OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mascarell cama-roig

El mascarell camaroig (Sula sula) és un ocell de la família dels súlids (Sulidae), que està formada per deu espècies d'ocells marins d'ales llargues. És més petit que altres mascarells (com el mascarell camablau o el mascarell de Nazca). Com indica el seu nom, una característica molt evident són les potes de color vermell, però també és fàcil identificar-lo pel seu bec de color blau i el plomatge marronós, tot i que una part de les poblacions presenten un plomatge blanc.
Aquesta espècie es troba en illes i costes d'aigües tropicals. Nidifica en grans colònies en arbres i arbustos i, a diferència del mascarell camablau, no es mou amb facilitat per terra. Cada femella pon un ou, que és incubat per la parella durant 44 - 46 dies. Les cries poden trigar fins a tres mesos a realitzar el primer vol.
El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mascarell cama-roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 27 desembre 2023 (català)
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 213. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Storks, frigatebirds, boobies, darters, cormorants» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ BirdLife International. «Red-footed Booby. Sula sula» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 27 desembre 2023].
# Fregata magnífica

La fregata magnífica o fregata grossa (Fregata magnificens) és una espècie de fregata, molt estesa a l'Atlàntic en latituds tropicals, especialment a Florida, el Carib i Cap Verd.
La fregata magnífica té una longitud d'1 metre i una envergadura alar de més de 2 metres. Els mascles són negres i tenen el característic sac a la gola que s'infla amb un color vermell viu durant l'estació d'aparellament. Les femelles són negres, però tenen el pit blanc, igual que la part inferior lateral del coll, i tenen una banda marronosa a les ales.
* Illa d'Antigua, femení
* Illes Galápagos, juvenil
* Illes Galápagos, mascle
* Illes Galápagos, femení
* Illes Galápagos, dos al vol

## Referències

* 1 2 Termcat
# Venda

Venda fou un dels nou bantustans de l'antiga Sud-àfrica, situat al nord de Transvaal. Creat el 1959, li fou atorgada la independència el 1979. El 1994 fou reintegrat a Sud-àfrica. Tenia una extensió de 7.410 km² i una població de 570.000 habitants, d'ells 510.000 venda, 34.000 tsonga, 16.000 basotho i 10.000 altres. La capital era Thohoyandou (10.200 h). Fou creat durant l'Apartheid perquè hi visquessin sobretot els parlants de Tshivenḓa.

## Història

El bantustan fou creat el 1959 per la Promotion of Bantu Selfgovernment Act, però no va rebre autogovern real fins al 1973, i el 1979 fou independitzat, com ja ho havien estat Transkei i Bophuthatswana. Hi havia dos partits polítics:
* Venda Independent People’s Party fundat el 1973 i dirigit per M. Bakane.
* Ngomalungundu People’s Party fundat el 1992 i dirigit per Richard Tshivhase
El 1994 fou reintegrat a Sud-àfrica i forma part de la Província de Limpopo.

## Llengua

La llengua més parlada en el bantustan de Venda és el tshivenda.
Viccionari
# Basketball Hall of Fame

El Naismith Memorial Basketball Hall of Fame és un museu d'història i també el saló de la fama dedicat al bàsquet. Està situat a Springfield, Massachusetts, EUA. Dedicat a la preservació i promoció de la història del basquetbol. Dedicat al metge i inventor canadenc James Naismith, considerat el creador-inventor del joc que esdevindria esport d'èxit internacional. El Saló de la fama va nominar la primera promoció l'any abans inclús d'obrir el memorial el 17 de febrer.
Uns comitès interns garbellen i seleccionen a jugadors, entrenadors i àrbitres, que portin mínim tres any retirats, per ser candidats a entrar al saló de la fama. Ela candidats han d'haver demostrat mèrits al llarg de la seva carrera al món del bàsquet. Alguns equips sencers també es troben en el Hall of Fame, com és el cas dels Harlem Globetrotters.
Aquesta institució es va crear l'any 1959 i la construcció del museu es va acabar el 17 de febrer de 1968 a Springfield (Massachusetts). El 1985 l'edifici es va traslladar a a una altra zona de Springfield, prop del centre, al costat est del riu. El 28 de setembre de 2002 el Hall of Fame es va traslladar de nou a la seva tercera llar, un edifici de 45 milions de dòlars i 7.400 m².

## Vegeu també

* Membres del Basketball Hall of Fame
* Saló de la Fama de la FIBA

## Referències

* ↑ «The Naismith Memorial Basketball Hall of Fame :: About the Hall» (en anglès). [Consulta: 29 agost 2022].

