OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comtat d'Albox

El Comtat d'Albox és un títol nobiliari espanyol, creat el 20 de desembre de 1905 pel rei Alfons XIII a favor de Manuel de Eguilior y Llaguno, Ministre d'Hisenda, Senador del Regne, en reconeixement de la seva participació, en qualitat de comissari regi, en les tasques de reconstrucció de les comarques d'Almeria que van ser devastades després de les inundacions de 1891.
La seva denominació fa referència a la localitat d'Albox, a la comarca de Valle del Almanzora, província d'Almeria.

## Comtes d'Albox

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Manuel de Eguilior y Llaguno | 1905-1931 |
| II | Manuel María de Eguilior y Puig de la Bellacasa | 1951-2015 |

## Història dels comtes d'Albox

* Manuel de Eguilior y Llaguno (1842-1931), I comte d'Albox. El va succeir, del seu germà Gregorio de Eguilior y Llaguno, casat amb María del Carmen Rodríguez y Avial, i a través del fill de tots dos, Manuel María de Eguilior y Rodríguez, que va casar amb Mercedes Puig de la Bellacasa y Blanco, el fill d'aquests últims, per tant el seu renebot:
* Manuel María de Eguilior y Puig de la Bellacasa (m. en 2015), II comte d'Albox.
* Va casar amb Ana María de Montfort i Gómez-Rodulfo.
El títol ha restat vacant pel traspàs del darrer titular.

## Referències

* Julio de Atienza y Navajas (barón de Cobos de Belchite),Adolfo Barredo de Valenzuela. Títulos nobiliarios de Almería. Madrid: Instituto Salazar y Castro (CSIC), 1982, p.8.
# Three World Financial Center

El Three World Financial Center és un gratacel, situat al Financial District de Manhattan, a New York. L'edifici és el més gran dels tres edificis que componen el World Financial Center, amb una alçada de 225 metres, el que en feia un dels trenta immobles més alts de New York (el febrer de 2007). El Three World Financial Center és d'una arquitectura propera a la del Two World Financial Center, excepció feta de la teulada que és piramidal sobre el Three, mentre que és en forma de cúpula sobre el Two. A l'edifici hi ha entre altres la seu de la societat American Express.
L'arquitectura postmoderna de l'edifici és deguda al gabinet de l'arquitecte americà d'origen argentí César Pelli (qui ha realitzat sobretot les Torres Petronas de Kuala Lumpur), Cesar Pelli & Associates, i el gratacel ofereix una superfície total d'espais en lloguer de 195000 m². La forma de l'edifici és molt propera de la de l'One Canada Square situat al Canary Wharf a Londres, realitzat pel mateix arquitecte.
El Three World Financial Center està connectat als altres edificis del World Financial Center pel Winter Garden (jardí d'hivern), espai públic construït sota una armadura de vidre i d'acer de 36 metres d'alçada, on hi ha diversos arbres i plantes, entre els quals es troben setze palmeres de dotze metres que provenen del desert de Mojave.
Els atemptats de l'11 de setembre de 2001 contra el World Trade Center situat a les proximitats han malmès fortament el Three World Financial Center. Així, a nivell de la cantonada sud-oest, els fonaments han estat tocats, però no prou perquè l'edifici amenaci amb d'esfondrar-se. Tanmateix, l'edifici va ser tancat després dels atemptats, i no ha pogut reobrir fins al maig de 2002. El Winter Garden, també malmès no ha estat reobert fins al setembre de 2002.

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial del World Financial Center
* (anglès) Reconstrucció del Winter Garden
* (anglès) El Three World Financial Center a SkyscraperPage
# Himiko

«Himiko» té aquests significats:
* Himiko (cràter), cràter d'impacte al planeta Venus
* Himiko (pols estel·lar), núvol de pols interestel·lar
* Himiko (reina)(~ 170-248), reina japonesa
* Himiko Kikuchi (1953), pianista, teclista, compositora i arranjadora de jazz japonesa
# Corinne Bohrer

Corinne Bohrer (Camp Lejeune, Carolina del Nord, 1958) és una actriu nord-americana.
Algunes de les seves pel·lícules que han estat doblades al català són: Boja acadèmia de policia 4 (1987), Star Kid (1997), Ferida enverinada (A Twist of the Knife, 1993), i la sèrie de televisió Enganxada (Rude Awakening, 1998).

