OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reserva Zuni

La reserva Zuni també coneguda com a Pueblo de Zuni, és la llar dels zuñi tribu reconeguda federalment d'amerindis dels Estats Units. Es troba a la vall del riu Zuñi i principalment als comtats de McKinley i Cibola a l'oest de Nou Mèxic, uns 240 kilòmetres a l'oest d'Albuquerque. També hi ha diverses seccions no contigües més petites en Comtat d'Apache (Arizona), al nord-oest de la ciutat de St Johns. La part principal de la reserva limita amb l'estat d'Arizona a l'oest i la reserva índia Ramah Navajo cap a l'est. La reserva principal està envoltat de les Painted Cliffs, Zuñi Mountains i el Bosc Nacional Cibola.
La superfície total de la reserva és de 723.343 milles quadrades (1.873,45 km²). La població era de 7.758 habitants segons el cens dels Estats Units del 2000. Gairebé la totalitat de la població viu en la comunitat de la seu de la reserva a Zuni Pueblo, que es troba prop del centre de la reserva, o a la rodalia de Black Rock, per l'est.
Els Zuni també tenen terres de propietats al comtat de Catron, Nou Mèxic i al comtat d'Apache, Arizona, que no tenen frontera amb el reserva principal.
També en la reserva principal hi ha les ruïnes de Hawikuh. L'antic pueblo Zuni Hawikuh era el més gran de les Set Ciutats de Cibola. Va ser fundat al segle XIII i es va abandonar en 1680. També va ser el primer poble vist pels exploradors espanyols. L'explorador africà Estevanico va ser el primer no-natiu en arribar a aquesta zona.
La ciutat més gran de la reserva és Zuni Pueblo, seu del govern tribal. També a la reserva hi ha les ciutats de Black Rock i Pescado. Hi ha un campus de la branca de la Universitat de Nou Mèxic situat a Zuni.
La tribu Zuni és governada per un governador electe, el vicegovernador i un consell tribal de sis membres escollits cada quatre anys. El governador és el cap administratiu del Consell Tribal, que és l'òrgan de decisió final a la reserva. El consell supervisa les finances, les decisions de negocis, impostos i contractes.

## Vegeu també

* Llista de reserves índies dels Estats Units

## Referències

* Zuni Reservation and Off-Reservation Trust Land, New Mexico/Arizona Arxivat 2020-02-11 at Archive.is United States Census Bureau

## Enllaços externs

* Web de la tribu Zuni
* Web de turisme Zuni
# Manuel Gisbert Rico

Manuel Gisbert Rico (València, 1877 - 1942) fou un polític valencià. Llicenciat en dret i en filosofia i Lletres per la Universitat de València. Militant del Partit d'Unió Republicana Autonomista (PURA), fou escollit regidor de l'ajuntament de València el 1931 i el nomenaren director de la Casa de Beneficència i vicepresident de la Diputació de València.
Nomenat alcalde de València el novembre de 1934, durant cinc mesos exercí el càrrec de manera provisional a causa d'uns recursos presentats per Dreta Regional Valenciana, tot i que aquest partit formava part de la coalició CEDA, de la que n'eren socis del govern de Ricardo Samper. Durant el seu mandat es va posar la primera pedra de la nova seu de l'Ateneu Mercantil de València Després de les eleccions de febrer de 1936, en les que va vèncer el Front Popular, va dimitir.
La seua neta, Teresa Gisbert Jordà, fou nomenada fiscal en cap del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana el 2019.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2013-06-18 a Wayback Machine.
# Andrea González Nader

Andrea González Nader (Guayaquil, 1 d'abril de 1987) és una activista ambiental, empresària i política equatoriana.