## Enllaços externs

* Història del Hall of Fame Arxivat 2004-10-09 a Wayback Machine. (anglès)
# Hemisferi nord

L'hemisferi nord o hemisferi boreal és una de les divisions clàssiques en què es divideix el planeta Terra. Correspon a la meitat del globus terraqüi situat al nord de la línia de l'equador, que la separa de l'hemisferi sud. L'hemisferi nord és compost, en la seva majoria, per continents, en els quals hi ha la totalitat d'Amèrica del Nord, Amèrica Central, Euràsia (Europa i Àsia), la major part d'Àfrica, la part septentrional d'Amèrica del Sud i algunes illes menors d'Oceania. Les estacions de l'any ocorren en forma inversa a l'hemisferi sud. Així, l'estiu boreal s'estén entre juny i setembre, mentre l'hivern ho fa entre desembre i març. A causa del fet que el periheli ocorre el mes de gener, l'estiu boreal és més llarg que l'austral i més càlid; al revés, l'hivern boreal és més curt que l'austral i menys sever. Històricament, l'hemisferi nord ha estat considerat un hemisferi ric i desenvolupat, en contrast amb el sud, principalment per l'existència dels països europeus, Estats Units i Japó en aquesta zona. El 89% de la població mundial habita aquestes terres.

## Referències

* ↑ Sources and Effects of Ionizing Radiation: UNSCEAR 2000 Report to the General Assembly, with Scientific Annexes (en anglès). United Nations Publications, 2000, p.167. ISBN 9211422388.

## Vegeu també

* Zona polar
* Zona temperada
# Eudicotiledònies

Les eudicotiledònies (Eudicotyledoneae) són un clade o grup monofilètic dins el sistema APG II de classificació de les plantes amb flor (angiospermes) del 2003.
Aquest clade inclou les plantes que en els sistemes antics de classificació eren en el grup que s'havia denominat dicotiledònies.
El prefix "eu-" ('veritable') indica que es tracta de veritables dicotiledònies.

## Subdivisions

Amb més detall (hi ha famílies i ordres que encara no han estat ubicades en la classificació i no es mostren):
Nota: "+ ..." = família separada opcional, pot separar-se de la família precedent.

## Referències

* ↑ «Eudicots». Encyclopedia of Life. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ «eudicots». Tree of Life web project. [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ Judd, Walter S.; Olmstead, Richard G. «A survey of tricolpate (eudicot) phylogenetic relationships» (en anglès). American Journal of Botany, 91, 10, 10-2004, pàg. 1627–1644. DOI: 10.3732/ajb.91.10.1627. ISSN: 0002-9122.
* ↑ Doyle, JA; Hotton, CL. «Diversification of early angiosperm pollen in a cladistic context». A: Pollen and spores : patterns of diversification. Oxford [England] : Published for the Systematics Association by Clarendon Press ; New York : Oxford University Press, 1991, p. 169-195. ISBN 978-0-19-857746-1.
# Catedral de Trujillo

La Básilica Catedral de Santa María és la catedral i principal església de Trujillo a l'estat del Perú. La construcció va durar dinou anys, des de 1647 fins a 1666. L'any 1967, va ser elevada a la categoria de Basílica menor pel papa Pau VI.

## Història

Va ser fundada com a església matriu, després de la fundació de Trujillo (1535-1540) d'arquitectura modesta. El 1616, l'església va ser elevada a la categoria de catedral pel papa Pau V encara que va ser destruïda pel devastador terratrèmol del 14 de febrer de 1619, juntament amb la ciutat. La reconstrucció va ser encarregada a Bartolomé de las Cuevas però tampoc va sobreviure al sisme del 29 de febrer de 1635. La tercera edificació fou més consistent segons els plans de l'arquitecte Francisco de Soto Ríos, des de 1647 fins 1666, i acabada per Francisco Balboa el 1666.
El 1911 va eixamplare presbiteri, reforçamer el retaule major, reemplaçar el púlpit. Es va construir un nou cor sobre la porta de la nau central i substituir el pis de maó per llosetes i la coberta de la base del presbiteri amb marbre. La modificació més important va ser el trasllat del cadirat de cor al presbiteri. El 23 d'agost de 1967 va ser ascendida a la categoria de basílica menor pel papa Pau VI; però el terratrèmol de 1970 va derrocar el campanar i la cúpula, que en caure van destruir el modificat retaule major. Dues dècades després va ser restablida l'estructura.
Té un interior bastant sobri. Presenta retaules rococós pintats de blanc amb daurat i un de barroc amb els mateixos colors; els llenços que conserva pertanyen a l'escola cuzquenya de pintura i quitenya. Destaca el retaule major "exempt", és a dir que no està recolzat amb cap paret. És d'estil barroc churrigueresc i és recobert de pa d'or. D'aquest tipus de retaules només queden dos en el Perú: el de la catedral de Trujillo i el de la catedral de Cusco.
La catedral compta amb el Museu Catedralici amb obres religioses de l'època virreinal en or i argent.

