OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eumolp

Segons la mitologia grega, Eumolp (en grec antic Εὔμολπος) va ser un heroi, fill de Posidó i de Quíone, filla de Bòreas.
Quíone, per por del seu pare, el llançà al mar després de néixer, però Posidó el recollí i el portà a Etiòpia, on el va confiar a una filla que havia tingut amb Amfitrite, Bentesicime, que el va criar. Quan Eumolp es va fer gran, el marit de la seva mare adoptiva li va donar en matrimoni una de les seves filles, però ell va voler violar una de les seves cunyades. Per això va ser desterrat, i amb el seu fill Ísmar va anar a la cort del rei de Tràcia, Tegiri, que va casar Ísmar amb una de les seves filles. Però Eumolp va participar en una rebel·lió contra el rei, va ser descobert i va haver de fugir. Es va refugiar a Eleusis i es va guanyar la simpatia dels habitants de la ciutat. Alguns autors diuen que va reorganitzar els misteris d'Eleusis. Quan uns anys més tard Ísmar va morir, Eumolp es reconcilià amb Tegiri, que el va cridar al seu costat i li va llegar el reialme. Quan Eumolp era rei, es va declarar la guerra entre els habitants d'Eleusis i els d'Atenes, conduïts per Erecteu. Cridat pels seus amics, Eumolp va acudir a ajudar els habitants d'Eleusis amb un exèrcit de tracis. Però va ser derrotat i Erecteu el va matar. El seu pare, Posidó, el va venjar, aconseguint que Zeus fulminés amb un llamp el vencedor, Erecteu.
Eumolp va purificar Hèracles per la mort dels centaures. La família sacerdotal dels Eumòlpides es considerava descendent d'Eumolp. El seu fill Cèrix (l'herald) tenia un paper important en els misteris d'Eleusis. És l'antecessor dels Cerices, els heralds que presidien les iniciacions als misteris.
Algunes tradicions vinculen Eumolp amb Museu, que tan aviat és el seu pare com el seu fill. Però hi ha discrepàncies sobre la personalitat d'Eumolp fundador dels misteris. De vegades se'l considera un personatge totalment diferent del fill de Quíone, i se'l fa fill de Deíope i net de Triptòlem.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 184. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 88. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Bisenis

Els bisenis (o busenis) són els membres de la tribu o clan ijaw dels buseni. Viuen al centre de l'estat de Bayelsa, al LGAs de Biseni-Okordia. El clan biseni és una petita tribu que és veina dels gbarans, al nord i pels okordies i els zarames al nord-est. Els bisenis parlen la llengua ijo occidental biseni.

## Història
### Orígens

Els ancestres fundadors dels busenis i els okodies van arribar de Kolokuma i OPU-Beni (Benin City durant el temps de l'Oba Ewuare, el 1450). Alguns d'aquests ancestres primer es van assentar a Nembe o Debe però, degut a un conflicte civil van anar a Orumo i Agbobiri i això va provocar que se separessin els dos clans.

### Conflicte del Delta del Níger

Els principals esdeveniments que han protagonitzat els busenis en el Conflicte del delta del Níger són:
* Desembre de 2001: 10 persones foren mortes durant enfrontaments violents entre els clans okordia i buseni. Aquests van ser provocats per la mort d'un jove buseni. Alguns busenis van atacar a okordies quan retornaven de treballar en els seus camps.
* Juny de 2002: Soldats desplegats en el territori biseni van actuar en una disputa sobre la propietat d'uns camps de petroli entre una família biseni i l'Agip.

## Població i religió

El 65% dels 8000 bisenis són cristians; d'aquests, el 40% són catòlics, el 35% són protestants i el 25% pertanyen a esglésies cristianes independents. El 35% restant creuen en religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 bisenis a joshuaproject
* 1 2 biseni a l'ethnologue
* ↑ Alagoa, Ebiegberi Joe (2005). A History of the Niger Delta, Port Harcourt: Onyoma Research Publications. ISBN 978-37314-5-9
* ↑ busenis a ijawland.info
* ↑ "Nigeria: 10 Feared Dead in Bayelsa Clan Clash", This Day, 21 December 2001.
* ↑ "Nigeria: Large Military Presence Sends Fear Into Minds of Biseni Residents", Vanguard, 18 June 2002.