## Trajectòria

Andrea González és enginyera en gestió tecnològica del medi ambient per la Universitat del Pacífic de Lima. Després de graduar-se va fundar i dirigir l'organització ecologista EcoVerde que dedica a la defensa dels oceans i els manglars, a la lluita contra la desforestació i contra el tràfic d'animals salvatges.
El 2018 González es va postular a sotsprefecta de la província del Guayas pel Partit Social Cristià, i el 2020 es va postular a un escó a l'Assemblea Nacional, però no va resultar-ne electa.
El 2023, Fernando Villavicencio, candidat presidencial a les eleccions presidencials d'aquell any a l'Equador del partit polític Movimiemto Construye, la va triar com a candidata per a la vicepresidència. Després de l'assassinat pels càrtels de la droga de Villavicencio el 9 d'agost, el partit va explorar la possibilitat que González el reemplacés. El 12 d'agost es va anunciar González com a nova candidata presidencial del Movimento Construye, no obstant això, a causa d'incerteses legals sobre la seva elegibilitat, el 13 d'agost el partit va revocar aquesta decisió i va designar al seu lloc al periodista Christian Zurita, mantenint a González com a candidata a la vicepresidència.

## Referències

* ↑ «Andrea Gonzales: Vicepresidencia». Movimiento Construye. [Consulta: 11 agost 2023].
* 1 2 «¿Quién es Andrea González que reemplaza al asesinado Fernando Villavicencio en Ecuador?» (en castellà). Bloomberg Línea, 12-08-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ «En Equateur, après l’assassinat de Fernando Villavicencio, sa colistière en lice pour la présidentielle» (en francès). Le Monde.fr, 12-08-2023 [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ «Partido Social Cristiano oficializó a todos sus candidatos para Guayaquil» (en castellà). El Universo, 08-12-2018. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ A, Rafael. «¿Quién es Andrea González, la ingeniera que reemplazará a Villavicencio en las elecciones presidenciales de Ecuador?» (en castellà). El Diario | eldiario.com, 12-08-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ «Quién es Andrea González, sucesora de Villavicencio como candidata presidencial» (en espanyol de Mèxic). Primicias. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ «Ambientalista Andrea González Nader formará binomio presidencial con Fernando Villavicencio en las elecciones de agosto próximo» (en castellà). El Universo, 01-06-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ «Construye quiere que Andrea González reemplace a Villavicencio en la elección» (en espanyol de Mèxic). Primicias. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ «Ecuador murder: Fernando Villavicencio's running-mate steps in to contest election» (en anglès). BBC News, 12-08-2023 [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ «Construye elige al periodista Christian Zurita como candidato presidencial» (en espanyol de Mèxic). Primicias. [Consulta: 14 agost 2023].
# Aleida Calleja

Aleida Calleja Gutiérrez (Puebla de Zaragoza, Estat de Puebla, Mèxic, 30 de juliol de 1968) és una periodista, investigadora i funcionària pública mexicana. Des de 2019 és directora de l'Institut Mexicà de la Ràdio (IMER). La seva trajectòria professional s'ha enfocat en la radiodifusió pública, les ràdios comunitàries i els drets humans.

## Trajectòria

Calleja és llicenciada en comunicació per la Universitat Iberoamericana i mestra en Democràcia i Drets Humans per la Facultat Llatinoamericana de Ciències Socials (FLACSO Mèxic). El 1992 va iniciar la recerca per a la fundació d'una ràdio indigenista de Pobla, en la qual va coordinar el projecte el 1993 i va esdevenir directora a partir del 1994 de La veu de la serra nord de Pobla, radiodifusora comunitària basada a Cuetzalan i en la qual es va dedicar a promoure la difusió de grups artístics i a enregistrar música ritual i tradicional dels pobles indígenes de la zona.
El 2007 va ser nomenada vicepresidenta internacional de l'Associació Mundial de Ràdios Comunitàries.
El 2010 va ser elegida directora del Programa de Legislacions i Dret a la Comunicació de l'Associació Mundial de Ràdios Comunitàries a Amèrica Llatina i al Carib (AMARC-ALC). Va ser presidenta de l'Associació Mexicana del Dret a la Informació (AMEDI) i coordinadora d'advocació de l'Observatori Llatinoamericà de Regulació Mitjans i Convergència. Va ser integrant dels consells consultius d'Oxfam Mèxic i del comitè ciutadà de l'IMER.
Ha col·laborat en mitjans comunicatius com la Revista Mexicana de Comunicació, l'Etcètera, la Sòcol i el mitjà digital La Silla Rota.

## Obra

* No más medios a medias. Participación ciudadana en la revisión integral de legislación en medios electrónicos ("Prou de mitjans a mitges. Participació ciutadana a la revisió integral de legislació en els mitjans electrònics") (2001), amb Beatriz Solís i Irma Ávila
* Com permiso. La rádio comunitária a Mexico ("Amb permís. La ràdio comunitària a Mèxic") (2005) amb Beatriz Solís.

