,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,7% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 30,5% no eren unitats familiars. En el 23,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,5% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 28% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.083$ i la renda mediana per família de 37.171 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.118$ mentre que les dones 21.927$. La renda per capita de la població era de 15.690$. Entorn del 12,3% de les famílies i el 15,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Sharon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Sharon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Capitanià

| Període | Època | Estatge | Edat (Ma) |
| Triàsic | Inferior | Indià | més recent |
| Permià | Lopingià | Changxingià | 254,14 ± 0,07 |
| Permià | Lopingià | Wuchiapingià | 259,1 ± 0,5 |
| Permià | Guadalupià | Capitanià | 265,1 ± 0,4 |
| Permià | Guadalupià | Wordià | 268,8 ± 0,5 |
| Permià | Guadalupià | Roadià | 272,95 ± 0,11 |
| Permià | Cisuralià | Kungurià | 283,5 ± 0,6 |
| Permià | Cisuralià | Artinskià | 290,1 ± 0,26 |
| Permià | Cisuralià | Sakmarià | 293,52 ± 0,17 |
| Permià | Cisuralià | Asselià | 298,9 ± 0,15 |
| Carbonífer | Pennsylvanià | Gjelià | més antic |
| Subdivisió del sistema permià segons la IUGS. ||||
El Capitanià és el setè estatge faunístic del Permià. Comprèn el període entre fa 265,1 ± 0,4 milions d'anys i fa 259,1 ± 0,5 milions d'anys.

## Fauna
### Sinàpsids

* Alopecognathus
* Galechirus
* Trochosaurus
* Trochosuchus
* Lycosuchus vanderrieti
* Primera aparició de Daptocephalus, Endothiodon, Oudenodon i Pristerodon en el registre fòssil
* Última aparició de Glanosuchus en el registre fòssil

## Referències

* ↑ «Taula Cronostratigràfica Internacional v. 2018/08». Comissió Internacional d'Estratigrafia. [Consulta: 18 febrer 2021].
# El juicio (pel·lícula de 2023)

El juicio és una pel·lícula documental argentina de 2023 escrita i dirigida per Ulises de la Orden. Tracta sobre el material d'arxiu sobre el judici a les juntes militars de la última dictadura a l'Argentina.
La pel·lícula va ser seleccionada per competir al 73è Festival Internacional de Cinema de Berlín de 2023 A la secció Fòrum.

## Argument

1985 - dos anys després de la fi de la dictadura militar en Argentina, els principals membres de la junta són jutjats. Ulises de la Orden crea 18 succints capítols editats a partir de 530 hores de metratge, donant testimoniatge del terror d'Estat.

## Repartiment

* Luis Moreno Ocampo a través d'imatges d'arxiu
* Jorge Rafael Videla a través d'imatges d'arxiu
* Carlos León Arslanián a través d'imatges d'arxiu

## Referències

* ↑ El juicio a cinemateca.org
* ↑ Crítica. EL Juicio, a cineuropa.org
* 1 2 «El juicio | The Trial - Forum 2023» (en anglès). [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ Villaseñor, Esteban. «Premios Platino 2024: Dónde son, fecha, nominados y dónde verlos» (en castellà). Vogue Mexico, 15-04-2024. [Consulta: 18 abril 2024].

## Enllaços externs

* El juicio a Cine Nacional
* El juicio a MUBI
# Infructescència

En condicions naturals la infructescència és el resultat de la fecundació d'una inflorescència compacta, així com també de la fecundació de l'òvul de certes flors apocàrpiques. En una infructescència, els fruits es troben en una formació on un fruit és adherit i contigu a un altre de manera que el tot s'assembla a un gran fruit. Malgrat la seva aparença externa d'un sol fruit, les infructescències poden ser reconegudes per la seva estructura interna.
Algunes infructescències i fruits agregats són conegudes popularment i venudes com a fruites, estant els seus fruits veritables dins d'elles. Exemples d'això són la maduixa —que en realitat és un fruit agregat, poliaqueni, format per diminuts fruits individuals disposats sobre un receptacle carnós—, la figa i la pinya —el fruit de la qual el forma el desenvolupament de la inflorescència completa.
No hem de confondre infructescència amb els anomenats fruits agregats que s'originen de tan sols una flor apocárpica (que té carpels lliures), resultant un conjunt de fruits simples i independents en la mateixa flor. És el cas dels gerds i esbarzers, denominats polidrupes.

