OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Simfonia núm. 4 (Beethoven)

La Simfonia núm. 4 en si bemoll major, op. 60, fou composta per Ludwig van Beethoven el 1806, en una etapa tranquil·la de la seva vida. Va ser dedicada al comte Franz von Oppersdorff.
Alguns diuen que les simfonies de nombre senar de Beethoven són majestuoses, mentre que les parelles són tranquil·les. Aquest és el cas especial de la Simfonia núm. 4, que contrasta amb la immensitat de la Tercera i la tràgica Cinquena. Robert Schumann va dir que aquesta obra era «una esvelta donzella grega entre dues deesses del nord».
El comte Franz von Oppersdorff era parent del patró de Beethoven, el príncep Lichnowsky. Quan la cort va viatjar a la Casa d'Estiu de Lichnowsky, el comte va concertar una trobada per conèixer Beethoven, que també havia pres unes vacances amb el seu amic. Von Oppersdorff va escoltar la Segona Simfonia i li va agradar tant que li va oferir una bona quantitat de diners perquè li compongués una nova simfonia per a ell. Beethoven va començar a treballar, usant la manera alegre de la seva Segona Simfonia. La dedicatòria va ser feta al «noble silesià comte Franz von Oppersdorf».

## Estructura

Té quatre moviments:
* Adagio - Allegro vivace. El primer moviment té la forma sonata. La part de l'adagio, que serveix com a introducció, crea una atmosfera misteriosa i reservada. Tanmateix, una vegada que comença l'allegro vivace, tot es transforma ràpidament en vivor i alegria. El moviment és molt rítmic, i en la recapitulació abreujada el moviment acaba amb una florida coda.
* Adagio. El segon moviment té també la forma sonata. La melodia tranquil·la i bonica dona una atmosfera lírica a tot el moviment, en un clima elegant i sublim. La melodia apareix a la secció dels violins primers, mentre que el segon tema apareix en els clarinets.
* Allegro molto e vivace - Trio. Un poco meno allegro. És un scherzo. El moviment és divertit, lliure i enèrgic.
* Allegro ma non troppo. Té la forma sonata. Amb un tempo ràpid, aquest moviment porta la celebració i l'atmosfera alegre a un nivell elevat. La vivor i la felicitat extrema continua fins a la coda final.

## Referències

* ↑ Evidon, Richard. Ludwig van Beethoven (en anglès). Deutsche Grammophon, 1997.

## Enllaços externs

* Enregistrament complet de la Philadelphia Orchestra.
* Partitura orquestral aInternational Music Score Library Project (IMSLP)
* Partitura orquestral a VARIATIONS Prototype: Online Musical Scores
* Arxius MIDI de la Simfonia núm. 4 a
* Notes i enregistraments a
# Powhattan

Powhattan és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 91 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Powhattan tenia 91 habitants, 41 habitatges, i 25 famílies. La densitat de població era de 270,3 habitants/km².
Dels 41 habitatges en un 26,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,2% hi vivien parelles casades, en un 4,9% dones solteres, i en un 39% no eren unitats familiars. En el 36,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 29,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22% tenia menys de 18 anys, un 12,1% entre 18 i 24, un 18,7% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 25,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.500 $ i la renda mediana per família de 29.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.542 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 12.147 $. Cap de les famílies i el 12,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Powhattan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Powhattan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Camiguin (illes Babuyan)

Camiguin és una illa del grup de les illes Babuyan, a l'estret de Luzón, al nord de l'illa de Luzón, a les Filipines. L'illa té una superfície d'aproximadament 166 km² i està administrada pel municipi de Calayan. Està dividida en tres barangays, Balatubat, Naguilian i Minabel. L'any 2007 tenien un total de 4.582 habitants.
Té una longitud de 29 km i una amplada de 18 km. El litoral de l'illa es caracteritza per badies petites i profundes. L'illa presenta un paisatge muntanyós, amb turons que s'eleven al centre de l'illa fins als 828 msnm. Al sud de l'illa hi ha el volcà actiu Camiguin de Babuyanes, de 712 metres d'alçada.