## Biografia
### Primers anys

Va créixer a Arlington, Texas, un suburbi de l'àrea metrolitana de Dallas - Fort Worth Metroplex, on va anar a l'Institut Lamar. Bohrer va fer teatre, cosmètica i modelatge de vestits de bany.

### Treball a la televisió

El currículum de Bohrer inclou un paper recurrent com a Lianne Mars, la mare capritxosa de Veronica Mars a la sèrie de televisió Veronica Mars. Els papers previs eren més còmics, entre els quals cal destacar el seu paper com a infermera pediàtrica en la comèdia de situació E/R, com a bruixa en el sitcom Free Spirit de l'ABC, d'auxiliar administrativa a l'Ajuntament de Los Angeles interpretat per James Garner i la mare d'un treballador atabalat de megaplex a la pel·lícula original de Disney Phantom of the Megaplex (2000). També surt com enamorada de Quaid Randy a Dead Solid Perfect, i a l'episodi "The One Where Rachel Finds Out" de la sèrie Dream On.

### Treball comercial

Al llarg dels anys, Bohrer també ha aparegut freqüentment en anuncis. Bohrer va fer el paper de "consellera" a la campanya "Get a Mac" d'Apple. Més recentment, en anuncis per Totinos Pizza Rolls, Walgreens, la sopa baixa de sodi de Campbell i de Bounty ("One-sheeter"!).

## Filmografia

* El meu any preferit (My Favorite Year) (1982)
* Joysticks (1983)
* Stewardess School (1986)
* Cross My Heart (1987)
* Police Academy 4: Citizens on Patrol (1987)
* Vice Versa (1988)
* Dead Solid Perfect (1988)
* Ferida enverinada (Twist of the Knife) (1993) (TV)
* Revenge of the Nerds IV: Nerds in Love (1994)
* Coriolis Effect (1994)
* Aurora: Operation Intercept (1995)
* Star Kid (1997)
* Inconceivable (1998)
* Enganxada (Rude Awakening) (TV, 9 episodis, 1998-2000)
* Big Eden (2000)

## Referències

* 1 2 «Corinne Bohrer - Biography» (en anglès americà). [Consulta: 1r febrer 2024].
# Cornel Penu

Cornel Penu (Galați, 16 de juny de 1946) és un jugador d'handbol romanès, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970. Jugava de porter.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on va guanyar la medalla de bronze en la competició d'handbol. Hi va jugar els cinc partits. Quatre anys més tard, als Jocs de Montreal guanyà la medalla d'argent en la mateixa competició. Hi jugà cinc partits, inclosa la final. En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del Món d'handbol, de bronze el 1967 i d'or el 1970 i 1974. Amb la selecció jugà un total de 257 partits.
A nivell de clubs jugà al Dinamo de Bucarest entre 1968 i 1980, quan es va retirar per passar a exercir tasques d'entrenador de porters del Dinamo de Bucarest i de la selecció romanesa. El 1993 marxà al Marroc a fer d'entrenador i des del 2012 viu a França.
Durant la seva carrera fou escollit tres vegades jugador de la selecció mundial, el 1973, 1975 i 1976.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Cornel Penu». [Consulta: 25 desembre 2023].
* 1 2 3 «Cornel Penu - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 25 desembre 2023].
* ↑ «Cornel Penu: "De 6 ani am ales Franţa, după 9 petrecuţi în Maroc"» (en romanian). Arxivat de l'original el 19 de maig 2014. [Consulta: 19 maig 2014].
* ↑ «Eroi au fost eroi sunt inca» (en romanian). Arxivat de l'original el 28 gener 2013. [Consulta: 15 febrer 2013].
# Corneliu Chifu

Corneliu Chifu (Bucarest, 2 de setembre de 1953) és un jugador de voleibol romanès, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de voleibol de 1977.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Corneliu Chifu». [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «Corneliu Chifu - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 25 agost 2023].
# Corneliu Oros