## Referències

* 1 2 SCJN. «Aleida Calleja - Seminario Derechos de las Audiencias» (en castellà). Sitio de la Suprema Corte de Justicia de la Nación. Arxivat de l'original el 8 de marzo de 2019. [Consulta: 7 març 2019].
* 1 2 «Aleida Calleja toma protesta como nueva directora del IMER» (en castellà). El Universal, 21-02-2019. [Consulta: 7 març 2019].
* ↑ Notimex. «Aleida Calleja toma posesión como directora del IMER» (en castellà). El Economista. [Consulta: 7 març 2019].
* ↑ Redacción, la. «Aleyda Calleja rinde protesta como directora del IMER - La Jornada» (en castellà). www.jornada.com.mx, 21-02-2019. Arxivat de l'original el 8 de marzo de 2019. [Consulta: 7 març 2019].
* ↑ «Dirige Aleida Calleja, asociación de radios comunitarias | Cimac Noticias» (en castellà). www.cimacnoticias.com.mx. [Consulta: 7 març 2019].
* ↑ «Con permiso. La radio comunitaria en México» (en castellà). ResearchGate. [Consulta: 7 març 2019].
# Esquí de fons als Jocs Olímpics d'hivern de 1964

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1964 celebrats a la ciutat d'Innsbruck (Àustria) es disputaren set proves d'esquí de fons, quatre en categoria masculina i tres en categoria femenina. En aquesta edició debutà la prova de 5 quilòmetres en categoria femenina.
Les proves es realitzaren entre els dies 30 de gener i 8 de febrer de 1964 a les instal·lacions esportives d'Innsbruck. Hi participaren un total de 151 esquiadors, entre ells 113 homes i 38 dones, de 24 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 15 km detalls | Eero Mäntyranta | Harald Grønningen | Sixten Jernberg |
| 30 km detalls | Eero Mäntyranta | Harald Grønningen | Igor Voronchikhin |
| 50 km detalls | Sixten Jernberg | Assar Rönnlund | Arto Tiainen |
| 4x10 km relleus detalls | SuèciaKarl-Åke Asph Sixten Jernberg Janne Stefansson Assar Rönnlund | FinlàndiaVäinö Huhtala Arto Tiainen Kalevi Laurila Eero Mäntyranta | Unió SovièticaIvan Utrobin Guennadi Vagànov Igor Voronchikhin Pàvel Koltxin |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 5 km detalls | Klàvdia Boiàrskikh | Mirja Lehtonen | Alevtina Kóltxina |
| 10 km detalls | Klàvdia Boiàrskikh | Ievdokia Mekxilo | Maria Gussakova |
| 3x5 km relleus detalls | Unió SovièticaAlevtina Kóltxina Ievdokia Mekxilo Klàvdia Boiàrskikh | SuèciaBarbro Martinsson Britt Strandberg Toini Gustafsson | FinlàndiaSenja Pusula Toini Pöysti Mirja Lehtonen |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 3 | 1 | 4 | 8 |
| 2 | Finlàndia | 2 | 2 | 2 | 6 |
| 3 | Suècia | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 4 | Noruega | 0 | 2 | 0 | 2 |
| Total | Total | 7 | 7 | 7 | 21 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Cross Country Skiing at the 1964 Winter Olympics». [Consulta: 25 desembre 2024].
# Rialto (Califòrnia)

Rialto és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2005 tenia 93.284 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rialto tenia 91.873 habitants, 24.659 habitatges, i 20.516 famílies. La densitat de població era de 1.622 habitants/km².
Dels 24.659 habitatges en un 52,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,6% hi vivien parelles casades, en un 18,6% dones solteres, i en un 16,8% no eren unitats familiars. En el 13,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,69 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 37,7% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 16,4% de 45 a 60 i un 6,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.254 $ i la renda mediana per família de 42.638 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.110 $ mentre que les dones 26.640 $. La renda per capita de la població era de 13.375 $. Entorn del 13,8% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rialto». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rialto». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Andrea Zapata Alfonso