## Bibliografia

* Alagoa E J. - A History of the Niger Delta - An historical interpretation of Ijo oral traditions. (1972 University of Ibadan Press).
* Owonaro S K - The History of Ijo and her Neighbouring tribes in Nigeria. (1949 Niger printing Press Lagos).
# Zífid de l'Indopacífic

El zífid de l'Indopacífic (Indopacetus pacificus) és una espècie de zífid, considerat recentment com l'espècie de cetaci més rara, tot i que ara aquesta posició és ocupada pel zífid de dents de pala. Aquesta espècie té una llarga història plena d'identificacions errònies, la majoria de les quals ja han estar resoltes. Un crani descobert a Mackay (Queensland, Austràlia) forní la descripció inicial, però algunes autoritats insistien a classificar-lo com a balena amb bec de True o un zífid cap d'olla femella i no com a espècie nova. Una balena duta pel corrent a prop de Danae (Somàlia) el 1955 fou processada en fertilitzants, deixant-ne només el crani. El biòleg Joseph C. Moore l'utilitzà per demostrar que es tractava d'una espècie distinta.

## Referències

* ↑ Entrada «Indopacetus pacificus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Cartílag elàstic

El cartílag elàstic és una varietat del teixit cartilaginós, que es diferencia del hialí en el fet que conté, a més, fibres elàstiques en la matriu extracel·lular (en el hialí, solament havien fibres col·lagenes del tipus II), té menys substància fonamental amorfa, i menor creixement intersticial, com a conseqüència que té menys grups isogènics.

## Enllaços externs

* http://meded.ucsd.edu/hist-img-bank/chapter_2/Slide_14_elastic/index.htm Arxivat 2012-02-05 a Wayback Machine.
# Stratonice (Méhul)

Stratonice és una opéra comique en un acte composta per Étienne Méhul sobre un llibret de François-Benoît Hoffman, estrenada al Théâtre Favart de París, el 3 de maig de 1792. La trama és basa en De Dea Syria ("En la Deessa siriana", atribuït a Llucià) sobre un incident de la història dels selèucides, dinastia que va governar gran part de l'Orient Mitjà durant l'era hel·lenística del món antic.

## Història d'actuació

Stratonice va ser una òpera popular, rebent per més de 200 actuacions en vida de Méhul. El 6 de juny de 1792 una paròdia, Nice, de Jean-Baptiste Desprez i Alexandre de Ségur, va aparèixer al Théâtre du Vaudeville. El 1821 el nebot de Méhul, Joseph Daussoigne-Méhul, va escriure recitatius nous en una reposició de l'òpera a París de l'Académie Royale de Musique.

## Personatges

| Funció | Tipus de veu | Elenc de l'estrena, 3 de maig de 1792 |
| Stratonice, una princesa | soprano | Louise-Rosalie Lefebvre (sabut com Mme Dugazon) |
| Antiochus, príncep de Síria | haute-contre | Louis Michu |
| Séleucus, rei de Síria | taille (baríton) | Philippe Cauvy (sabut mentre "Philippe") |
| Erasistrate (Erasistratus), un doctor | baríton | Jean-Pierre Solié |

## Enregistraments

* Stratonice: Patricia Petibon (Stratonice), Yann Beuron (Antiochus), Étienne Lescroart (Séleucus), Karl Daymond (Erasistrate); Cappella Coloniensis, Corona Coloniensis, va conduir per William Christie (Erato, 1996; número de Catàleg 0630-12714-2)

## Referències

* ↑ Bartlet p.xxxiii
* ↑ Adélaïde de Lloc p.47
* ↑ Solié Hi havia començat la seva carrera com a

## Fonts

* Partitura impresa: Stratonice. Comédie héroïque en un Acte et en Vers, Par Mr. Hoffman, Représentée pour la première fois par les Comediens Italiens Ordinaires du Roy, le Jeudi 3 maig 1792. Mise en Musique par Méhul, Pars, Huguet, s.d. (Accessible en línia a Internet Archive)
* Adélaïde de Place Étienne Nicolas Méhul (Bleu Nuit Éditeur, 2005)
* The Viking Opera Guide, ed. Amanda Holden (Viking, 1993)
* Stratonice: Introducció a l'edició per M. Elizabeth C. Bartlet (Pendragon Premsa, 1997)
# Arbre de l'amor americà