Corneliu Oros (Oradea, 5 de març de 1950) és un jugador de voleibol romanès, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on fou cinquè en la competició de voleibol. El 1980, als Jocs de Moscou, guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de voleibol de 1971.
A nivell de clubs va jugar al Dinamo București, amb el qual va guanyar la Recopa d'Europa de 1979 i vuit títols nacionals. Després de retirar-se de les competicions va treballar com a entrenador en diferents equips.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Cornel Oroș». [Consulta: 25 agost 2023].
* 1 2 «Corneliu Oros - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 25 agost 2023].
# Crazy Pictures

Crazy Pictures és un col·lectiu cinematogràfic de Norrköping fundada el 2008.. Primer es van fer coneguts per la seva sèrie de curtmetratges a Youtube, Poesi för fiskar, abans del llargmetratge Den blomstertid nu kommer es va estrenar als cinemes el cap de setmana del Midsommar de 2018. El seu segon llargmetratge, UFO Sweden, de 2022, va ser publicat per SF Studios i es va estrenar al cinema a Suècia el 25 de desembre de 2022. Crazy Pictures també ha fet pel·lícules comercials, vídeos musicals i producció de televisió.

## Història

El 2010, van seguir la selecció masculina d'handbol de Suècia durant sis mesos, cosa que va donar lloc a la sèrie documental "Drömmar om guld" que es va mostrar en tres parts a TV4 durant el Campionat del món d'handbol masculí de 2011. La sèrie de televisió "En tavla hemlighet" va ser produïda per Crazy Pictures juntament amb Mediabruket el 2012. Es va estrenar la vigília de Nadal a SVT el mateix any i es va presentar en 10 episodis.
El 2014, Crazy Pictures juntament amb Art89 i Thobias Hoffmén van fer la pel·lícula interludi en una de les subcompeticions del Melodifestivalen.
Crazy Pictures va estrenar "Den blomstertid nu kommer" als cinemes el 2018. El finançament de la pel·lícula va començar com a mivtomrvrnsyhr.
El dia de Nadal de 2022, el llargmetratge UFO Sweden es va estrenar al cinema. La pel·lícula va ser estrenada per SF Studios i és una ci-ficció i una pel·lícula d'aventures que té lloc a la ciutat natal del col·lectiu de cinema Norrköping.

## Filmografia

| Any | Títol |
| 2009 | Nakenlekar |
| 2009 | Du ritar fult |
| 2010 | Finns det några snälla barn |
| 2012 | Den blå mannen |
| 2018 | Den blomstertid nu kommer |
| 2022 | UFO Sweden |

## Membres

* Albin Pettersson
* Olle Tholén
* Rasmus Råsmark
* Hannes Krantz
* Gustaf Spetz
* Victor Danell

## Referències

* ↑ «De vill få Hollywood till Norrköping». Norrköpings Tidningar.
* 1 2 Natalie Demirian. «Sverige under attack i midsommarens storfilm». Metro, 19-06-2018.
* 1 2 «UFO Sweden (2022)». MovieZine.

## Enllaços externs

* web oficial
* canal de youtube
# Crespell de cremats

El crespell de cremats (Daleomyces phillipsii), també anomenada falsa coliflor, és un bolet més aviat rar. Pertany a la família de les pezizàcies i al grup dels crespells. És un bolet comestible.

## Taxonomia

Originalment es va descriure com Gyromitra phillipsii per George Edward Massee (1895). La posició de l'espècie ha estat conflictiva i s'ha traslladat a diferents gèneres. Durant força temps s'ha considerat una forma o una varietat de Peziza proteana. Moravec (1982) va indicar que es tractava d'una espècie diferent del gènere Peziza. Entre les raons la mida del cos fructífer, el desenvolupament semihipogeu i l'estructura interna, força inusual per una espècie del gènere.
Fred Jay Seaver (1928) el traslladà a Durandiomyces phillipsii (Massee) Seaver i finalment l'any 1942 a Daleomyces phillipsii (Massee) Seaver.