## Tipus d'infructescències

* La maduixa.
* La pinya
* El raïm.
* El siconi. És un fals fruit amb receptacle carnós i còncau, recobert per petits aquenis. Exemple: la figa.
* El cinorròdon. Fals fruit e què el tàlem es torna carnós i engloba en el seu interior a nombroses petites nous. Exemple: la rosa.
# Nobleboro

Nobleboro és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 1.626 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nobleboro tenia 1.626 habitants, 678 habitatges, i 465 famílies. La densitat de població era de 33 habitants/km².
Dels 678 habitatges en un 30,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,7% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 31,4% no eren unitats familiars. En el 26% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 29,2% de 45 a 60 i un 15,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.805 $ i la renda mediana per família de 46.838 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.104 $ mentre que les dones 24.107 $. La renda per capita de la població era de 21.373 $. Entorn del 5,4% de les famílies i el 7,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nobleboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nobleboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Changxingià

| Període | Època | Estatge | Edat (Ma) |
| Triàsic | Inferior | Indià | més recent |
| Permià | Lopingià | Changxingià | 254,14 ± 0,07 |
| Permià | Lopingià | Wuchiapingià | 259,1 ± 0,5 |
| Permià | Guadalupià | Capitanià | 265,1 ± 0,4 |
| Permià | Guadalupià | Wordià | 268,8 ± 0,5 |
| Permià | Guadalupià | Roadià | 272,95 ± 0,11 |
| Permià | Cisuralià | Kungurià | 283,5 ± 0,6 |
| Permià | Cisuralià | Artinskià | 290,1 ± 0,26 |
| Permià | Cisuralià | Sakmarià | 293,52 ± 0,17 |
| Permià | Cisuralià | Asselià | 298,9 ± 0,15 |
| Carbonífer | Pennsylvanià | Gjelià | més antic |
| Subdivisió del sistema permià segons la IUGS. ||||
El període Changxingià és un estatge faunístic del Permià. Comprèn el període entre fa 254,14 ± 0,07 Ma i fa 252,17 ± 0,06 Ma. És l'estatge faunístic que tanca el període Paleozoic i precedeix l'estatge Indià del període Mesozoic.
L'extinció més greu de l'eó Fanerozoic es produí al final de l'estatge: l'extinció permiana.

## Fauna

* Última aparició dels sinàpsids Daptocephalus, Emydorhinus, Geikia i Oudenodon en el registre fòssil

## Referències

* ↑ «Taula Cronostratigràfica Internacional v. 2013/01» (PDF). Comissió Internacional d'Estratigrafia. [Consulta: 21 abril 2014].
# Patten

Patten és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 1.200 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Patten tenia 1.111 habitants, 468 habitatges, i 313 famílies. La densitat de població era d'11,2 habitants/km².
Dels 468 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,8% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 33,1% no eren unitats familiars. En el 26,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,4% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 28,6% de 45 a 60 i un 19,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.900 $ i la renda mediana per família de 35.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.656 $ mentre que les dones 15.987 $. La renda per capita de la població era de 14.384 $. Entorn del 12,4% de les famílies i el 17,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Patten». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Patten». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Blanca d'Antillón

Blanca d'Antillón (segle xiii), fou una dama aragonesa i amant de Jaume I d'Aragó. Filla de Sancho d'Antillón i neta de Vallés de Bergua (1235-1238).
L'any 1241 cedí al rei els seus drets sobre el castell de la Baronia de Castre (Ribagorça), que passà a mans de llur fill bastard, ja nascut en aquella data, Ferran Sanxis de Castre.