## Referències

* ↑ Base de dades Giga catòlica
* 1 2 Chávez Marquina, J. Carlos. «Iglesias de Trujillo en el Virreinato». [Consulta: 5 març 2015].
# Hypnerotomachia Poliphili

Hypnerotomachia Poliphili (El somni d'en Polifil) és un incunable del 1499; es creu que l'autor n'és Francesco Colonna.
El somni de Polífil, es va publicar per primera vegada l'any 1499 a Venècia per Aldo Manuzio. Aquesta primera edició té un disseny de pàgina elegant, amb il·lustracions refinades en xilografia en un estil del Renaixement primerenc. Hypnerotomachia Poliphili presenta una misteriosa al·legoria en la qual el protagonista principal, Polifil, persegueix el seu amor, Polia, a través d'un paisatge oníric. Al final, es reconcilia amb ella per la "Font de Venus"

## Història

Llibre inclassificable, ha estat considerat com un tractat d'arquitectura i un llibre pornogràfic; el psicòleg Carl Jung creia que les imatges oníriques presagiaven la seva teoria d'arquetips.
El llibre va ser imprès per Aldo Manucio a Venècia, al desembre de 1499. El llibre és anònim, però en un acròstic en l'italià original es pot llegir POLIAM FRATER FRANCISCVS COLVMNA PERAMAVIT (El germà Francesco Colonna ha estimat apassionadament Polia). No obstant això, el llibre també ha estat atribuït a Leon Battista Alberti per diversos estudiosos, i amb posterioritat a Llorenç de Mèdici.
És buscat per bibliòfils com un dels llibres més bells dels primers dies de la impremta. La tipografia n'és famosa per la seva qualitat i la seva claredat; Aldo Manuzio la va treballar conjuntament amb Francesco Griffo. Està il·lustrat amb 174 xilografies exquisides; es creu que Andrea Mantegna n'és l'autor.

## Referències

* ↑ «Francesco Colonna | Hypnerotomachia Poliphili» (en anglès). Metropolitan Museum. [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ Sverlij, Mariana «El viaje hacia la antiguedad en el Sueño de Polifilo de Francesco Colonna (Venecia, 1499)» (en castellà). Quintana: revista do Departamento de Historia da Arte, 18, 30-12-2019. DOI: 10.15304/qui.18.5674. ISSN: 2340-0005.
* ↑ Cibelli, Deborah H. «Review of Leon Battista Alberti's Hypnerotomachia Poliphili: Re-Cognizing the Architectural Body in the Early Italian Renaissance.». The Sixteenth Century Journal, 29, 2, 1998, pàg. 531–533. DOI: 10.2307/2544542. ISSN: 0361-0160.
* ↑ Curran, Brian; Grafton, Anthony «Review of Leon Battista Alberti's Hypnerotomachia Poliphili: Re-Cognizing the Architectural Body in the Early Italian Renaissance». Journal of the Society of Architectural Historians, 59, 4, 2000, pàg. 528–530. DOI: 10.2307/991626. ISSN: 0037-9808.
* ↑ Jung, Carl Gustav. The Archetypes and the Collective Unconscious (en anglès). Princeton University Press, 1969, p. 186. ISBN 978-0-691-01833-1.
* ↑ March, Lionel «Leon Battista Alberti as Author of Hypnerotomachia Poliphili» (en anglès). Nexus Network Journal, 17, 3, 01-12-2015, pàg. 697–721. DOI: 10.1007/s00004-015-0262-8. ISSN: 1522-4600.
* ↑ Blunt, Anthony «The Hypnerotomachia Poliphili in 17th Century France» (en anglès). Journal of the Warburg Institute, 1, 2, 01-10-1937, pàg. 117–137. DOI: 10.2307/750050. ISSN: 0959-2024.
# Viscum

Viscum és un gènere de plantes paràsites distribuït a les zones temperades i tropicals d'Europa, Àsia, Austràlàsia i Àfrica. El nom vesc, que designa l'espècie autòctona de Catalunya i el País Valencià, el Viscum album, s'empra de vegades per a referir-se al gènere sencer.