## Iconografia

Vidal J.M., Ballesteros E. (2013). Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars: 96

## Descripció

Bolet de gran a gegantí, de fins a 20 cm d'altura per 30 cm de diàmetre i 3.5 kg de pes; hemisfèric i pulvinat, amb aspecte de coliflor; constituït per un conjunt de cassoletes fusionades per la part posterior que li donen aspecte de coliflor; de color bru pàl·lid amb tons roses a violacis.
Carn d'aspecte cerebriforme en secció, constituit per cavitats buides de color blanc.

## Hàbitat

Des de la tardor fins a la primavera en hiverns suaus, sempre en sòls cremats o esterilitzats, sovint carboneres.

## Distribució geogràfica

A Europe es coneix de Bèlgica, Txèquia, Dinamarca, Alemanya, Gran Bretanya, Itàlia, França, Hungria, Suïssa i Suècia. Es coneix de Catalunya, País Valencià i Illes Balears.

## Espècies semblants

Pot recordar altres crespells, en especial la greixa (Sparassis crispa), però aquesta creix adosada a la base dels pins i l'estructura és completament diferent.

## Comestibilitat

Comestible.

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* 1 2 3 4 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Massee, George Edward. The British fungus flora, Vols 1-4.. 4. London:: George Bell, 1895, p. 1-522; 478.
* 1 2 Moravec, Jiří «Daleomyces phillipsii in Czechoslovakia (Discomycetes, Pezizaceae).». Česká Mykologie, 36, 2, 1982, pàg. 109-113.
* ↑ Seaver, Fred Jay. The North American Cup-fungi (Operculates). Supplemented edition. 3, 1942, p. 337.
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
# Creu de Fellines

La Creu de Fellines és una creu de terme de Viladasens (Gironès) situada a l'oest del nucli, a la cruïlla entre la carretera de Fellines i el camí de Can Roca.
Consta d'un sòcol cilíndric de formigó pintat amb dos cartells clavats, el superior correspon a la creu original mentre que l'inferior data de la reconstrucció realitzada l'any 1942. El fust és de secció cilíndrica amb capitell motllurat i decorat amb quatre parells d'arcs convexos de ferro clavats. La creu és també de ferro, del tipus llatí i sense cap tipus de figuració. El peu de la creu està clavat a l'extrem de la columna i reforçat mitjançant una barra d'acer.
Al llibre 'Les creus al vent' d'Albert Bastardes, hi apareix una fotografia de la creu, de 1930, que difereix de l'actual. Probablement l'antiga fou destruïda després de 1930. Gràcies al segon cartell que es col·locà al basament de la nova creu sabem que aquesta fou reconstruïda l'any 1942. La nova creu de les Fellines conserva el rètol antic on s'hi pot llegir: 'Creu de Fallinas'. Quan es va reconstruir la creu s'hi afegí al basament un altre rètol, sota de l'original, on s'hi pot llegir: 'Reconstuida y costeada por Luis Pérez Perxes 1942'.

## Referències

* 1 2 «Creu de Fellines». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
* ↑ Bastardes i Parera, Albert. Les Creus al Vent. Barcelona: Millà, 1983, p. 367. ISBN 84-7304-083-X.
# Creu de Massalliga

La Creu de Massalliga és una creu de terme de Sant Cugat Sesgarrigues (Alt Penedès), situada en una cruïlla de camins rurals, al final del carrer Puigcigró. Està declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Es tracta d'una columna de pedra d'1,30 m i 30-40 cm de diàmetre dividida en tres trams. La columna es aguantada per una peanya o pedestal de forma conoidal tallat per la part superior. La base de la fita ésta format per dues plataformes formades per blocs de pedra circulars, concèntriques i superposades, la superior de diàmetre menor a la inferior. La columna està coronada per una creu de ferro d'uns 90 cm. L'element té una alçada total de 3,20 m aproximadament.