## Relacions i descendents

Va ser amant de Jaume I d'Aragó. Fills:
* Ferran Sanxis de Castre

## Referències

* ↑ «Blanca d'Antillón». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cladoselache

Cladoselache és un gènere de tauró extint que aparegué al període Devonià.
Es creu que el Cladoselache creixia fins als dos metres de longitud. Tenia una articulació mandibular molt dèbil comparada amb la dels taurons actuals, però ho compensava amb uns músculs mandibulars molt potents. S'ha deduït del seu cos llarg i esvelt i de la forma de forca de la seva cua que el Cladoselache era un predador que nedava amb rapidesa. Les seves dents tenien múltiples puntes i tenien la vora plana, cosa que les feia aptes per a atrapar les preses, però no per a estripar-les o mastegar-les. Per tant, el Cladoselache probablement atrapava les preses per la cua i se les menjava senceres. Fou el tauró més primitiu. La seva boca era inusual i es trobava exactament al centre del seu cap. A diferència dels taurons actuals, no estava cobert en gran part amb denticles dèrmics, sinó que només en tenia una mica al voltant de les aletes i dels ulls. Tenia dues aletes dorsals, cadascuna amb una punxa.

## Enllaços externs

* Les particularitats del Cladoselache (anglès)
* Cladoselache a palaeos.com Arxivat 2009-02-02 a Wayback Machine. (anglès)
# Perry (Maine)

Perry és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 847 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Perry tenia 847 habitants, 331 habitatges, i 238 famílies. La densitat de població era d'11,1 habitants/km².
Dels 331 habitatges en un 34,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,3% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 27,8% no eren unitats familiars. En el 21,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 11,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.788 $ i la renda mediana per família de 35.104 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.442 $ mentre que les dones 22.292 $. La renda per capita de la població era de 14.285 $. Entorn del 15,9% de les famílies i el 17,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Perry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Perry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Praguià

⇦ DEVONIÀ ⇨ :
| Període | Sèrie | Estatge | Edat (Ma) |
| Devonià | Superior | Famennià | 372,2 ± 1,6 |
| Devonià | Superior | Frasnià | 382,7 ± 1,6 |
| Devonià | Mitjà | Givetià | 387,7 ± 0,8 |
| Devonià | Mitjà | Eifelià | 393,3 ± 1,2 |
| Devonià | Inferior | Emsià | 407,6 ± 2,6 |
| Devonià | Inferior | Praguià | 410,8 ± 2,8 |
| Devonià | Inferior | Lochkovià | 419,2 ± 3,2 |
El Praguià és el segon estatge faunístic del Devonià inferior. Comprèn el període entre fa 410,8 ± 2,8 milions d'anys i fa 407,6 ± 2,6 milions d'anys.

## Referències

* ↑ «Taula Cronostratigràfica Internacional v. 2018/08». Comissió Internacional d'Estratigrafia. [Consulta: 28 març 2021].
# Anacardium

L'Anacardium és un gènere de plantes pertanyent a la família de les anacardiàcies. És nadiu de les regions tropicals d'Amèrica.

## Taxonomia

L'espècie més antiga del gènere Anacardium és Anacardium germanicum de l'Eocè envellit Messel Pit d'Alemanya, molt fora de l'abast actual del gènere. Estaven presents a Amèrica durant l'Oligocè-Miocè, com ho demostra l'espècie Anacardium gassonii de Panamà.
A continuació és es detallen algunes de les espècies més destacades:
* Anacardium corymbosum
* Anacardium excelsum
* Anacardium giganteum
* Anacardium humile
* Anacardium microcarpum
* Anacardium nanum
* Anacardium negrense
* Anacardium occidentale - Anacard
* Anacardium spruceanum

## Referències

* ↑ International Journal of Plant Sciences, vol. 168, 8, pàg. 1199–1206. DOI: 10.1086/520728. ISSN: 1058-5893.
* ↑ Rodríguez-Reyes, Oris; Estrada-Ruiz, Emilio; Monje Dussán, Camila; de Andrade Brito, Lilian; Terrazas, Teresa , vol. 16, 6, 02-06-2021, pàg. e0250721. DOI: 10.1371/journal.pone.0250721. ISSN: 1932-6203. PMC: 8171895. PMID: 34077439.
* ↑ Germplasm Resources Information Network: Anacardium Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ Kew Science Plants of the World Online, <https://powo.science.kew.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:1739-1>. Consulta: 11 juliol 2020
# Correus de Guinea Bissau

