OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Simfonia núm. 4 (Honegger)

La Simfonia núm. 4 del compositor suís Arthur Honegger és una obra per a orquestra, escrita l'any 1946 per encàrrec de Paul Sacher. Subtitulat Deliciæ Basilienses, va ser interpretada per primera vegada el 21 de gener de 1947, per l'orquestra de cambra Basler Kammerorchester sota la direcció de Sacher. En el mateix programa hi havia l'estrena d'altres dues obres encarregades per Sacher: elConcert en re d'⁣Igor Stravinski i la Toccata e due Canzoni de Bohuslav Martinů.
La simfonia d'Honegger, que conté cites musicals de dues cançons populars de Basilea, expressa la felicitat del compositor durant una agradable estada al camp suís després del final de la Segona Guerra Mundial. Malgrat el caràcter pastoral i sovint alegre que domina bona part de la simfonia, els minuts finals inclouen alguns elements tràgics o de to més seriós.
La Quarta Simfonia d'Honegger és una obra de tres moviments amb una durada total d'uns 27 minuts. Els moviments es diuen:
* Lento e misterioso - Allegro (aprox. 11'45")
* Larghetto (aprox. 6'15")
* Allegro (aprox. 8'30")
Aquesta simfonia està publicada per Éditions Salabert.

## Enregistraments

Les gravacions d'aquesta simfonia inclouen conjunts complets de simfonies d'Honegger interpretades per:
* l'⁣Orquestra Filharmònica Txeca amb Sergei Baudo (Supraphon, 1994)
* la Suisse Romande Orchestra amb Fabio Luisi (Cascavelle, 2001)
* l'⁣Orquestra del Capitole de Toulouse amb Michel Plasson (EMI Classics, 2004)
* l'⁣Orquestra Simfònica de la Ràdio de Baviera amb Charles Dutoit (Apex, 2006)
Les gravacions addicionals d'aquesta simfonia inclouen:
* la Suisse Romande Orchestra amb Ernest Ansermet (Londres/Decca Enterprise, 1991)
* la Sinfonietta de Bournemouth amb Tamás Vásáry (Chandos, 1992)
* l'⁣Orquestra de Cambra de Lausana amb Jesús López-Cobos (Virgin Classics, 1992 i 2001)
* l'⁣Orquestra de la Ràdio Nacional de França amb Charles Munch (Apex, 2002)
* l'Orquestra de Cambra de Basilea amb Christopher Hogwood (Arte Nova, 2005)
* l'⁣Orquestra Filharmònica de Londres amb Vladimir Jurowski (enregistrament en directe LPO, 2011)

## Referències

* ↑ Deliciae Basilienses.
* ↑ Album notes for Honegger: Symphonies 1-5 • Pacific 231 • Rugby, 6. Warner Classics, 2006.
# Conflictologia

La conflictologia és el compendi de coneixements i habilitats per comprendre i intervenir en la resolució pacífica i no-violenta dels conflictes.
És una disciplina que en conté moltes, des de les matemàtiques i la física teòrica a la biologia, tot i que són en especial les ciències socials les que més aportacions fan a la comprensió dels conflictes. Una de les dimensions que estudia la conflictologia és la dels conflictes lingüístics.
La facilitació és l'acció d'intervenir en la solució de conflictes, així com els conceptes de mediació, conciliació o pacificació.
Conflictòleg és la denominació del qui coneix i es dedica professionalment a la conflictologia. Es poden usar com a sinònims les paraules facilitador o pacificador. Requereix una formació pluridisciplinària.
Convé definir el concepte de violència emprat aquí com a "tot allò que pot produir un mal o perjudicar a un mateix, a un altre o a l'entorn social o natural". D'aquesta manera, violència també pot ser, a més del mal físic, l'engany, la injustícia social i la violència psicològica o estructural.
Sinònims de conflictologia són resolució de conflictes i transformació de conflictes.

## Referències

* 1 2 Vinyamata, Eduard. Conflictología: curso de resolución de conflictos (en castellà). Grupo Planeta (GBS), 2009, p. 278. ISBN 978-84-344-4477-5.