## Flora i fauna

La vegetació està formada per una selva tropical de terra baixa a l'interior de l'illa, mentre que els vessants del Camiguin de Babuyanes estan coberts per un paisatge de sabana herbosa densa. Les zones agrícoles d'ús intensiu es concentren al nord i l'oest de l'illa. Abunden arbres dels gèneres Pandanus, Caryota i Pinanga.
L'any 2004 es van registrar 71 espècies d'ocells a l'illa. D'aquestes espècies, 7 són endèmiques de les Filipines i dues d'elles d'aquesta illa, una espècie de serp (Lycodon bibonius), i una de rèptil, Varanus marmoratus. Hi ha almenys una espècie de mamífer salvatge, el Paradoxurus hermaphroditus. Les balenes geperudes freqüenten els voltants de l'illa.

## Referències

* ↑ «New bird records for the Babuyan islands, Philippines, including two first records for the Philippines.» (en anglès) p. 57-70. FORKTAIL, 2006. Arxivat de l'original el 2011-09-24. [Consulta: 2 abril 2024].
* ↑ Statistische Angaben des NSCB
* ↑ «Global Volcanism Program | Camiguin de Babuyanes» (en anglès). [Consulta: 1r abril 2024].
* 1 2 MARK ANTHONY P. REYES , DANIEL BENNETT, CARL OLIVEROS «The Monitor Lizards of Camiguin Island, Northern Philippines» (en anglès). Biawak. 2(1): 28-36 28, 2008.
* ↑ Broad, Genevieve; Oliveros, Carl «[http://isla.org.ph/pdf/f004.pdf Biodiversity and conservation priority setting in the Babuyan Islands, Philippines]» (en anglès). Sylvatrop, The Technical Journal of Philippine Ecosystems and Natural Resources 15 (1&2): 1-30, 2004.
# Art macroesquemàtic

L'art macroesquemàtic és un estil d'art rupestre, descobert al voltant de l'any 1980 a la zona de la serra d'Aitana, considerat un dels tres estils rupestres de l'arc mediterrani de la península Ibèrica. Es caracteritza pels seus paral·lelismes amb l'art moble del neolític antic, especialment en la decoració cardial de la ceràmica. S'usa pintura de color roig fosc i els motius són de grans dimensions i de traçat gruixut. També inclou la representació d'orants.
L'existència de motius semblants en les decoracions cardials de les ceràmiques de diverses coves, de les quals hi ha un exemplar de la cova de l'Or (Beniarrés, el Comtat), permet datar l'art macroesquemàtic en el neolític antic, fa 7.000 anys, i per les seues imatges relacionar-lo amb rituals entorn de la fertilitat de les terres entre els primers agricultors i ramaders.
Aquest estil és habitual en les pintures rupestres de la zona de la serra d'Aitana, a la província d'Alacant. Es poden trobar pintures d'aquest estil en:
* Alcoi (l'Alcoià)
** La Sarga. Abric I
** La Sarga. Abric II
** La Sarga. Abric III
* Benimassot (el Comtat)
** Coves Roges. Abric I
** Coves Roges. Abric II
* Tollos (el Comtat)
** Coves Roges.
* Vall de Gallinera (la Marina Alta)
** Barranc de Benialí. Abric IV
* Vall de Laguar (la Marina Alta)
** Barranc de l'Infern. Conjunt IV Abric I, II i VI
* Castell de Castells (la Marina Alta)
** Barranc de Famorca. Abric V
** Barranc de Famorca. Abric VII
** Cova Alta. Abric I
** Racó dels Sorellets. Abric I
** Racó dels Sorellets. Abric II
** Pla de Petracos. Abric III
** Pla de Petracos. Abric IV
** Pla de Petracos. Abric V
** Pla de Petracos. Abric VII
** Pla de Petracos. Abric VIII
Els altres dos estils d'art rupestre de l'arc mediterrani de la península Ibèrica són l'art llevantí i l'art esquemàtic.

## Referències

* 1 2 3 «Mostres d’art macroesquemàtic al Mediterrani». Gran Enciclopèdia Catalana, 25-06-2020. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ «art macroesquemàtic». Diccionari d'arqueologia | TERMCAT. [Consulta: 23 desembre 2023].
# Simfonia núm. 2 (Beethoven)

La Simfonia núm. 2 en re major, op. 36, de Ludwig van Beethoven va ser composta a Viena entre l'estiu i la tardor del 1802 i té una durada aproximada d'uns 34 minuts. Està dedicada al príncep Lichnowsky, avi del que seria polític i militar Felix Lichnowsky.
L'obra es va estrenar en el Theater an der Wien, a Viena, el 5 d'abril de 1803, i va ser dirigida pel compositor. És una de les últimes obres de l'anomenat "estil primerenc" o "primer estil" de Beethoven. En aquesta simfonia s'aprecia una maduresa incipient en l'estil romàntic del compositor alemany que preconitza els seus èxits posteriors, amb la tercera simfonia Heroica en el punt de mira.