Andrea Zapata Alfonso (Badalona, 29 d'agost de 1996) és una política catalana, diputada al Parlament de Catalunya pel Partit dels Socialistes.
Va néixer a Badalona el 1996. Es va graduar en Ciències Polítiques i de l'Administració. És militant de la Joventut Socialista de Catalunya, on és secretaria de política municipal. Va entrar com a regidora a l'Ajuntament de Badalona a les eleccions municipals de 2019. Durant el govern de Rubén Guijarro (2021-2023) va ser regidora de Joventut i Participació Ciutadana, des d'on va impulsar la plataforma Badalona Participa per tal d'afavorir la participació de la ciutadania en la presa de decisions del consistori, i va tornar a convocar el Consell de Ciutat de Badalona, un òrgan consultiu que no s'havia convocat en deu anys. Va ser candidata del PSC en sisè lloc a les eleccions municipals a Badalona el 2023, però no va sortir elegida. El 2024 va ser candidata a diputada al Parlament de Catalunya pel PSC, en el lloc 24 de la llista. A les eleccions d'aquell any en va sortir elegida i va entrar com a diputada a la cambra.

## Referències

* ↑ «Andrea Zapata Alfonso». Partit dels Socialistes de Catalunya. [Consulta: 13 agost 2024].
* 1 2 Russiñol, Paula «El Parlament tindrà 5 diputats badalonins, una fita històrica: qui són?». Badalona Comunicació, 13-05-2024.
* 1 2 Mateo, Gerard; Pacha Röper, Andrea «Estos son los 42 diputados del PSC que han entrado en el Parlament tras las elecciones catalanas del 12M». Crónica Global - El Español, 13-05-2024.
* ↑ Cedó, Fede «La críticas de Guanyem al PSC caldean la toma de posesión de Guijarro en Badalona». La Vanguardia, 01-11-2021.
* ↑ «L’Ajuntament aposta per impulsar la plataforma Badalona Participa per ampliar la participació ciutadana en la presa de decisions». Ajuntament de Badalona, 21-03-2023. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ «Aquest dissabte 17 de desembre se celebra el Consell de Ciutat de Badalona». La Ciutat, 15-12-2022.
* ↑ «El PSC presenta la seva llista per les municipals amb Rocío Mateos, presidenta de la Federació de Dones, com a gran sorpresa». Diari de Badalona, 27-03-2023.
* ↑ Sisó, Àlex «Els socialistes Christian Carneado i Andrea Zapata, a la llista de Salvador Illa per les eleccions del 12 de maig». Badalona Comunicació, 02-04-2024.
* ↑ Baraza Curtichs, Pol; Teba Gutiérrez, Alba; Millan Roca, Pere; Granyer, Emma «Aquests són els 135 nous diputats del Parlament de Catalunya». Vilaweb, 12-05-2024.
# Riu Vaupés

El Vaupés (castellà) o Uaupés (portuguès) és un llarg riu amazònic, un dels principals afluents del riu Negro, al seu torn l'afluent més cabalós del riu Amazones. El riu discorre per Colòmbia — en els departaments de Guaviare i Vaupés — i per Brasil — en l'estat d'Amazones. Té una longitud total d'1.050 km.

## Geografia

El riu Vaupés neix en el departament de Guaviare, a l'oest de la localitat de Calamar, en la confluència dels rius Itilla i Unilla. Discorre en la seva direcció, banyant les localitats de Miraflores, Puerto Silvania, Santa Rosa, Tucuña, Mitú (la capital del departament de Vaupés) i, després de rebre el riu Cuquiari per la dreta, Querani, ja a la frontera amb Brasil, on rep al riu del mateix nom, el riu Querari.
A partir d'aquí el curs del riu Vaupés forma durant un tram frontera natural entre Colòmbia i Brasil, i en aquest país el riu es coneix com a Uaupés, i és navegable parcialment. Travessa les localitats brasileres de Puraquê, Ponta Cuiubi i Iauaretê, on deixa de ser frontera i entra en direcció sud en l'estat brasiler d'Amazones. Pansa per les localitats de Paraná Juca, Tuluca, Açai Paraná i São Joaquim, on desemboca finalment en el riu Negro. En aquest tram brasiler, el riu discorre íntegrament pel territori indígena Alt Riu Negro, que també és en gran part la Reserva Forestal del riu Negro. En aquest tram el riu passa molt prop de la línia de l'Equador en diverses ocasions. Els principals afluents d'aquest tram són els rius Papuri, Tiquié i Iauiari. Al voltant del seu curs hi ha molts petits llacs, restes d'èpoques de crescuda, desembocant en la línia equatorial.