## Bibliografia addicional

* Análisis y Resolución de Conflictos. Una perspectiva psicológica / Ramon Alzate / Universidad del País Vasco
* Encyclopedia of Conflict Resolution / H. Burgess i G. Burgess / ABC-CLIO
* Conflict: Resolution and Provention / John Burton / ICAR, George Mason University
* Conflictología: Curso de Resolución de Conflictos / Eduard Vinyamata / Editorial Ariel
* Manual de prevención y Resolución de Conflictos / Eduard Vinyamata / Editorial Ariel
* Aprender Mediación / Eduard Vinyamata / Ediciones Paidós
* Vivir en Paz: Conflictos y conflictología en la vida cotidiana / diversos autors / Hacer editorial
* Cómo analizar los conflictos/ Josep Redorta/ Editorial Paidós
* Hacia un mundo deseado/Josep Redorta/ Editorial Milenio
* Alcanzar la paz/ William Ury/ Editorial Paidós
* Aprender a convivir/ Jose A. Marina/ Editorial Ariel
* Dictionary of Conflict Resolution/ Douglas H. Yarn / Jossey-Bass Inc.
* Aprender a resolver conflictos/ Josep Redorta/ Editorial Paidós

## Enllaços externs

* Master (online) Internacional en Resolució de Conflictes (Conflictologia) Arxivat 2005-08-11 a Wayback Machine.
* «Conflict Resolution specializes in Alternative Dispute Resolution techniques, including: mediations, arbitrations, conflict strategies, dispute management, negotiation techniques, ADR consulting and neutral fact finding.». Arxivat de l'original el 2005-08-17. [Consulta: 3 agost 2005].
# I finti nobili

I finti nobili és una òpera en tres actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Giuseppe Palomba. S'estrenà al Teatro dei Fiorentini de Nàpols el carnestoltes de 1780.
El tercer acte és la farsetta Gli sposi per accidente, en la qual apareix el personatge de Pulcinella, que recorda la relació de les primeres òperes bufes amb la Commedia dell'Arte.

## Referències

* ↑ «Domenico Cimarosa». [Consulta: 20 desembre 2017].
* ↑ La Gran Opera. Barcelona: Planeta-De Agostini, 1989. ISBN 84-395-1303-8.
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# L'apparenza inganna

L'apparenza inganna és una òpera en dos actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Giambatista Lorenzi. S'estrenà al Teatro dei Fiorentini de Napols la primavera de 1784.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/cimarosa.html
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# Dolors Sala Vivé

Dolors Sala Vivé (Sant Sadurní d'Anoia, 1889 - 1978) fou una empresària catalana. Era filla i neta d'especialistes en vins tranquils de l'antiga Casa Sala, primera marca exportadora de vins de Sant Sadurní d'Anoia. Dolors Sala era una avançada al seu temps i tenia amplis coneixements d'enologia. Tenia tan ben identificats els productes de la vinya de Sant Sadurní, Subirats i Mediona, que els distingia en els tasts a cegues.
Dolors Sala era filla de Joan Sala i Carme Vivé, que van tenir altres tres fills, morts tots prematurament. Es va casar el 1911 amb en Pere Ferrer Bosch, fill petit dels Ferrer de la Freixeneda, una finca antiga de Mediona (Alt Penedès) conegut amb el renom de Freixenet, i van fundar l'empresa de vins escumosos que prendria aquest sobrenom. La Dolors Sala era qui dirigia la part tècnica de l'elaboració del cava mentre el seu marit viatjava arreu del món comercialitzant el producte i posant els fonaments de la marca que avui és la número 9 del Ranking Mundial de la Viticultura de qualitat.
Junts van iniciar l'elaboració del cava escumós seguint el mètode de la regió francesa de la Xampanya, que emprava des de feia dos segles. A la bodega, els encarregats reconeixien el seu talent per a la degustació de vi i també per aconseguir els millors assemblatges, i en particular els de tipus brut i brut nature reserva; ella va ser la primera cavista a treure al mercat un elaborat d'aquest tipus brut reserva en l'anyada 1930.
El 1935 el seu cava ja era conegut a Nova Jersey. Actualment és la primera empresa vitivinícola d'Espanya, que destaca en l'elaboració de vins tranquils. I és l'únic grup de l'Estat situat entre els deu primers del món.
Dolors Sala era una dona amb visió de futur. Plantejava el desenvolupament de l'empresa a llarg termini, alhora que assentava la producció sobre bases sòlides i dirigia l'empresa amb mà ferma i idees innovadores. De creences cristianes, la movia l'afany d'aconseguir l'excel·lència en la feina.
Després de quedar viuda i perdre el seu fill gran durant la Guerra Civil espanyola, es va dedicar en cos i ànima a l'empresa, que va presidir fins al dia de la seva mort, el 21 de febrer de 19878. El 1974 va ser nomenada Enòloga d'honor per l'Associació d'Enòlegs d'Espanya. En memòria seva, els que la succeïren varen crear un cava nature de reserva, elaborat amb les seves vinyes de Mediona, que du per nom "Cuvée D.S." (Dolors Sala), un vi amb un mínim de cinquanta-cinc mesos de criança i elaborat amb varietats de cep tradicionals del Penedès: xarel·lo, macabeu i parellada. La finca i caves que Freixenet té a Mèxic porten també el seu nom: Finca Doña Dolores i Cavas Sala Vivé.

## Referències

* ↑ Exposició dones d'empresa. Barcelona: Institut Català de les Dones, 2008 [Consulta: 12 agost 2013].
* 1 2 3 4 5 6 La informació està treta de l'Institut Català de les Dones amb autorització per usar-lo sota GFDL.
* 1 2 3 4 5 Fràncas, Ramón. «El vino de la semana: Freixenet Cuvée D.S. 2017» (en castellà). La Vanguardia, 12-03-2023. [Consulta: 21 març 2024].
* ↑ Calduch, Enrique. «Así fundó Dolors Sala las Cavas Freixenet» (en castellà). Expansión, 19-08-2020. [Consulta: 21 març 2024].
# L'Olimpiade (Cimarosa)

L'Olimpiade és una òpera en tres actes composta per Domenico Cimarosa. S'estrenà al Teatro Eretenio de Vicenza el 10 de juliol de 1784.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/cimarosa.html
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# La finta ammalata

La finta ammalata és una òpera en un acte composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Carlo Goldoni. S'estrenà al Teatro Nacional de São Carlos de Lisboa el 1796.

## Referències

* ↑ Dades a operone
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# Artemisia (Cimarosa)

Artemisia és una òpera en tres actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Cratisto Jamejo. S'estrenà a La Fenice de Venècia el 18 de gener de 1801.
Cimarosa la va deixar inacabada a la seva mort l'11 de gener i fou acabada per mans desconegudes.

## Referències

* ↑ «Domenico Cimarosa» (en alemany). www.operone.de. Arxivat de l'original el 2012-02-12. [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ La Gran Opera. Barcelona: Planeta-De Agostini, 1989. ISBN 84-395-1303-8.
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# Dome, el petit geni del beisbol

Dome, el petit geni del beisbol (ミラクル・ジャイアンツ童夢くん, Miracle Giants Dome-kun), és una sèrie anime basada sobre el manga per Shotaro Ishinomori, que segueix les adventures d'en Dome Shinjo, un nen de 10 anys, que és fill d'un jugador llegendari dels Yomiuri Giants.

## Història

Dome Sinjou és un xaval de 10 anys, fill d'un jugador llegendari dels Yomiuri Giants que va morir quan en Dome era petit. Del seu pare ha heretat l'amor pel beisbol i les grans habilitats per aquest esport, encara que la seva mare i la seva germana gran no volen que el practiqui. De fet, el seu pare, abans de morir, va tenir temps d'ensenyar-li un llançament màgic.
El noi, després que la seva mare li doni el guant que usava el seu pare, realitza el llançament màgic en un entrenament dels Giants i és fitxat immediatament. Amb el suport dels veterans jugadors de l'equip, a partir de llavors els Giants són imbatibles a casa i cap dels principals batedors de la lliga professional japonesa aconsegueix acabar amb el tir màgic d'en Dome, que únicament pot jugar els partits de casa, el Tokyo Dome que va consagrar al seu pare (i lloc pel qual li va posar aquest nom al seu fill).
Quan el veterà capità dels Dragons aconsegueix batre el seu tir, sembla que el noi està acabat però llavors inventa un altre llançament màgic. Nous rivals, però també amics, apareixeran en escena, fins a arribar al misteriós Carlos, que sembla tenir alguna cosa pendent amb el pare.

## Doblatge

| Personatge | Veu original (Japonès) | Veu Doblatge (Català) 1996 |
| Dome Shinjo | Chika Sakamoto | Elisabet Bargalló |
| Mayumi Shinjo | Kikuko Inoue | Margarida Minguillón |
| Akane Shinjo | Rena Kurihara | |
| Yumeto Shinjo | Umezu Hideyuki | Josep Maria Mas |
| Kaori | Satomi Koorogi | Mònica Padrós |
| Torao Tsutenkaku | Yoshiko Ota | Roger Pera |
| Andy (Melody Norman) | Rei Sakuma | |
| Paulo Doodo | Masahiro Anzai | Mark Ullod |
| Carlos | Hayami | Mark Ullod |
| Carlos (jove) | Hayami | Roger Pera |
| Narrador | Sakuma Isao | Jaume Mallofre |
| Kiyoshi Nakahata | Petit Mitsuru | Amadeu Aguado |
| Nakawa | | Ferran Llavina |
| Sra. Tanaka | | Maria Lluïsa Magaña |
| Sr. Oyama | | Toni Sevilla |
| Esquirol Volador (Massa) | | Enric Serra Frediani |
| Veus Addicionals | | Miquel Bonet |
| Veus Addicionals | | Enric Isasi-Isasmendi |
| Veus Addicionals | | Antoni Forteza |
| Veus Addicionals | | Jaume Mallofre |
| Veus Addicionals | | Josep Maria Mas |
| Veus Addicionals | | Joan Sanz |

## Cançons i lletres d'obertura i clousura
### Cançó d'obertura Japonesa

* "Bokura no yume ni yoroshiku" (ボクらの夢によろしく) interpretat per Cha-cha

### Cançó de clousura Japonesa

* "Yasashite sareta, ano kimochi" (やさしくされた、あの気持ち) interpretat per Cha-cha

### Cançó de clousura Catalana
## Enllaços externs

* Dome, el petit geni del beisbol (anime) a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)
* Fitxa de doblatge (català)
# Cajo Mario

Cajo Mario és una òpera en tres actes composta per Niccolò Jommelli sobre un llibret italià de Gaetano Roccaforte. S'estrenà al Teatro Apollo de Roma el 6 de febrer de 1746.
Possiblement s'estrenà a Catalunya el 23 de setembre de 1752 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Dades a operone.de». Arxivat de l'original el 2017-09-25. [Consulta: 6 desembre 2009].
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Vologeso

Vologeso és una òpera en tres actes composta per Giovanni Battista Lampugnani sobre un llibret italià de Apostolo Zeno. S'estrenà al Teatre de la Santa Creu de Barcelona el 4 de desembre de 1753.

## Referències

* ↑ «Giovanni Battista Lampugnani». [Consulta: 19 desembre 2017].
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Ezio (Conforto)

Ezio és una òpera en tres actes composta per Nicola Conforto sobre un llibret italià de Pietro Metastasio. S'estrenà al Teatro della Fiera de Reggio Emilia el 29 d'abril de 1754.
Possiblement, aquesta era l'òpera estrenada amb aquest nom per Pasqua de 1754 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/conforto.html
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.