## Forma

Aquesta simfonia té quatre moviments a la manera usual de la simfonia clàssica:
* Adagio molto - Allegro con brio
* Larghetto
* Scherzo: Allegro
* Allegro molto

## Representacions

Després de l'estrena de la simfonia, els crítics van notar l'absència del tradicional minuet, i van dir que la composició tenia molt poder, però que era massa excèntrica.

## Referències

* ↑ Huscher, Phillip. «Prrograma de mà» (en anglès). Chicago Symphony Orchestra. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2012. [Consulta: 1r desembre 2018].

## Enllaços externs

* Notes i enregistraments a AllMusic
* Partitura orquestal en International Music Score Library Project (IMSLP)
* Arxius MIDI de la Simfonia núm. 2 a ClassicalArchives
# Hewlett-Packard 9100A

La Hewlett-Packard 9100A (hp 9100A) és una de les primeres calculadores programables (o computador), apareguda per primera vegada el 1968. HP la va anomenar calculadora d'escriptori perquè, com va dir Bill Hewlett:
"Si l'haguéssim anomenat computador, els gurus dels grans sistemes dels nostres clients l'haurien rebutjat perquè no semblava un IBM. Per tant, vam decidir anomenar-la calculadora, i totes aquestes tonteries van desaparèixer."
Un anunci de la 9100A a la revista Science de 1968 conté un primer ús documentat (a partir del 2000) de la frase "computador personal".

## Descripció

La unitat descendia d'un prototip produït per l'enginyer Thomas "Tom" E. Osborne, que es va incorporar a la companyia quan HP va decidir adoptar el projecte.
Un triomf de l'enginyeria d'aquella època, el circuit lògic es va construir sense cap circuit integrat, el muntatge de la CPU es va fer completament amb components discrets. Amb un tub de raig catòdics, emmagatzematge de targetes magnètiques i una impressora matricial, el preu era d'uns 5.000 dòlars (39,000 dòlars d'avui dia).

## Història

La 9100A va ser la primera calculadora científica segons la definició moderna, és a dir, capaç de funcions trigonomètriques, logarítmiques (log/ln) i exponencials, i va ser el començament de la llarga història de Hewlett-Packard en utilitzar l'entrada de notació polonesa inversa (RPN) a les seves calculadores.
A causa de les similituds de les màquines, Hewlett-Packard va rebre l'ordre d'inde,nitzar amb uns 900.000 dòlars en drets d'autor a Olivetti per haver copiat algunes de les solucions adoptades a la seva calculadora Programa 101, com van ser, la targeta magnètica i l'arquitectura.

## Referències

* 1 2 «History of the 9100A desktop calculator, 1968». Hewlett-Packard. [Consulta: 18 desembre 2009].
* ↑ «Wired 8.12: Must Read: The First PC». , 12-2000.
* ↑ See Old Calculator Museum definition at the end of cited page (note with asterisk)
* ↑ «Wired 8.12: Must Read: The First PC». , 12-2000.
* ↑ "How the Model 9100A Was Developed", Bernard M. Oliver, September 1968, Hewlett-Packard Journal]
* ↑ 1994 letter from Tom Osborne to Barney Oliver, hp9825.com
* ↑ «Consumer Price Index, 1800-», 31-03-2022.
* ↑ «Osborne's Story». HP9825.com. [Consulta: 11 maig 2010].
* ↑ «Espacenet – search results», 20-03-2021. Arxivat de l'original el 2022-05-23.
* ↑ «Olivetti Programma P101/P102». Old Computers. Arxivat de l'original el 9 juny 2016. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ Perotto, Pier Giorgio. «3,495,222 Program Controlled Electronic Computer» (multiple). United States Patent and Trademark Office. Google patents, 10-02-1970. [Consulta: 8 novembre 2010].