## Descripció

Plantes paràsites (xuclen la sava del seu hoste) de diversos arbres (pins, avets, pollancres, roures erc). Tija de 30 a 100 cm de llarg. Fulles enteres de fins a 8 cm de llarg amb la cutícula endurida i disposades de forma oposada. Flors poc vistoses i fruits en drupa esfèrica blanca o groga.
El fruit, menjat pels ocells, és dispersat per ells als diversos arbres.
* Fruits de Viscum album
* Plantes de vesc sobre pi roig (Pinus sylvestris)
* Il·lustració del segle xix per Köhler
# Fil·lowita

La fil·lowita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany i dona nom al grup de la fil·lowita. Va ser anomenada l'any 1879 per part de George J. Brush i Edward S. Dana en honor d'Abijah N. Fillow (1822 — 1895) de Branchville (Connecticut), propietari original i operador de la mina Branchville, que va recollir per primera vegada els fosfats de manganès rars que van fer famosa aquesta la localitat.

## Característiques

La fil·lowita és un fosfat de calci, sodi i manganès de fórmula química Na₂CaMn$^{2+}$₇(PO₄)₆. Cristal·litza en el sistema trigonal; normalment en agregats granulars i rares vegades en forma de cristalls romboèdrics minúsculs que mostren {0112} i {0001}. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fil·lowita pertany a «08.AC: Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: howardevansita, al·luaudita, arseniopleïta, caryinita, ferroal·luaudita, hagendorfita, johil·lerita, maghagendorfita, nickenichita, varulita, ferrohagendorfita, bradaczekita, yazganita, groatita, bobfergusonita, ferrowyl·lieïta, qingheiïta, rosemaryita, wyl·lieïta, ferrorosemaryita, qingheiïta-(Fe2+), manitobaïta, marićita, berzeliïta, manganberzeliïta, palenzonaïta, schäferita, brianita, vitusita-(Ce), olgita, barioolgita, whitlockita, estronciowhitlockita, merrillita, tuïta, ferromerrillita, bobdownsita, chladniïta, johnsomervilleïta, galileiïta, stornesita-(Y), xenofil·lita, harrisonita, kosnarita, panethita, stanfieldita, ronneburgita, tillmannsita i filatovita.

## Formació i jaciments

La fil·lowita es forma com a mineral primari accessori en pegmatites granítiques.
Ha estat trobada al Canadà, França, els Estats Units, Uganda, Ruanda i la Xina. A Catalunya s'ha trobat fil·lowita al Cap de Creus, a la localitat de Cadaqués (Alt Empordà, Girona).
Sol trobar-se associada amb altres minerals com: triploidita, fairfieldita i reddingita.

## Referències

* 1 2 3 «Fillowite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Fillowite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 27 gener 2017].
# Camden (Indiana)

Camden és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000, tenia 582 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Camden tenia 582 habitants, 233 habitatges i 160 famílies. La densitat de població era de 864,3 habitants per km².
Dels 233 habitatges en un 34,8% vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,7% hi vivien parelles casades, en un 6% dones solteres, i un 31,3% no eren unitats familiars. En el 28,3% dels habitatges vivien persones soles, el 18,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones que vivien en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats, la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 18% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.250 $ i la renda mediana per família, de 53.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.083 $ mentre que les dones, de 22.174 $. La renda per capita de la població era de 19.476 $. Entorn de l'1,3% de les famílies i el 4,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Camden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Camden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Can Vidal (la Palma de Cervelló)

Can Vidal és una masia situada al municipi de la Palma de Cervelló a la comarca catalana del Baix Llobregat. Actualment l'edifici ha estat restaurat i en destaca un portal adovellat de pedra rogenca, igual que la llinda i els brancals de les finestres. A tocar de la masia s'hi pot trobar la Urbanització de Can Vidal, barri de torres i xalets que pren el nom de la masia.

## Referències

* ↑ «Can Vidal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2014].
# Yanina Wickmayer

Yanina Wickmayer (nascuda el 20 d'octubre de 1989 en Lier, Bèlgica) és una tennista professional. Començà a jugar com professional el 2004. Ha guanyat un torneig de la WTA. Actualment és la núm. 50 del rànquing mundial de la WTA.