L'arbre de l'amor americà (Cercis canadensis) és una de les espècies del gènere Cercis, que als Estats Units s'anomenen Redbuds.
És un arbust gros o un arbre petit de la família Fabaceae, natiu de l'est de Nord-amèrica des del sud d'Ontario, al Canadà, fins al nord de Florida, Estats Units.
Sol créixer fins als 8-12 m d'altura.
Les flors destaquen, van des del rosa clar al rosa fosc, fan 1,5 cm de llarg, apareixen en grups de març a maig, a llocs nus abans de les fulles.
En jardineria, s'usa aquesta espècie com a planta ornamental.
Les espècies de Cercis Cercis mexicana, Cercis reniformis i Cercis texensis són considerades per algunes fonts subespècies del Cercis canadensis.

## Imatges

* Brot de Cercis canadensis preparat per obrir-se a mitjans de maig.
* Arbre florit

## Referències

* ↑ «Arbre de l'amor americà». Termcat. [Consulta: 12 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Imatges de Cercis canadensis a bioimages.vanderbilt.edu Arxivat 2011-06-07 a Wayback Machine.
* http://hcs.osu.edu/pocketgardener/source/description/ce_ensis.html
# Fotofòbia

La fotofòbia és l'aversió a la llum per la molèstia o dolor que causa. Pot ser causada per afeccions oculars (conjuntivitis, uveïtis) o encefàliques (meningitis).
# Anton Krenn

Anton Krenn (Viena, 18 d'abril de 1911 - Viena, abril 1993) fou un futbolista austríac que va competir durant la dècada de 1930. Jugava de migcampista.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la competició de futbol. A nivell de clubs jugà al Polizei SV Wien de la II Lliga Nord.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Anton Krenn». [Consulta: 9 gener 2024].
# Clara Elizabeth Fragoso Ugarte

Clara Elizabeth Fragoso Ugarte (Durango, 1972) és una camionera mexicana.
Casada des dels 17 anys, després de patir episodis de violència de gènere, es va separar amb 32 anys. En aquest moment va buscar feina per poder tirar endavant els seus quatre fills i va començar a treballar de camionera. El 2023 portava 17 anys com a camionera per les carreteres mexicanes lliurant mercaderies entre Mèxic i els Estats Units, sobretot carreteres a la regió de Chihuahua i Nuevo Laredo que tenen uns alts índex de delinqüència. Va protagonitzar el documental Nómada de la 57, on explica els problemes que viu a la carretera. És una activista per aconseguir que hi hagi més dones en el negoci del transport de càrrega pesada a Mèxic, que actualment són el 0,3%.
Va ser escollida entre les 100 dones més inspiradores per la BBC l'any 2023.

## Referències

* ↑ Rodríguez Contreras, Perla. «Una mujer que entusiasma» (en castellà). El Sol de Durango, 22-11-2023. [Consulta: 12 gener 2024].
* 1 2 Osorio, Ana Alicia. «Las dos mexicanas elegidas entre las 100 mujeres más influyentes 2023 de la BBC | News+Media». [Consulta: 12 gener 2024].
* 1 2 «BBC 100 Mujeres 2023: ¿quién está en la lista este año? - BBC News Mundo» (en anglès). BBC, 2023. [Consulta: 12 gener 2024].
# Licos (fill de Hirieu)