Correios da Guiné-Bissau (CGB) és l'empresa responsable del servei postal a Guinea-Bissau. És una empresa de propietat pública, la seu de la qual es troba a l'antic edifici colonial de Correus, Telègrafs i Telèfons, a la capital de Bissau. La companyia es va fundar entre 1973 i 1974, després de la independència de Portugal, com a successora de la CTT portuguesa (colonial) i coneguda fins al 1989 com a «Correios e Telecomunicações da Guiné-Bissau», data en què els serveis telefònics es van separar i atorgar a una nova empresa coneguda com a Companhia de Telecomunicações da Guiné-Bissau (o Guiné Telecom).
Correios da Guiné-Bissau té unes 200 persones treballadores en diverses sucursals al país. Té la seu a la capital, Bissau, a l'oficina de correus principal ubicada al centre. Igual que en altres països africans, no hi ha entrega a domicili per part de l'oficina de correus i els clients han de llogar les seues pròpies bústies. El 2015 hi havia unes 1500 bústies al país, de les quals només es feien servir al voltant del 75 %. El 2015, la companyia planejava oferir serveis financers propis, a més dels serveis postals; per a aquest propòsit, calia fundar un banc postal separat.
L'empresa és membre la Unió Postal Universal des del 30 de maig de 1974, i de l'Associació Internacional de Comunicacions d'Expressió Portuguesa (AICEP).

## Referències

* 1 2 «Correios da Guiné Bissau pretendem criar Banco Postal de Poupanças» (en portuguès de Portugal). AICEP, 01-06-2015. Arxivat de l'original el 16 novembre 2015. [Consulta: 18 maig 2024].
* ↑ «Guinea-Bissau» (en anglès). Unió Postal Universal. [Consulta: 5 juliol 2019].
* ↑ «Membros» (en portuguese). Associação Internacional das Comunicações de Expressão Portuguesa. [Consulta: 5 juliol 2019].
# Porter (Maine)

Porter és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 1.438 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Porter tenia 1.438 habitants, 562 habitatges, i 1.410 famílies. La densitat de població era de 17,6 habitants/km².
Dels 562 habitatges en un 31,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,6% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 27% no eren unitats familiars. En el 21,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 24% de 45 a 60 i un 13,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.802 $ i la renda mediana per família de 37.552 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.739 $ mentre que les dones 23.000 $. La renda per capita de la població era de 15.271 $. Entorn del 12,9% de les famílies i el 14,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Porter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Porter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Attila Keresztes

Attila Keresztes (Budapest, 18 de gener de 1928 - Budapest, 27 de setembre de 2002) fou un tirador d'esgrima hongarès, posteriorment nacionalitzat estatunidenc, especialista en sabre, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla d'or en la competició de sabre per equips del programa d'esgrima. Durant els Jocs va tenir lloc la revolució hongaresa i Keresztes, com molts altres esportistes hongaresos, va decidir desertar i no tornar a Hongria. S'instal·là als Estats Units, on continua la seva carrera esportiva. Guanyà el campionat nacionals de sabre de 1964, i aquell mateix any va representar el nou país d'acollida als Jocs de Tòquio, on quedà eliminat en sèries de les dues proves que disputà.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món d'esgrima de 1955.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Attila Keresztes». [Consulta: 24 novembre 2023].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 24 novembre 2023].
# Schinus

Schinus és un genère d'arbres de la família de les Anacardiaceae i que comprèn pebrers. Els més importants són Schinus molle, el pebrer peruvià i Schinus terebinthifolius, el pebrer brasiler o baia de Nadal. Aquesta darrera espècie és considerada una espècie invasora almenys a Florida i Hawaii i la primera, al sud de Califòrnia i a parts del Mediterrani.
Altres espècies són Schinus latifolius i Schinus montanus que creixen a Xile i l'Argentina.

## Algunes espècies

* Schinus angustifolius
* Schinus antiarthriticus
* Schinus areira
* Schinus bituminosis
* Schinus brasiliensis
* Schinus huigan
* Schinus occidentalis
* Schinus latifolius
* Schinus mellisii
* Schinus molle
* Schinus montanus
* Schinus terebinthifolius
Les espècies de Schinus són usades com a aliment per larves d'algunes espècies de lepidòpters com el petit paó de nit (Pavonia pavonia) i espècies de Phasmatodea com el Peruphasma schultei.

## Vegeu també

* Llista d'espècies del gènere Schinus

## Enllaços externs

* Base de dades de plantes tropicals