## Enllaços externs

* «HP 9100A Calculator (marketing brochure)». Hewlett-Packard. [Consulta: 26 gener 2013]. Hosted at the Computer History Museum.
* «HP 9100A/B». The Museum of HP Calculators. [Consulta: 26 gener 2013].
* Bell, C. Gordon. «Chapter 20: The HP Model 9100A computing calculator». A: Computer Structures: Readings and Examples. McGraw-Hill, 1971, p. 243. ISBN 0-07-004357-4.
* Steven Leibson interview of Tom Osborne
# Poòidies

Poòidia (Pooideae) són una subfamília de les poàcies. Per alguns autors és sinònim de la tribu Avenia.
| Grup 1: Triticodae Tribu Brachypodieae Brachypodium Tribu Bromeae Boissiera Bromus Tribu Triticeae Aegilops Agropyron Amblyopyrum Australopyrum Cockaynea Crithopsis Dasypyrum Elymus Elytrigia Eremopyrum Festucopsis Henrardia Heteranthelium Hordelymus Hordeum Hysterix Kengyilia Leymus Lophopyrum Malacurus Pascopyrum Peridictyon Psathyrostachys Pseudoroegneria Secale Sitanion Taeniatherum Thinopyrum Triticum | Grup 2: Poodae Tribu Aveneae Agrostis Aira Airopsis Alopecurus Ammochloa Ammophila Amphibromus Ancistragrostis Aniselytron Anthoxanthum Antinoria Apera Arrhenatherum Avellinia Avena Beckmannia Calamagrostis Chaetopogon Cinna Cornucopiae Corynephorus Cyathopus Danthoniastrus Deschampsia Deyeuxia Dichelachne Dielsiochloa Echinopogon Euthryptochloa Gastridium Gaudinia Gaudiniopsis Graphephorum Helictotrichon | Hierochloe Holcus Hyalopoa Hypseochloa Koeleria Lagurus Leptagrostis Libyella Limnas Limnodea Linkagrostis Maillea Mibora Milium Nephelochloa Pentapogon Periballia Peyritschia Phalaris Phleum Pilgerochloa Polypogon Pseudarrhenatherum Pseudophleum Relchela Rhizocephalus Scribneria Sinochasea Sphenopholis Stephanachne Stilpnophleum Tovarochloa Triplachne Trisetum Vahlodea Ventenata Zingeria | Tribu Meliceae Brylkinia Catabrosa Glyceria Lycochloa Melica Pleuropogon Schizachne Streblochaete Triniochloa Tribu Poeae Agropyropsis Anthochloa Aphanelytrum Arctagrostis Arctophila Austrofestuca Bellardiochloa Briza Calosteca Castellia Catabrosella Catapodium Coleanthus Colpodium Ctenopsis Cutandia Cynosurus Dactylis Dasypoa Desmazeria Dissanthelium Dryopoa Dupontia Eremopoa Erianthecium Festuca | Festucella Gymnachne Hainardia Helleria Hookerochloa Lamarckia Leucopoa Lindbergella Littledalea Loliolum Lolium Lombardochloa Megalachne Microbriza Micropyropsis Micropyrum Narduroides Parafestuca Parapholis Phippsia Pholiurus Poa Podophorus Poidium Pseudobromus Psilurus Puccinellia Rhomboelytrum Sclerochloa Scolochloa Simplicia Sphenopus Torreyochloa Tsvelevia Vulpia Vulpiella Wangenheimia Tribu Seslerieae Echinaria Oreochloa Psilathera Sesleria Sesleriella |

## Referències

* ↑ USDA, ARS, National Genetic Resources Program. Germplasm Resources Information Network - (GRIN) [Online Database]. National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland. URL: http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/family.pl?1473 Arxivat 2004-11-02 a Wayback Machine. (14 November 2013)

## Enllaços externs

* Família Poaceae a APWebsite
* Família Gramineae Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine. a DELTA: L.Watson e M.J.Dallwitz Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
* Subfamília Pooideae a Compleat Botanica
# El Alia

El Alia (àrab: العالية, al-ʿĀliya) és una ciutat de Tunísia situada uns 20 km al sud-est de Bizerta, a la governació de Bizerta, capital d'una delegació o mutamadiyya homònima. La ciutat té una població de 16.819 habitants (2004). La delegació té 22.780 habitants (2004). Es correspon amb l'enclavament de l'antiga ciutat romana d'Euzalis. A la vora, uns 3 km al nord-est, hi ha la vila de Sidi Ali Echbab, formada entorn d'una zàuiya.