Segons la mitologia grega, Licos (en grec antic: Λύκος, Lykos 'llop') fou un rei de Tebes, fill d'Hirieu i de Clònia, i, en la versió més freqüent, oncle d'Antíope, per ser germà de Nicteu. Una versió diferent feia de Licos i Nicteu els fills de Ctoni, un dels Esparts, els guerrers nascuts de les dents del drac que va matar Cadme. De vegades també, es considera Antíope filla de Licos i no la seva neboda.
Per venjar el rapte d'Antíope, Licos va atacar i prendre la ciutat de Sició i va matar Epopeu. Però de vegades s'explica que Licos hauria atacat Sició per venjar la mort del seu germà.
La Biblioteca d'Apol·lodor diu que Nicteu i Licos van marxar d'Eubea, el seu país, per haver mort el fill d'Ares i de Dotis, Flègias. Es van refugiar a Híria, a Beòcia i després van anar a Tebes, on els va acollir Penteu, que va confiar a Licos el càrrec de polemarc o cap de l'exèrcit. A la mort de Penteu, Licos va ser nomenat rei. Una altra versió explica que Licos havia estat regent després de la mort de Làbdac, perquè el fill del rei, Laios, encara era massa jove.
Una altra llegenda que explica Higí fa de Licos el marit d'Antíope. Licos l'havia repudiat perquè ella tenia un amant, Èpaf, i després l'havia estimat Zeus. Per altra banda, Licos s'havia casat amb Dirce i ella estava gelosa d'Antíope, perquè sospitava que el seu marit encara la veia. Dirce la va fer empresonar, però Zeus ordenà que fos alliberada miraculosament de les seves cadenes i va marxar al Citeró, on va tenir dos fills, Amfíon i Zetos. Aquests herois van castigar més endavant Dirce i Licos. S'explica que els dos joves van matar Licos, però també que en van tenir prou amb privar-lo del seu reialme.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 326-327. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 138. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Evangeli de Felip

L'Evangeli de Felip és un escrit gnòstic d'orientació valentiniana que forma part dels anomenats evangelis apòcrifs, datat al voltant del segle iii però perdut fins que va ser descobert per accident en la segona mitat del segle xx a Egipte (llengua copta original), trobat a Nag Hammadi. El títol no es refereix a l'autor, i la seva única connexió amb Felip apòstol es deu al fet que s'esmenta en el text en (73,8). De totes maneres un Felip l'Evangelista, o Felip, l'evangelitzador és esmentat en els Fets dels Apòstols 21,8:
| « | [...] Anàrem a casa de Felip, l'evangelitzador, un dels set i ens hi vam hostatjar. | » |

## Contingut

Escrit en idioma copte, és el tractat número 3 del Còdex II dels Manuscrits de Nag Hammadi. L'obra original, després traduïda al copte, devia estar escrita en grec. Semblant a l'Evangeli de Tomàs, és un evangeli oral, és a dir, es tracta d'una col·lecció de dites de Jesús. Consta de 143 sentències, proverbis, aforismes i paràboles atribuïdes a Jesús, sense que tinguin un fil coherent. En disset casos es presenten com dites del Senyor, dels quals nou procedeixen dels evangelis canònics i uns altres són nous. El conjunt del text probablement està pres d'escrits anteriors, reunides sota l'advocació d'un deixeble de Jesús, Felip.
Un dels punts que més crida l'atenció en aquest evangeli és el que s'hi llegeix sobre Jesús i Maria Magdalena, la qual és presentada com la "companya" de Jesucrist (36) i s'hi diu que "el Senyor la va besar (a la boca) repetides vegades perquè l'estimava més que tots els deixebles".
El text, que té algunes llacunes i no presenta un discurs sistemàtic, té alguns temes recurrents que conformen els principals centres d'interès que preocupaven a l'autor (o autors) de l'Evangeli. Destaca el caràcter cristià de la comunitat a qui va dirigit, l'existència de diverses categories d'homes, la importància dels sagraments (unció, baptisme, matrimoni...), i reflecteix una doctrina gnòstica peculiar, semblant a la d'altres heretges gnòstics, com els valentinians, segons els quals el món celestial Pleroma està format per elements aparellats:
* El Pare i Sofia superior.
* Crist i l'Esperit Sant.
* El Salvador i Sofia inferior.
Altres conceptes gnòstics són:
* La distinció de diversos Crists, entre ells Jesús en la seva aparició terrenal.
* La concepció de la salvació com la unió de l'ànima, element femení de l'home, amb l'àngel procedent del Pleroma, que n'és l'element masculí.
* La distinció entre homes espirituals, psíquics i materials.

## Referències

* ↑ Piñero, Antonio. Todos los Evangelios. Madrid: EDAF, 2009, p. 489. ISBN 9788441421165.