## Títols WTA (1; 1+0)
### Individuals (1)

* Llegenda
* Grand Slam (0)
* WTA Championships (0)
* Premier (0)
* International (1)
| núm. | Data | Torneig | Superfície | Oponent en la final | Resultat |
| 1. | 9 de maig de 2009 | Estoril | Terra batuda | Iekaterina Makàrova | 7-5 6-2 |

### Finalista en individuals (2)

* 2008: Birmingham (perd front Katerina Bondarenko)
* 2009: 's-Hertogenbosch (perd front Tamarine Tanasugarn)

### Classificació en tornejos del Grand Slam

| Torneig | 2009 | 2008 | Títols |
| Australian Open | 1r | - | 0 |
| Roland Garros | 2r | 1r | 0 |
| Wimbledon | | 1r | 0 |
| US Open | | 1r | 0 |
| WTA Tour Championships | | - | 0 |

### Dobles (0)

* Llegenda
* Grand Slam (0)
* WTA Championships (0)
* Premier (0)
* International (0)

### Finalista en dobles (1)

* 2009: 's-Hertogenbosch (junt a Michaella Krajicek perden front Sara Errani i Flavia Pennetta).

## Referències

* ↑ Rànquing oficial del circuit professional de la WTA Arxivat 2010-04-26 a Wayback Machine. - en sonyericssonwtatour.com 7 de setembre del 2009 (anglès)

## Enllaços externs

* Yanina Wickmayer a la WTA (anglès)
* Yanina Wickmayer a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* Yanina Wickmayer al lloc web de la Billie Jean King Cup (anglès)
# Leuciscus

Leuciscus és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes. que es troba des d'Europa fins a Sibèria.

## Taxonomia

* Leuciscus baicalensis (Dybowski, 1874)
* Leuciscus bearnensis (Blanchard, 1865)
* Leuciscus bergi (Kashkarov, 1925)
* Leuciscus burdigalensis (Valenciennes a Cuvier & Valenciennes, 1844)
* Leuciscus cephaloides (Battalgil, 1942)
* Leuciscus chuanchicus (Kessler, 1876)
* Leuciscus danilewskii (Kessler, 1877)
* Leuciscus dzungaricus (Koch & Paepke, 1998)
* Leuciscus gaderanus (Günther, 1899)
* Leuciscus idus (Linnaeus, 1758)
* Leuciscus lapacinus (Stefani, Serra, Loffredo & Fossa, 1987)
* Leuciscus latus (Keyserling, 1861)
* Leuciscus lehmanni (Brandt, 1852)
* Leuciscus lepidus (Heckel, 1843)
* Leuciscus leuciscus (Linnaeus, 1758)
* Leuciscus lindbergi (Zanin & Eremejev, 1934)
* Leuciscus merzbacheri (Zugmayer, 1912)
* Leuciscus microlepis (Heckel, 1843)
* Leuciscus montenigrinus (Vukovic, 1963)
* Leuciscus muticellus (Bonaparte, 1837)
* Leuciscus oxyrrhis (La Blanchère, 1873)
* Leuciscus phalacrocorax (Jordan & Fowler, 1903)
* Leuciscus polylepis (Steindachner, 1866)
* Leuciscus schmidti (Herzenstein, 1896)
* Leuciscus spurius (Heckel, 1843)
* Leuciscus turskyi (Heckel, 1843)
* Leuciscus waleckii (Dybowski, 1869)

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ «Leuciscus (Genus)» (en anglès). ZipcodeZoo.com. Arxivat de l'original el 31 de març 2014. [Consulta: 30 gener 2009].
* ↑ Blanchard, C. E. 1866. Les poissons des eaux douces de la France. París. Poissons Eaux Douces France: i-xvi + 1-656.
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes 1844. Histoire naturelle des poissons. Tome dix-septième. Suite du livre dix-huitième. Cyprinoïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 17: i-xxiii + 1-497 + 2 pp., Pls. 487-519.
* ↑ Kessler, K. T. 1877. The Aralo-Caspian Expedition. IV. Fishes of the Aralo-Caspio-Pontine ichthyological region. Sant Petersburg. Aralo-Caspian Exped.: i-xxvii + 1-360.
* 1 2 Linnaeus, C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1: i-ii + 1-824.
* ↑ La Blanchère, H. de 1873. Sur une Vandoise nouvelle déterminée dans les eaux du Rouergue (Squalius oxyrrhis, La Bl.). C. R. Acad. Sci. Paris v. 76: 662-665.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ 2008 IUCN Red List of Threatened Species (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* uBio (anglès)
# Burns Harbor

Burns Harbor és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 766 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Burns Harbor tenia 766 habitants, 303 habitatges, i 219 famílies. La densitat de població era de 43,3 habitants per km².
Dels 303 habitatges en un 30,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 27,4% no eren unitats familiars. En el 22,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 28,3% de 45 a 60 i un 10,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 111,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.929 $ i la renda mediana per família de 57.188 $. Els homes tenien una renda mediana de 43.393 $ mentre que les dones 22.143 $. La renda per capita de la població era de 23.344 $. Entorn del 4,2% de les famílies i el 6,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Burns Harbor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Burns Harbor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.