## Economia

Avui dia s'hi desenvolupa el turisme, procedent dels establiments de la costa a Ras el Djebel i Raf Raf.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 17 63 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en quatre sectors o imades:
* Sidi Ali Chabab (17 63 51)
* El Alia Nord (17 63 52)
* El Alia Sud (17 63 53)
* El Khetmine (17 63 54)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 17 20), que s'estén pels quatre sectors o imades de la delegació o mutamadiyya.

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 55-59. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 140-141. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «أمر حكومي عدد 602 لسنة 2016 مؤرخ في 26 ماي 2016 [Decret governamental núm. 2016-602 del 26 de maig de 2016]». الرائد الرسمي للجمهورية التونسية [Diari Oficial de la República Tunisiana], any 159 núm. 43, 27-05-2016, pàg. 1970-1998. ISSN: 9061 0330 9061 [Consulta: 7 desembre 2023].

## Enllaços externs

* El Alia - Lloc web oficial
# Constant Huret

Constant Huret (Ressons-le-Long, 26 de gener de 1870 - París, 18 de setembre de 1951) va ser un ciclista francès, especialista en curses de llarga distància, que va córrer de 1894 a 1902. Era anomenat «le Boulanger» (el flequer).
El 1894 va batre el rècord mundial dels 100 quilòmetres. El 1894, 1895 i 1898, va aconseguir el rècord mundial de les 24 hores. El 1898 va batre els rècords dels 100 quilòmetres i les 100 milles. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de París, on va disputar quatre proves del programa de ciclisme fora del programa oficial.
Va guanyar quatre edicions el Bol d'Or i una la Bordeus-París, amb un temps que fou rècord de la cursa durant 34 anys.
Henri de Toulouse-Lautrec el va emprar com a model per al seu cartell La Chaine Simpson.

## Palmarès

* 1894
** Campió de França de mig fons
** 1r al Bol d'Or
* 1895
** 1r al Bol d'Or
* 1898
** 1r al Bol d'Or
* 1899
** 1r a la Bordeus-París
* 1900
** Campió del món de mig fons
* 1902
** 1r al Bol d'Or

## Referències

* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Constant HURET» (en italià). [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ L'Almanach des sports 1899, publié sous la direction de M. Maurice Huret, p.89.
* ↑ «Olympedia – Constant Huret». [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «The Simpson Chain»..

## Enllaços externs

* Palmarès i biografia de Constant Huret Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (italià)
# Daniel el Trapella

Daniel el Trapella o Daniel el revoltós, Dennis the Menace en angles és una tira còmica i un personatge de ficció, es va publicar per primera vegada el 12 de març de 1951, creada, escrita i il·lustrada originalment per Hank Ketcham. Amb un debut en 16 diaris i va ser distribuït originalment per Post-Hall Syndicate. Més tard escrit i dibuixat pels antics assistents de Ketcham, Marcus Hamilton (entre setmana, des de 1995), Ron Ferdinand (diumenges, des de 1981) i el seu fill Scott Ketcham (des de 2010), i es distribueix a almenys 1.000 diaris de 48 països i el King Features Syndicate en 19 idiomes.

## Trajectòria editorial i artística

L'argument de la sèrie és la d'un nen molt extravertit que li costa molt poc de crear grans embolics, especialment amb els seus pares, Henry i Alice Mitchell, els seus veïns George i Martha Wilson, també són víctimes de les trapelleries de l'infant.
En els inicis, el 12 de març del 1951 es publicava diàriament com a tira còmica, el 1952 es va començar a publicar com a pàgina dominical passant a tenir les característiques de còmic.
Basat en la tira còmica, se n'han fet dues sèries: l'una entre 1959 i 1963, i l'altra entre 1986 i 1988. També se n'han fet quatre pel·lícules "Dennis the Menace: Dinosaur Hunter" (1987), Daniel, el trapella (1993), "Daniel el trapella hi torna" (1998), i "Daniel el trapella i l'esperit de Nadal" (2007).