## Enllaços externs

* Evangeli de Felip (castellà)
* Crítica de l'Opus Dei (català)
# Larves (mitologia)

Segons la mitologia romana, les Larves eren esperits malèfics que, segons els romans, corresponien a les ànimes dels difunts que no havien rebut sepultura o que en vida havien estat malvats.
Larva en llatí significa "emmascarar" i això està en relació que aquests esperits s'apareixien amagant la seva autèntica forma. S'apareixien als vius sota formes temibles i espantoses, i per això calia allunyar-los per mitjà de certs ritus de purificació.
Les larves podien haver-se originat a partir de difunts que no havien tingut un enterrament apropiat, per això de vegades se'ls ha confós amb els lemures, que eren els esperits de la mort.
En la societat romana una persona havia de ser enterrada de forma adequada i respectuosa, seguint els ritus funeraris que marcava la seva religió i després de l'enterrament havien de continuar sent atesos pels vius, els familiars del difunt; si algun d'aquests elements fallava l'esperit del difunt vagava entre els viu buscant venjança i adquiria una vessant negativa. La confusió entre larves i lèmurs ve des d'antic. De fet, segons Agustí d'Hipona larves i lèmurs pertanyien a una mateixa categoria, la d'esperits malignes, i els antics romans feien servir el mateix ritual per a purificar-se dels uns i dels altres.
Segons el Diccionari de la mitologia grega i romana, les larves són ànimes de les persones que han comès delictes greus, o persones que no estan enterrats correctament. Les larves adopten la forma de bruixes o d'esquelets i són vistes per gent que té propensió a la por, malalties neurològiques i epilèpsia.
A Venècia, es fan servir per al carnaval un tipus de màscares blanques que es diuen larva o també volto, en relació al significat original de la paraula, màscara.

## Referències

* ↑ Jordi Parramon, pàg 134
* ↑ Agustí. La ciutat de Déu, p. 11.
* ↑ Joel Schmidt:"Dictionnaire de la Mythologie grecque et romaine", Katowice 1998, ISBN 83-7132-266-6
* ↑ Ignatio Toscani:"Die venezianische Gesellschaftsmaske. Ein Versuch zur Deutung ihrer Ausformung, ihrer Entstehungsgründe und ihrer Funktion". Diss. Saarbrücken 1970
* ↑ Vegeu l'explicació als enllaços externs

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997. Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 84-297-4146-1.

## Enllaços externs

* Larva en el carnaval de Venècia Arxivat 2010-11-28 a Wayback Machine.
# Eleccions parlamentàries poloneses de 1972

Les Eleccions parlamentàries poloneses de 1972 es van celebrar a la República Popular de Polònia per a renovar el Sejm l'1 de juny de 1972, amb el Partit Comunista i els partits satèl·lits en un sistema de candidatures úniques per circumscripció, cosa que facilitava que sempre sortissin elegits el mateix nombre d'escons per als diferents partits. La participació fou del 97,90%.
El secretari del partit Edward Gierek confirmà com a primer ministre de Polònia Piotr Jaroszewicz, nomenat després de les protestes poloneses de 1970. També ratificà el Tractat de Varsòvia entre la República Federal Alemanya i la República Popular de Polònia pel que es reconeixia la frontera entre ambdós països a la línia Oder-Neisse.

## Resultats

| | FJN | | Partit Obrer Unificat Polonès | 21,746,242 | 99.53 | 255 / 460 | = |
| | FJN | | Partit Popular Unit | 21,746,242 | 99.53 | 117 / 460 | = |
| | FJN | | Partit Demòcrata | 21,746,242 | 99.53 | 39 / 460 | = |
| | FJN | | Independents | 21,746,242 | 99.53 | 49 / 460 | = |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 21,849,397 | 99.98 | – |
| Vots invàlids | Vots invàlids | Vots invàlids | Vots invàlids | 5,084 | 0.02 | – |
| Total | Total | Total | Total | 21,854,481 | 100.00 | 460 |
| Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | 22,313,851 | 97.94 | – |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||||

## Referències

* ↑ Elections in Europe: A Data Handbook. 1. Auflage. Baden-Baden: Nomos Verlagsgesellschaft mbH & Co. KG, 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# Eutin

Eutin és una petita ciutat del nord d'Alemanya, capital del districte d'Ostholstein a l'estat federat de Slesvig-Holstein.