## Història

L'explorador i fotògraf italià Ermanno Stradelli (1852–1926) va realitzar un viatge per aquest riu el 1881, patrocinat per la Societat Geogràfica de Roma. Va publicar les seves impressions el 1890, «Il Vaupes i gli Vaupes». (Bolletino della Società Geografica Italiana, 3a sèrie, vol. 3, 425-453).

## Referències

* 1 2 Los datos sobre este río provienen de la publicación de la FAO, Las aguas continentales de América Latina, de R. Ziesler y G. D. Ardizzone, 1979.
* ↑ Disponible en format pdf

## Enllaços externs

* Informació ambiental de l'Amazònia colombiana
# Festuca rogenca

La festuca rogenca (Festuca rubra L.) és una espècie de planta de la família de les poàcies, nativa d'Europa. Altres noms vulgars catalans són: auró, fenals, gespet, llistó, pèl de guilla.
S'identifica fàcilment per la beina vermella o porpra que envolta la base de la tija. Les fulles verdes i primes mesuren 15 cm d'alçada i estan dominades per estretes panícules de flors tenyides de porpra. És una planta rizomatosa i tolerant a entorns secs. És adequada com a herba de gespa i requereix poc manteniment. És una espècie de base a les barreges de gespes ornamentals. Té bona resistència al fred encara que es desenvolupa principalment a climes secs temperats. No tolera els talls baixos, resisteix moderadament la sequera, i s'adapta bé a sòls pobres i salins (és una espècie poc exigent en termes de fertilització). La millor època de sembra és la tardor o inicis de primavera; es sembra a una profunditat d'uns 6 mm. La propagació d'aquesta espècie és per llavors.
Existeixen tres subespècies principals: Festuca rubra rubra (reptant), Festuca rubra commutata, que s'usa com a gespa, i Festuca rubra trichophylla, que es pot considerar com a semireptant.
* Festuca rubra var. commutata
* Festuca rubra ssp. fallax
* Vista de la planta
* Espiga

## Bibliografia

* «Taxon: Festuca rubra L.». ARS, National Genetic Resources Program. , Beltsville, Maryland: National Germplasm Resources Laboratory, Departament d'Agricultura dels Estats Units (USDA). Arxivat de l'original el 2008-09-21. [Consulta: 28 desembre 2015].

## Referències

* ↑ «Festuca rogenca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Flora Catalana.
# Conxita Pijuan i Casadevall

Conxita Pijuan i Casadevall (Llagostera, 30 març 1921 - 10 d'abril de 2013) també coneguda com la Conxita remeiera o Conxita de les herbes va ser una remeiera catalana.
Va néixer a Can Calvet al veïnat de Mata de Llagostera. Orfe de pare als 15 mesos, als set anys començà a treballar al camp i amb el bestiar, essent l'encarregada de les vaques de la família. Tasca que va compaginar durant un any escolar realitzant una hora diària d'escolarització.
A casa seva era qui preparava els remeis perquè el metge era lluny i car. Ja de ben petita preparava el vi de saüc amb la seva mare. Habitualment veïns de Llagostera la visitaven per guarir-se de dolors o cremades.
Es va casar amb l'Isidre Moradell Xirgu. Va morir als 92 anys, el dijous 10 d'abril de 2013.
La Conxita solia comentar sobre el seu ofici:
| « | Per ser remeiera es necessita ser romàntic, amant de les herbes, de les tradicions i tenir molta paciència | » |

## Reconeixements

* Va ser una de les informants del llibre Usos i cultura popular de les plantes a les Gavarres.
* És una de les 50 protagonistes del llibre i exposició Dones rurals, dones de Girona.
* Llagostera li va dedicar una plaça i un mural de Norman Sánchez.

## Referències

* 1 2 Toledo, Júlia. «Conxita Pijuan inclosa en el llibre i exposició “Dones rurals, dones de Girona” - ELPOLLTV». [Consulta: 6 març 2025].
* ↑ «Homenatge a la Conxita Pijuan Casadevall». Biblioteca Julià Cutiller. [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ Conxita Pijuan Casadevall. Remeiera de Llagostera. Llibre que recull nombrosos remeis seus.
* 1 2 Conxita Pijuan i Casadevall; Monserrat Rebollo. Editors: Xavier Uriart i Lola Puig. Conxita Pijuan i Casadevall. Remeiera de Llagostera., Maig 2011. ISBN Gi-687-2011.
* ↑ «Ha mort Conxita Pijuan Casadevall, “ la Conxita de les herbes”». ELPOLLTV. [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ Saura i Mas, Sandra. Usos i cultura popular de les plantes a les Gavarres. Consorci de les Gavarres [Consulta: 16 desembre 2015]. Arxivat 20 de gener 2016 a Wayback Machine.
* ↑ Toledo, Júlia. «Altraveu: 8 de març - ELPOLLTV». [Consulta: 6 març 2025].

## Enllaços externs

* Web on visualitzar gratuïtament el llibre Conxita Pijuan Casadevall. Remeiera de Llagostera.
# Andreu Escuder

Andreu Escuder va ser un mestre d'obres català del segle xv.
Arquitecte actiu a Barcelona, va ser nomenat mestre major d'obres de la catedral de Barcelona el dia 1 de març de 1442, com a successor de Bartomeu Gual. Sota el seu mestratge es van realitzar la sala capitular, el cor i principalment al claustre.
El terratrèmol ocorregut a Barcelona l'any 1428, va destruir la rosassa de l'església de Santa Maria del Mar. El 1448, Escuder en va acabar la reconstrucció. Anys més tard altres mestres d'obres acabarien l'obra.
Va renunciar al càrrec l'any 1463, i va cedir el lloc al seu nebot Bartomeu Mas, que va ser nomenat mestre major el 21 de juliol del mateix any.

## Referències

* ↑ Terés Tomàs, M. Rosa (ed). Catalunya i l’Europa septentrional a l’entorn de 1400: Circulació de mestres, obres i models artístics. Viella Libreria Editrice, 2016-06-10. ISBN 978-88-6728-666-9.
* 1 2 Montserrat, Jardí Anguera. «Els Claperós i la seva activitat a Barcelona i Girona». A: L'art gòtic a Catalunya. Barcelona: Grup Enciclopèdia.
* ↑ «Quan Barcelona va tremolar». beteve.cat, 17-01-2022. [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «Andreu Escuder finalitza el claustre de la catedral de Barcelona». Cronologia dels Països Catalans i del món. Enciclopedia.cat. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ Jardí, Montserrat «Els relleus del claustre de la catedral de Barcelona (1433-1449) : una Bíblia Pauperum de pedra en el context europeu». Catalunya i l'Europa septentrional a l'entorn de 1400 : circulació de mestres, obres i models artistics. - (IRCUM-Medieval cultures ; 5), 2016, pàg. 325–358. DOI: 10.1400/246501.
* ↑ Carbonell i Buades, Marià «De Marc Safont a Antoni Carbonell: la pervivencia de la arquitectura gótica en Cataluña» (en castellà). Artigrama, 23, 01-12-2008, pàg. 97–148. DOI: 10.26754/ojs_artigrama/artigrama.2008237796. ISSN: 2444-3751.
# Aleksandr Ivanov (lluitador)

Aleksandr Ivanov (Suntarski ulus, 10 de gener de 1951) és un lluitador rus, ja retirat, especialista en lluita lliure, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Montreal, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes mosca del programa lluita lliure. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata en el Campionat d'Europa de 1977 i dos campionats nacionals, el 1974 i 1976.
El novembre de 2013 va ser un dels portadors de la flama olímpica dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2014 al seu pas per Iakutsk.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Yuji Takada». [Consulta: 10 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 10 març 2025].
* ↑ «ИВАНОВ Александр Николаевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 10 març 2025].
* ↑ «Sochi 2014 Torch Relay braves record low temperatures». Olympic.org. International Olympic Committee, 11-11-2013. «Torchbearers in Yakutsk included ... 1976 wrestling silver medallist Alexander Ivanov»