## Referències

* ↑ Programació del 18 de gener de 1994-mundodeportivo.com, nom al doblatge valencià
* ↑ «History». DennisTheMenace.com. Arxivat de l'original el 5 juliol 2014. [Consulta: 5 agost 2017].
* 1 2 Coma, Javier. Diccionario de los comics. La edad de oro. Esplugues de Llobregat: Plaza & Janés editores, S.A., 1991. ISBN 13:978-84-01-61541-2.
* ↑ Markstein, Donald D. «Dennis the Menace». Don Markstein's Toonopedia, 2010. [Consulta: 5 agost 2017].
* ↑ Van Gelder, Lawrence «Hank Ketcham, Father of Dennis the Menace, Dies at 81». The New York Times, 02-06-2001 [Consulta: 5 agost 2017].
* ↑ Fitxa de la pel·lícula
* ↑ Fitxa de la pel·lícula
# El Centre, Ateneu Democràtic i Progressista

El Centre, Ateneu Democràtic i Progressista (conegut localment com «el centru») és una entitat fundada l'any 1865 per les classes populars de Caldes de Montbui, en el bressol del moviment ateneístic de caràcter humanista de finals del segle xix, amb l'objectiu de formar lliurepensadors/es per transformar una realitat injusta. Actualment, el Centre té el compromís de continuar amb la mateixa tasca mirant al segle xxi.
Durant la Segona República Espanyola també fou un espai d'activitat política, per la qual cosa el 1939 va ser clausurat pel règim franquista, i no fou recuperat i mig reobert fins al 1978.
En l'actualitat, a l'Ateneu hi participen 10 entitats i seccions: el concurs de teatre Taca'm, la Coral del Centre, Jazz Sessions Club, Club d'Escacs Caldes, la Cobla Thermalenca, Scena Teatre, Calderins pel programari lliure, el Centre Sona, l'associació juvenil la Guspira, la Cooperativa de consum ecològic el Rusc i el Rugby & Touch Caldes. Totes aquestes entitats es coordinen a través de la Junta, l'òrgan de decisió del Centre.
A més compta amb El cafè cultural del Centre, un espai que aposta per una oferta de productes de proximitat i de qualitat i amb una programació cultural estable per a totes les edats (de dimarts a diumenge a partir de les 15 h). El 2024 va reinaugurar un teatre amb capacitat per a 200 persones, que el 2005 havia hagut de tancar com a mesura cautelar després de la caiguda d'un fals sostre. El cost de la rehabilitació va ser d'1,2 milions d'euros. Les primeres programacions del teatre es remunten a la dècada del 1920.
Els objectius de l'Ateneu passen per enfortir el projecte associatiu i donar cabuda a d'altres iniciatives que puguin sorgir al municipi, així com generar recursos per acabar de rehabilitar l'edifici i així donar resposta a les necessitats de l'entitat.

## Referències

* 1 2 3 «El Centre de Caldes reneix». El Punt Avui, 17-03-2024. [Consulta: 22 abril 2024].
* 1 2 «El Centre, Ateneu Democràtic i Progressista fa un balanç “molt positiu” de la inauguració del nou Teatre del Centre de Caldes | Teatralnet. Escena Audiovisual de Catalunya». Teatralnet. [Consulta: 22 abril 2024].

## Bibliografia

* Bosch i Datzira, Amàlia. El Centre Democràtic i Progressista de Caldes de Montbui. Ateneu de llibertat, cultura i país. Rúbrica Editorial, 2017.
* Bosch i Datzira, Amàlia. El Club Democrático Federal de Caldes de Montbui. Ajuntament de Caldes de Montbui, 2014.
* Bosch i Datzira, Amàlia. Els ateneus de Catalunya. 1854-1990. Federació d'Ateneus de Catalunya, 1991.
* Bosch i Datzira, Amàlia. "El Centre Democràtic i Progressista de Caldes de Montbui (1886-1939). Una entitat clau per a la vida cultural i política calderina". Revista Vallesos, 2015.
* Bosch i Datzira, Amàlia. "El Centre Democràtic i Progressista de Caldes de Montbui durant la Guerra Civil". Revista d'Història d'Espanya, 2016.
* Bosch i Datzira, Amàlia. "El Centre Democràtic i Progressista de Caldes de Montbui durant el franquisme". Revista d'Història Social, 2017.

## Enllaços externs

* El Centre, Ateneu Democràtic i Progressista - Lloc web oficial