## Història

Antigament mil·liari romà que després esdevingué creu de terme. Actualment estaria lleugerament desplaçada del seu emplaçament inicial, la Via Augusta romana. Es dona la circumstància que a una milla exacte, a l'actual Mas Comtal, hi havia hagut un altre mil·liari, avui desaparegut.
La primera vegada que consta aquest indret com a propietat de la família Milà és el 1885 i que es descriu com a peça de terra a la partida de les Cases Roges anomenada Creu de Massalliga d’extensió 1 jornal i 17 centaus o sigui 39 àrees i 68 centiàrees. La creu va ser malmesa durant la guerra civil. L'any 1989 es va fer un acte de nova benedicció de la Creu, un cop restaurada. Abans de la guerra civil la Creu de Massalliga era una de les estacions del Via Crucis que es feia al poble. Al llibre 'Les creus al vent' apareix una fotografia de la creu de l'any 1917, on l'anomena 'Creu de Puigcarbó'.

## Referències

* 1 2 3 4 «Creu de Massalliga». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 «Creu de Massalliga». Ajuntament de Sant Cugat Sesgarigues.
* ↑ Bastardes i Parera, Albert. Les creus al vent. Barcelona: Millà, 1983, p. 232. ISBN 84-7304-083-X.
# Creu de Sant Isidre (Sant Llorenç d'Hortons)

La Creu de Sant Isidre és una creu de terme de Sant Llorenç d'Hortons (Alt Penedès).

## Història

Era una creu de terme del límit de ponent. Estava col·locada a l'extrem superior del camí de la Creu de Sant Isidre, tocant a la carretera. Assenyalava el límit de les processons parroquials. Fou enderrocada per la topada d'un camió l'any 1992 i es va partir en tres trossos. La van traslladar tal com es troba en l'actualitat al davant de la Rectoria de Sant Llorenç d'Hortons.

## Descripció

És una creu de secció quadrada de 25 cm de costat; el primer tram fa 44 cm d'alçada, el segon tram en fa 50 cm i el tercer 120 cm. El pilar anava damunt una base de secció quadrada de 36 cm de costat i una alçada de 12 cm i aquesta anava damunt un pedestal de 93 cm de costat i una alçada de 19 cm. La part alta del pilar hi ha un rebaix que sembla fet per encabir-hi una creu, possiblement de ferro i uns medallons octogonals a cada costat.

## Referències

* 1 2 «Creu de Sant Isidre». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Creu de Sant Pere de Galligants

La Creu de Sant Pere de Galligants és una creu de terme de Girona (Gironès) situada al costat de l'església de Sant Pere de Galligants.
Tot i que és una creu de pedra d'aparença romànica, fou construïda el 1960, dissenyada per Juan Gordillo, arquitecte municipal del moment, i realitzada pels artistes Joan Oliver de Bezzi i els seus fills Josep i Jordi Oliver Viver. El fust és obra del picapedrer General Soler Bofill.
Està formada per: un basament amb dos graons quadrangulars; un peu hexagonal; un fust circular; un capitell, que recorda l'ordre corinti, amb quatre escuts de Girona a la part baixa i quatre àngels esculpits, un a cada cantí del capitell; i la creu, amb la crucifixió a l'anvers i un animal, que podria ser un xai, al revers.

## Referències

* ↑ «Creu de Sant Pere de Galligants». Ajuntament de Girona.
* 1 2 Pujol Vila, Josep Narcís. Les creus de terme historiades del bisbat de Girona (tesi). Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona, 2017, p. 35-36.
# Creu de Terrades

La Creu de Terrades és una creu de terme eclèctica de Terrades (Alt Empordà) situada davant del Santuari de la Mare de Déu de la Salut.
És una creu de pedra amb una base de tres graons octogonals decreixents. El fust també és octogonal i a sobre hi ha un capitell octogonal motllurat sense decoració. La creu és del tipus llatina amb els braços rectes amb una motllura circular que l'envolta. A l'anvers hi ha la imatge del Crist crucificat, i al revers, la Mare de Déu sense el Nen, suportada per una petita mènsula. A un dels laterals de la creu hi ha la inscripció 'CASELLAS'.

## Referències

* ↑ Pujol Vila, Josep Narcís. Les creus de terme historiades del bisbat de Girona (tesi). Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona, 2017, p. 22.
# Creu de l'Om

La Creu de l'Om és una creu de terme situada en un petit serrat al costat de la masia de la Creu de l'Om, prop de la carretera al Coll de Pal (BV-4024), al municipi de Bagà (Berguedà).

## Descripció

La creu es troba a un petit serrat al costat de la masia de la Creu de l'Om, al peu de la carretera de Coll de Pal. La creu es troba sobre una columna de secció hexagonal amb capitell, suportada per una base de pedra quadrada en la que està encastada una creu teutònica de ferro feta d'una sola peça i de forja. Aquesta creu mesura 42 cm x 30 cm, i la columna 1,30 m d'alçada. La creu superior és també de ferro forjat, de 50 cm d'alçada i 48 cm de braç; és de secció quadrada i té una decoració d'espirals en els angles dels braços.

## Història

La documentació esmenta una capella en aquesta zona a mitjan segle XIV, per aquest motiu es creu que la creu que hi ha encastada en el basament sigui d'aquesta època. Durant la postguerra, les voladures que feien els soldats per obrir la carretera van fer caure la primera creu que era de ferro de forma teutònica (que actualment està adossada al bloc de pedra que fa de basament). Els mateixos soldats van refer la creu fent una nova amb pedra. A meitat dels anys 1970 va tornar a caure i per iniciativa dels membres de la Unió Excursionista de Catalunya de Bagà es va reconstruir en ferro forjat i posada damunt la columna amb capitell.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de l'Om». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 «Creu de l'Om». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
# Creu de la Sala

La Creu de la Sala, o Creu del Camí, és una creu de terme de Foixà (Baix Empordà) situada a la vora del camí, entre la sala de Baix i Foixà, enmig dels camps de conreu, prop de l'església de Santa Maria de la Sala.
Va ser erigida l'any 1518, d'acord amb la inscripció gravada al peu de la figura de Crist. Durant la Guerra Civil devia ser destruïda i reconstruïda el 1947, tal com indica la data gravada al peu de la figura de la Mare de Déu. Per tipologia i forma és molt probable que la creu actual sigui una rèplica de l'anterior, exceptuant el basament, que sí que sembla que és l'original.
La creu és de braços rectes amb un acabament flordelisat. A l'anvers hi ha el Crist crucificat i al revers la Mare de Déu i el Nen, suportada per una mènsula. Les imatges són de factura senzilla. El basament està format per tres graons circulars, a sobre hi ha el fust octogonal rematat per un capitell també octogonal i esvelt, amb tres motllures sense decoració. Sota la imatge del Crist hi ha un escut en relleu amb la data '1518' gravada i sota la imatge de la Mare de Déu un altre escut amb dues dates: '1518' i '1974'.

## Referències

* ↑ «Creu del Camí». Pobles de Catalunya.
* 1 2 Pujol Vila, Josep Narcís. Les creus de terme historiades del bisbat de Girona (tesi). Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona, 2017, p. 40.
# Tinamú de Xile

El tinamú de Xile (Nothoprocta perdicaria) és una espècie d'ocell de la família dels tinàmids (Tinamidae) endèmic de Xile.

## Descripció

* Fa uns 30 cm de llargària, amb la femella major que el mascle.
* De color marró per sobre, amb plomes combinades de negre i blanquinós.
* Galtes, gola i pit color terrós, amb flancs i abdomen més clars.
* Cua molt curta. Mandíbula superior color de banya i inferior groguenca. Potes grogues.

## Hàbitat i distribució

Habita praderies, matollars, zones arbustives i camps de conreu del centre de Xile.

## Subespècies

S'han descrit dues subespècies:
* N. p. perdicaria (Kittlitz, 1830). Des de la Regió d'Atacama fins al Xile central.
* N. p. sanborni Conover, 1924. A Xile central, al sud de la subespècie tipus.

## Referències

* ↑ B. Araya i G. Millie H (2000). Guía de campo de las aves de Chile. Ed. Universitaria, Santiago, Chile. ISBN 956-11-1764-9
* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi:10.14344/IOC.ML.7.2.