## Geografia

Eutin està ubicat enmig del parc natural "Holsteinische Schweiz", uns 100 km al nord-est d'Hamburg.

## Història

La primera població, denominada "Utin", estava situada a una illa del "gran llac" i era d'origen eslau. Al segle xii pobladors holandesos (12 famílies) es van establir al que ara és el centre històric d'Eutin. El bisbe de Lübeck, Gerold, l'any 1156 va fundar un mercat i es va construir una residència a Eutin.
El poble va créixer molt i, finalment, l'any 1257 Eutin va aconseguir els privilegis de ciutat. Quan el Bisbat de Lübeck va ser secularitzat el 1803, la població passà a dependre del Ducat d'Oldenburg.
L'any 1937, Eutin va passar a pertànyer a Prússia, des de 1946 forma part de l'estat federal de Slesvig-Holstein.
Eutin fou el lloc on veié la llum el compositor Carl Maria von Weber. Per a honorar-lo, hom construí un auditori a l'aire lliure (Freilichtbühne) el 1951, on cada estiu s'hi fa un festival (Eutiner Festspiele) amb interpretació d'obres orquestrals i òperes.

## Monuments

* El castell (Eutiner Schloss) es remunta al 1160, tot i que ha sofert considerables reformes amb el pas del temps. Acull un museu (el Ostholstein-Museum), dues biblioteques i uns jardins d'estil anglès.
* La catedral de Sant Miquel, del segle xiii
* La Plaça del Mercat
* La Torre de l'Aigua, del 1909, en estil neogòtic
* A 5 km de la ciutat, el Pavelló de Caça del Llac Uklei, bastit el 1776

## Ciutadans famosos

* Nikolaus Mercator (c.1620 – Versalles, 1687), matemàtic i teòric de la música
* Johann Heinrich Voß (1751 – 1826), poeta i traductor
* Carl Maria von Weber (1786 – 1826), compositor

## Enllaços externs

* Plana web de la ciutat(alemany)(danès)(anglès)
* Plana web del festival d'estiu (alemany)
# Fobos (mitologia)

Segons la mitologia grega, Fobos (en grec antic Φόϐος, ‘pànic ’) fou una divinitat que personificava la por i el terror. Fill d'Ares i d'Afrodita. El seu equivalent en la mitologia romana és Timor.
Acompanyava el seu pare Ares, déu de la guerra, a la batalla juntament amb el seu germà Deimos i la deessa Enió. Incitava els combatents a fugir. Els dos germans eren les aurigues del déu de la guerra. La figura de Fobos és sovint representada com si tingués un lleó o un cap de lleó i de vegades amb ulls espurnejants de foc.
Aquells que adoraven a Fobos sovint feien sacrificis en el seu nom. El seu temple principal era a Esparta i els espartans hi anaven a pregar abans d'anar a la batalla.
La paraula fòbia, etimològicament ve del déu Fobos.

## Astronomia

Asaph Hall, descobridor de les llunes de Mart, Fobos i Deimos, la va anomenar Fobos, ja que el nom romà d'Ares és Mart, així els seus dos satèl·lits porten el nom dels seus dos fills.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 97. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# César Jiménez Jiménez

César Jiménez Jiménez (Àvila, 24 de novembre de 1977) és un exfutbolista castellanolleonès, que ocupava la posició de defensa.
Es forma a les categories inferiors del Reial Madrid, tot arribant a jugar amb el Castilla. El 1998 fitxa pel Reial Saragossa, que l'hi incorpora al seu filial. La temporada 00/01, el defensa debuta a primera divisió amb els aragonesos, tot jugant 4 partits i marcant un gol. Però, no es consolidaria al primer equip i continuaria alternant les seues aparicions amb el filial.
Entre el 2002 i el 2004 és cedit a la UD Almeria, amb qui qualla dues bones temporades a la categoria d'argent: 59 partits i 4 gols.
De nou al Reial Saragossa, tan sols jugaria dos partits. Una greu lesió causada en un partit contra el Reial Madrid el 2005 acabaria saldant-se amb la retirada definitiva el 2007.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador