OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quartet de corda núm. 18 (Mozart)

El Quartet de corda núm. 18 en la major, K. 464, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada el 1785 a Viena. El catàleg autògraf de Mozart mostra la data de composició: «1785/El 10 de gener». És el cinquè dels Quartets Haydn, dedicats a Joseph Haydn. És conegut a vegades com a Quartet «El tambor».

## Anàlisi musical

Consta de quatre moviments:
* Allegro.
* Menuetto i Trio.
* Andante.
* Allegro non troppo.
La peça sencera es caracteritza per l'ús de diferents recursos contrapuntístics. A Anglaterra, «aquest quartet es coneix com a the Drum (en anglès,"el tambor") perquè la part del violoncel en la variació [Andante] manté un moviment en staccato que fa pensar en el so d'un tambor».
Aquest quartet fou el model per al Quartet de corda en la major, Opus 18 núm. 5 de Ludwig van Beethoven. En la seva biografia de Mozart, titulada Mozart: A Life, el musicòleg Maynard Solomon cita que Beethoven va dir al seu deixeble Carl Czerny que aquesta obra, amb les seves complexes tècniques contrapuntístiques, era la forma de Mozart de dir al món: «Mira el que seria capaç de produir, només si tu estiguessis preparat per una cosa com aquesta».
Fins i tot encara és un dels quartets més extensos de Mozart, presenta una gran economia en l'escriptura. El finale és tan monotemàtic com qualsevol fragment que Haydn hagi escrit, amb tota la part del desenvolupament que deriva de les dues frases inicials. També s'observa el mateix en els altres moviments, amb l'ús d'una quantitat ínfima de material melòdic per les seves seccions de desenvolupament. El minuet (2n moviment), per exemple, es construeix fonamentalment a partir de dos breus motius.

## Notes

* ↑ Els quartets de corda K. 464 i K. 465 foren introduïts ... en el quadern d'obres que portava el propi Mozart, escrit a mà ... el 10 i 14 de gener [1785], respectivament."

## Referències

* ↑ Irving, p. 13
* ↑ Barrett-Ayres (1974): 197
* ↑ Barrett-Ayres (1974): 198
* ↑ Marston, p. 233.
* ↑ Vegeu Solomon.

## Bibliografia

* Reginald Barrett-Ayres, Joseph Haydn and the String Quartet. London: Barrie & Jenkins (1974).
* John Irving, Mozart: The 'Haydn' Quartets. Cambridge: Cambridge University Press (1998)
* Nicholas Marston, "Chamber music for strings alone" The Beethoven Compendium: A Guide to Beethoven's Life and Music ed. Barry Cooper. Ann Arbor: Borders Press (1991)
* Solomon, Maynard. Mozart: A Life. Nova York: Harper Perennial, 1995. ISBN 0-06-092692-9.

## Enllaços externs

* Quartet de corda núm. 18, K. 464: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Víktor Markin

Víktor Markin (Oktiabrski, 23 de febrer de 1957) és un atleta rus, especialista en curses de velocitat, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En ambdues, els 400 metres i els 4×400 metres, va guanyar la medalla d'or. En la final dels 400 metres aconseguí el rècord europeu amb un temps de 44.60", encara rècord rus de la distància. En el 4x400 metres formà equip amb Remigijus Valiulis, Mikhail Linge i Nikolay Chernetsky.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del món d'atletisme de 1983 en els 4×400 metres; dues medalles de bronze, en els 400 metres i els 4x400 metres, al Campionat d'Europa d'atletisme de 1982, i tres medalles a les Universíades, una d'or i dues de plata en les edicions de 1981 i 1983. A nivell nacional guanyà els campionats soviètics dels 400 metres de 1981 i 1983 i del 4x400 metres el 1981, 1982 i 1983.
Es va retirar de la competició el 1984, després que la Unió Soviètica decidís boicotejar els Jocs Olímpics d'estiu de Los Angeles. Posteriorment va treballar com a metge a Novosibirsk. El 1999-2000 va ser president del comitè d'esports regional, i des del 2001 és assessor del president rus en qüestions esportives al Districte Federal de Sibèria.

## Millors marques

* 400 metres. 44.60" (1980)

## Referències

* ↑ V. V. Leibovsky. Viktor Markin (en russian). Moscow: Fizkultura i sport, 1983 (Heroes of the Olympic Games). Arxivat 2007-10-25 a Wayback Machine.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 9 juliol 2024].
* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Víktor Markin». [Consulta: 9 juliol 2024].
* ↑ «МАРКИН Виктор Федорович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 9 juliol 2024].
* ↑ «Viktor MARKIN | Profile | World Athletics». [Consulta: 9 juliol 2024].
# Egina (mitologia)

Segons la mitologia grega, Egina (en grec antic Αἴγινα, en llatí Aegīna) va ser una nimfa, filla del riu Asop i de Mètope.
Zeus es va enamorar d'ella, la va seduir transformat en una flama, la raptà i la dugué a l'illa d'Enone. El seu pare va recórrer tot el territori grec buscant-la, sense trobar-la. Sísif, que volia tenir una font d'aigua dalt de l'acròpoli de Corint, va explicar a Asop on podia trobar-la. Com a recompensa, Asop li va donar la font de Pirene. Més tard, Sísif va expiar aquesta traïció a l'Hades. Zeus va fulminar Asop amb el seu llamp i aquest va retornar al seu lloc d'origen. Des de llavors, el riu Asop porta carbó.
D'aquesta relació entre Zeus i Egina va néixer Èac, que va canviar el nom de l'illa d'Enone pel d'Egina, en honor de la seva mare.
Més tard, Egina va anar a Tessàlia on es casà amb Àctor. D'aquesta unió en va néixer un fill, Meneci, el pare de Pàtrocle.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 153. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 73. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# A cor obert

A cor obert, en versió original St. Elsewhere, és una sèrie de televisió dramàtica mèdica, emesa originalment per l'NBC des del 26 d'octubre de 1982 al 25 de maig de 1988. La sèrie està protagonitza per Ed Flanders, Norman Lloyd i William Daniels com a metges docents en un hospital de Boston, el Saint Eligius. Fou emesa doblada en català per TV3 a partir del 21 de setembre de 1986 i reposada en diverses ocasions.

## Repartiment

| Actor | Personatge | Doblador |
| Williams Daniels | Dr. Mark Craig | José Luis Sansalvador |
| Norman Lloyd | Dr. Daniel Auschlander | Felip Peña |
| Ed Flanders | Dr. Donald Westphall | Arseni Corsellas |
| Ed Begley Jr. | Dr. Victor Ehrlich | Francesc Figuerola |
| Denzel Washington | Dr. Philip Chandler | Jordi Vilaseca |
| David Morse | Dr. Jack Boomer Norrison | Jordi Brau |
| Eric Laneuville | Orderly Luther Hawkins | Gal Soler |
| Stephen Bartlett | Ellen Craig | Roser Cavallé |
| Ronny Cox | Dr. John Gideon | Enric Arquimbau |
| Kavi Raz | Dr. Vijak Kochar | Antoni Forteza |
| David Birney | Dr. Ben Samuels | Toni Sevilla |
| Howie Mandel | Dr. Wayne Fiscus | Jaume Comas |
| Christina Pickles | Infermera Helen Rosenthal | Ana Maria Mauri |
| Cynthia Sikes | Dra. Annie Cavanero | Maria Lluïsa Magaña |
| Sagan Lewis | Dra. Jacqueline Daniels | Alicia Laorden |
| Ellen Lewis | Infermera Shirley Daniels | Anna Frigola |
| Jennifer Savidge | Infermera Lucy Papandrao | Marta Molins |

## Referències

* ↑ «Avui. 17/9/1986.». [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ Eldoblatge.com(català)
* ↑ «La Vermella - T3xC1 - Ivan Labanda, la veu de Ryan Gosling, Zac Efron i Mario Bros». 3Cat. [Consulta: 5 març 2025].

## Bibliografia

* Robert J. Thompson. Television's Second Golden Age. Oakland, California: Continuum International Publishing Group, 1996. ISBN 978-0826409010.
* Bianculli, David. Teleliteracy: Taking Television Seriously. Syracuse, New York: Syracuse University Press, 1992. ISBN 978-0815606536.
* Bianculli, David. Dictionary of Teleliteracy: Television's 500 Biggest Hits, Misses, and Events. Ann Arbor, Michigan: Continuum International Publishing Group, 1997. ISBN 978-0826405777.
* Turow, Joseph. Playing Doctor: Television, Storytelling, and Medical Power. Ann Arbor, Michigan: Oxford University Press, 1989. ISBN 9780-195044904.

## Enllaços externs

* A cor obert a Internet Movie Database (anglès)
* Cast list and links (anglès)
* A cor obert a EpGuides.com (anglès).
* St. Elsewhere in the Encyclopedia of Television Arxivat 2008-06-25 a Wayback Machine. (anglès)
* The Tommy Westphall Universe (anglès)
# Aardman Animations

Aardman Animations, Ltd, també conegut com Els estudis Aardman, és un cèlebre estudi d'animació amb base a Bristol, Regne Unit. Són reconeguts per l'ús avançat de les tècniques claymation (animació de plastilina) i stop-motion en els seus treballs. Algunes de les seves produccions han guanyat premis Òscar.

## Història

Peter Lord i David Sproxton van fundar Aardman Animations el 1972, per acomplir el seu somni de crear pel·lícules d'animació. El seu primer projecte important va ser les seqüències animades d'un programa per a nens de la televisió britànica. Els mateixos anys també van crear els primers curtmetratges per a adults.
Més endavant el duet va realitzar curtmetratges per al canal públic britànic, alhora que incorporava animadors, entre ells Nick Park. Un curt de Park va ser el primer de l'estudi en guanyar un Oscar. També va ser Park qui va crear els personatges Wallace i Gromit, els més famosos d'Aardman Animation. L'any 2000 l'estudi va realitzar el seu primer llargmetratge, Chicken Run, que va ser un èxit de taquilla i va portar més premis a la companyia. Després van produir dues grans sèries per a nens: el 2007 la sèrie El xai Shaun (Shaun the Sheep en anglès) i el 2009 Timmy i els seus amics (Timmy Time en anglès).
Recentment l'estudi ha incorporat la tecnologia CGI (imatges generades per ordinador) a les seves pel·lícules.
El nom de la companyia prové d'un dels seus primers personatges, un superheroi creat per Vision One el 1972. No era animat amb plastilina, principal tècnica dels estudis, sinó amb acetats. Desafortunadament, l'original es va perdre en un incendi.

## Llargmetratges

| # | Títol | Any | En col·laboració amb |
| 1 | Chicken Run: Evasió a la granja | 2000 | DreamWorks Animation |
| 2 | Wallace i Gromit: La maledicció de les verdures | 2005 | DreamWorks Animation |
| 3 | Ciutat Ratolí | 2006 | DreamWorks Animation |
| 4 | Arthur Christmas: operació regal | 2011 | Sony Pictures Animation |
| 5 | Pirates! | 2012 | Sony Pictures Animation |
| 6 | El xai Shaun: la pel·lícula | 2015 | StudioCanal |
| 7 | Carvernícola | 2018 | StudioCanal |
| 8 | Granjaguedón | 2019 | Amazon Prime Video / Studiocanal |
| 9 | Chicken Run: L'albada dels nuggets | 2023 | Amazon Prime Video / Studiocanal |
| 10 | Wallace y Gromit: La venganza se sirve con plumas | 2024 | Amazon Prime Video / Studiocanal |

## Referències

* ↑ Animation archive up in smoke. BBC News (10-10-2005)
* ↑ «Studiocanal Doubles Down On Family Fare: Reteams With Nick Park And Gilles De Maistre For New Pics – Cannes». Deadline, 06-05-2015. [Consulta: 7 maig 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'estudi
# Aaron Woodley

Aaron Woodley (nascut el 1971) és un director de cinema i guionista canadenc.

## Primers anys

Woodley va néixer a Toronto, Ontario, fill de la dissenyadora de vestuari Denise Cronenberg i nebot del cineasta David Cronenberg. Va estudiar animació a la Art Gallery of Ontario i més tard es va graduar a la Universitat de York.

## Carrera

El primer curtmetratge de Woodley de 1998 The Wager va guanyar el premi al curtmetratge al Festival de Cinema d'Austin. El 2003, va dirigir Rhinoceros Eyes protagonitzada per Michael Pitt. Un any més tard, va dirigir la pel·lícula produïda per Lee Daniels Tennessee protagonitzada per la cantant i actriu Mariah Carey.
El 2015, Variety va anunciar que Woodley dirigiria la pel·lícula d'animació Spark amb les veus de Jessica Biel i Susan Sarandon.
El 2019, Woodley va ser nomenat director de marques de xarxa de Knowledge Network.

## Filmografia

Com a director :
| Any | Títol | Notes |
| 1998 | The Wager | També escriptor i productor |
| 2003 | Rhinoceros Eyes | Escriptor; també va actuar en el paper de la directora de "Betty Bumcakes". |
| 2008 | Tennessee | |
| 2008 | Toronto Stories | Segment: "Shoelaces" |
| 2010 | Glenn Martin, DDS | Sèrie de televisió (5 episodis) |
| 2011 | The Entitled | |
| 2012 | Curious and Unusual Deaths | Sèrie de televisió (13 episodis) |
| 2016 | Spark | També escriptor, editor i veu de Floyd |
| 2019 | Arctic Dogs | També escriptor i veu de Puffins |

## Referències

* ↑ «Aaron Woodley». Northern Stars. Arxivat de l'original el 12 March 2014. [Consulta: 24 agost 2013].
* 1 2 Holden, Stephen. «Rhinoceros Eyes (2003)». The New York Times, 24-04-2004. [Consulta: 24 agost 2013].
* ↑ «Aaron Woodley Biography». Aaron Woodley Official Website. Arxivat de l'original el 1 February 2015. [Consulta: 27 març 2015].
* ↑ Grierson, Tim. «Tennessee Tunes in to its Beaten-Down Character». The Village Voice, 03-06-2009. [Consulta: 24 agost 2013].
* ↑ «Hilary Swank, Susan Sarandon Join Animated 'Spark'». Variety, 29-01-2015. [Consulta: 26 març 2015].
* ↑ «Aaron Woodley joins Knowledge Network as director, network brands». Realscreen, 14-02-2019.
* ↑ «Toronto Stories: Sook-Yin Lee, Sudz Sutherland, David Weaver, Aaron Woodley». Exclaim!, 11-12-2008. [Consulta: 27 març 2015].

## Enllaços externs

* Aaron Woodley - Lloc web oficial
# Campionat d'Austràlia de trial femení

El Campionat d'Austràlia de trial femení, regulat per la federació australiana de motociclisme, MA (Motorcycling Australia), és la màxima competició de trial en categoria femenina que es disputa a Austràlia.

## Llista de guanyadores

    A 1 de gener de 2025
| Temporada | Campiona | Motocicleta |
| 1979 | Bev Anderson | Yamaha |
| 1980 | Jenny Johnson | Yamaha |
| 1981 | Bev Anderson | Montesa |
| 1982 | Jenny Symons | Montesa |
| 1983 - 1998: Sense dades |||
| 1999 | Michelle Owen | Beta |
| 2000 | Michelle Owen | Beta |
| 2001 | Rachael Nutall | Beta |
| 2002 | Michelle Owen | Sherco |
| 2003 | Bev Anderson-Tranter | Sherco |
| 2004 | Michelle Owen | Sherco |
| 2005 | Michelle Owen | Sherco |
| 2006 | Kristie McKinnon | Scorpa |
| 2007 | Michelle Owen | Sherco |
| 2008 | Michelle Coleman Owen | Sherco |
| 2009 | Michelle Coleman Owen Kristie McKinnon | Sherco Gas Gas |
| 2010 | Michelle Coleman Owen | ? |
| 2011 | Kristie McKinnon | Gas Gas |
| 2012 | Kristie McKinnon | Gas Gas |
| 2013 | Kristie McKinnon | Gas Gas |
| 2014 | Michelle Coleman Owen | Sherco |
| 2015 | Kristie McKinnon | Gas Gas |
| 2016 | Kristie McKinnon | Gas Gas |
| 2017 | Kristie McKinnon | Gas Gas |
| 2018 | Kristie McKinnon | Gas Gas |
| 2019 | Kristie McKinnon | Gas Gas |
| 2020-2022: No disputat |||
| 2023 | Kaitlyn Cummins | TRRS |
| 2024 | Jenna Lupo | TRRS |

## Estadístiques
### Campiones amb més de 3 títols

    A 1 de gener de 2025
| Pilot | Títols |
| Kristie McKinnon | 10 |
| Michelle Owen | 10 |

## Referències

* «Australia» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2021. [Consulta: 15 octubre 2021].
* ↑ «Landmark victories for Hogan and Lupo at 2024 Australian Trial Championship» (en anglès). ma.org.au, 09-10-2024. [Consulta: 11 març 2025].
# Acciaiolo

Acciaiolo (Florència, ? - Florència, 1349) fou un noble florentí.
Fill natural de Guidalotto Acciaiuoli, esdevingué prior el 1322. Per negocis va anar a Nàpols el 1322 i a Avinyó el 1324. El 1326 s'establí a Nàpols per dedicar-se al comerç i les finances. Va prestar diners a Robert I de Nàpols rei de Nàpols, que el 1333 el va nomenar conseller i camarlenc. El 1335 el rei Robert el va nomenar vicari perpetu a Prato, sense prescindir dels càrrecs del Municipi de Florència fins al 1339, quan es va dedicar exclusivament a Prato. Va morir el 1341 o 1349, segons les fonts.

## Referències

* 1 2 «Acciaiuoli, Acciaiuolo - Treccani» (en italià). Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 1, 1960. [Consulta: 28 desembre 2023].
# Abd-al-Qàdir Badauni

Abd-al-Qàdir Badauni (persa: ملّا عبدالقادر بن ملوک شاه بدائونی) (Badaun, 21 d'agost de 1540 - Agra, 5 de novembre de 1615) poliglot de lletres, historiador i traductor d'obres àrabs i sànscrites en persa.
Va estudiar a diversos llocs i el 1563 va estar un temps a Badaun per passar el 1565 o 1566 a Patiala on va entrar al servei de Hussayn-Khan com a sadr. Es va barallar amb Hussayn-Khan el 1574. Llavors fou presentat a l'emperador Akbar per mitjà d'uns coneguts i aquest el va nomenar imam poc després. No va poder ascendir en l'administració però va treballar per l'emperador com a literat. Va morir en una data desconeguda pels volts del 1615. Les seves obres principals són:
* Kitab al-Hadith (perduda) sobre l'art de fer la guerra
* Tarikh-i Alfi, història de l'islam fins a 1592
* Muntakhab al-Tawarikh, història general dels musulmans a l'Índia entre Sebüktigin i el 1595

## Referències

* 1 2 Foundation, Encyclopaedia Iranica. «Welcome to Encyclopaedia Iranica» (en anglès americà). [Consulta: 3 gener 2025].
# Acquanetta

Acquanetta (17 de juliol de 1921 – 16 d'agost de 2004), anomenada «El Volcà Veneçolà» va ser una actriu de sèrie B coneguda per la seva bellesa exòtica.
Va néixer Burnu Acquanetta a Cheyenne a l'estat de Wyoming, i va anar a l'escola a Norristown, Pennsilvània com Mildred Davenport després que fos abandonada pels seus pares biològics. Burnu vol dir «foc que crema, aigua profunda».
Acquanetta va començar la seva carrera com a model a Nova York amb Harry Conover. Signava amb Universal Studios el 1942 i actuava principalment en pel·lícules de sèrie B incloent-hi Tarzan and the Leopard Woman, Arabian Nights, The Sword of Monte Cristo, i Captive Wild Woman on la Universal intentava crear un monstre femení amb Acquanetta com a simi.
Es va retirar del cinema als anys 1950 quan es va casar amb Jack Ross, un comerciant de cotxes. S'instal·laven a Mesa (Arizona), i retornava a un grau de celebritat quan va aparèixer amb Ross, en els seus anuncis de televisió locals, i també en un show de televisió local anomenat Acqua's Corner que acompanyava les pel·lícules de divendres. Van tenien quatre fills, i es van divorciar als anys 1980.
Acquanetta també és autora d'un llibre de poesia, The Audible Silence, il·lustrat per Emilie Touraine. El 1987, a Nova York va inspirar una banda de noies quan es van triar el nom The Aquanettas.
Acquanetta sucumbia a complicacions de la malaltia d'Alzheimer el 16 d'agost de 2004, a Hawthorn Court a Ahwatukee, Arizona. Tenia 83 anys.

## Referències

* ↑ «Hollywood Jungle Girl - The Actress Acquanetta». Jet Magazine, 14-02-1952.
* 1 2 «Acquanetta Actress known as 'The Venezuelan Volcano'» (en anglès). The Independent, 19-08-2004.
* ↑ Acquanetta. The Audible Silence (en anglès). Outing, Minnesota: Northland Press, 1974, p. 169. ISBN 978-0-87358-119-6.
* ↑ Hainer, Cathy «Sounds: Rock and Rouge». New York Magazine, 06-08-1990, pàg. 16.
* ↑ «Acquanetta, 83, A Star of B Movies» (en anglès). The New York Times, 23-08-2004. ISSN: 0362-4331.

## Enllaços externs

* Jungle Frolics
# Adloyadà

Adloyadà (hebreu עדלאידע) és la desfilada anual que se realitza dintre dels actes de la celebració del Purim, i té lloc a diverses ciutats de l'estat d'Israel, destacant el Adloyadà de la ciutat de Holon conegut com Adloyada Holon Purim Parade.

## Història i descripció

L'origen de l'Adloyadà és a la festa del Purim que té un clar origen historic-religiós, ja que commemora la intervenció de la reina Ester per protegir el poble jueu de la persecució perpetrada per Aman a l'antiga Pèrsia fa més de 2.400 anys.
La primera volta que tingué lloc l'Adloyadà d'Israel va tenir lloc el 1912 a Tel Aviv i va experimentar una edat d'or als anys 30 abans d'aturar-se el 1936. A l'Adloyadà com al carnaval, la regla és no prendre's res de debò i burlar-se de tot.
Aquesta festa està relacionada amb la tradició de crear disfresses i màscares que es fan servir a l'escola i a la sinagoga durant la festa del Purim. Això es deu en part a la noció que Esther oculta la seva veritable identitat com a jueva per por.
Les mascarades del Purim són una de les manifestacions més populars del judaisme, considerant-les com una expressió d'alegria, sense un propòsit específicament religiós, tot i estar relacionades amb la festivitat, encara que al començament les disfresses més usades eren les relacionades amb l'origen històric religiosos del Purim.

## Adloyada Holon Purim Parade

Adloyada Holon Purim Parada és un dels esdeveniments més grans de Purim a Israel.
Milers de persones participen en la desfilada, que té un tema diferent cada any, els participants són alumnes de Holon, els estudiants de diversos centres esportius i culturals, grups de gimnastes, acròbates i malabaristes, grups de dansa i conjunts musicals, grups de teatre de carrer, i enormes carrosses de colors. Turistes de tot Israel i de l'estranger, assisteixen a la desfilada de l'Adloyadà, que serpenteja a través dels carrers principals d'Holon davant de milers d'espectadors de totes les edats. Normalment, la desfilada acaba amb una festa al carrer, a la plaça de la vila, davant de l'Ajuntament.

## Vegeu també

* Carnaval
* Purim

## Referències

* ↑ «Israel celebra en marzo el Purim, su particular Carnaval» (en castellà). [Consulta: 16 octubre 2024].
* 1 2 «Israel celebrará Purim con su particular Carnaval» (en castellà). [Consulta: 20 octubre 2024].
* ↑ «Israel celebra en marzo el Purim, su particular Carnaval» (en castellà). [Consulta: 20 octubre 2024].
* 1 2 Cabrera, Miguel. «Purim, por que Israel celebra esta festividad pagana» (en castellà), 19-02-2022. [Consulta: 20 octubre 2024].
* ↑ De Lange, Nicholas. El Pueblo Judío. Odisea a través de los siglos. (en castellà). Barcelona: Circulo de Lectores, p. 110.
* ↑ V.C.. «Turismo. Celebrar Purim en Israel» (en castellà), 22-02-2018. [Consulta: 20 octubre 2024].
* ↑ «Holon City - Purim Parade», 12-10-2013. Arxivat de l'original el 2013-10-12. [Consulta: 7 octubre 2024].
# Adolfo Vilafranca Florit

Adolfo Vilafranca Florit (Ciutadella de Menorca, 22 de maig de 1978) és economista i polític menorquí, president del Consell Insular de Menorca.

## Formació i activitat professional

És llicenciat en Administració i Direcció d'empreses, i té un màster universitari en fiscalitat pel CEU San Pablo. Ha dedicat la seva activitat professional a la consultoria i a la direcció de recursos humans.

## Trajectòria política

Fill d'Adolfo Vilafranca Bosch, diputat al Congrés dels Diputats durant les legislatures compreses entre 1989 i 1996, es va iniciar a la política com a Director Insular de Serveis Generals del Consell Insular de Menorca, durant el Govern de Santiago Tadeo de 2011 a 2015.
Fou membre de la candidatura del Partit Popular a les eleccions al Consell Insular de Menorca de 2019, encapçalada per Misericòrdia Sugrañes, restant com a Conseller a l'oposició.
A les eleccions al Consell Insular de Menorca de 2023 fou cap de llista pel Partit Popular, essent la llista més votada i obtenint 6 Consellers. Com a resultat de l'acord amb la formació política VOX, en la sessió constitutiva del Consell Insular de Menorca de dia 8 de juliol de 2023 va ser escollit president del Consell Insular de Menorca en primera votació.

## Referències

* 1 2 «Adolfo Vilafranca asume la presidencia del Consell de Menorca» (en castellà), 08-07-2023. [Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ «Consell Insular de Menorca». [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ «Vilafranca será el candidato del PP al Consell de Menorca con el apoyo de las juntas locales» (en castellà), 13-01-2023. [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ «Resultados Elecciones Consells en Menorca - Diario de Mallorca» (en castellà). [Consulta: 3 juliol 2023].