OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apol·lócrates

Apol·lócrates (en llatí Apollocrates, en grec antic Ἀπολλοκράτης) fou el fill gran de Dionís el Jove.
El seu pare li va deixar el comandament de Siracusa però es va haver de rendir per la gana a Dió (Dió de Siracusa) cap a l'any 354 aC. Se li va permetre sortir amb vaixell per reunir-se amb el seu pare a Itàlia, segons Plutarc, Estrabó i Claudi Elià. Ateneu de Nàucratis menciona a Apol·lócrates i el fa fill de Dionís el Vell, però probablement és un error, llevat que hi hagués dues persones amb el mateix nom, una fill del Vell i l'altra de Dionís el Jove.

## Referències

* ↑ Apollocrates a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 232
# Terri

El Terri és un riu de Catalunya, afluent pel marge esquerre del Ter, d'orientació nord-oest cap a sud-est. La seva conca fluvial engloba gran part de la comarca del Pla de l'Estany, rep les aigües del vessant nord del massís de Rocacorba i, principalment, del desguàs de l'estany de Banyoles. El seu cabal prové inicialment de la riera de Canaleta i els recs Major, Cal General i el d'en Teixidor. També rep aigües d'afluents menors, posteriors, com el Matamors, el Remençà, Garrumbert i el Revardit.
Aquest riu recorre tota la Vall del Terri, amb diversos meandres i indrets encisadors, a prop de diverses poblacions.

## Afluents principals

* El Matamors
* La riera de Vall-llobera
* El Revardit

## Poblacions que travessa

* Banyoles
* Mata
* Borgonyà
* Cornellà del Terri
* Sords
* Santa Llogaia del Terri
* Ravós del Terri
* Sant Andreu del Terri
* Sant Julià de Ramis
* Medinyà

## Referències

* ↑ Vila, Marc-Aureli. Catalunya: rius i poblament. L'Abadia de Montserrat, 1998. ISBN 978-84-7826-874-0.
* ↑ «Museu Darder > Descobreix el Patrimoni > Rius i muntanyes > El Terri». [Consulta: 1r novembre 2023].
* ↑ T.Climent, Eliseu. «El Terri, fill de Banyoles». ElTemps.cat- Camins d'aigua, 04-06-2020. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «Els pobles de la Vall del Terri - Ajuntament de Cornellà del Terri». [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «El Terri, fill de Banyoles», 04-06-2020. [Consulta: 1r novembre 2023].
# Districte d'Ocnița

El districte d'Ocnița (en romanès Raionul Ocnița) és una de les divisions administratives del nord-est la República de Moldàvia. La capital és Ocnița. Altres ciutats importants són Otaci i Frunză. L'u de gener de 2005, la població era de 56.600 habitants.
# Districte de Cantemir

El districte de Cantemir (en romanès Raionul Cantemir) és una de les divisions administratives de la República de Moldàvia. La capital és Cantemir. L'u de gener de 2005, tenia 60.000 habitants.
# Xoca (joc)

La xoca era un joc medieval que al nord de França s'anomenava la soule i a Tolosa de Llenguadoc, i en occità, era el joc de chocas.
El trobem en documents catalans dels darrers segles medievals amb els noms de xoca, curra o ribla.
El joc consistia en el fet que els jugadors de dos equips, que duien un bastó corb, havien d'aconseguir que una pilota superés una de les dues ratlles que hi havia en els extrems d'un camp (de vegades, en lloc d'una línia, hi podia haver un clot a terra).

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 268.
Viccionari
# Urshu

Urshu, Uršu o Ursum era una ciutat estat de Mesopotàmia a l'Eufrates superior, vassall de Kargamiš (Karkemish) de situació desconeguda però no gaire llunyana de Karkemish, al nord d'aquesta.
S'esmenta a les tauletes de Mari que són de la primera meitat del segle xviii aC. El seu rei és anomenat Shennam.
Suposadament era una ciutat estat independent durant part del tercer mil·lenni aC, sota un reis que portaven el títol de "badalun". Va ser poblada pels hurrites abans del 2000 aC, i cap a l'any 1800 aC constituïa un regne hurrita. De tots els estats hurrites de l'època, Urshu i Khashshum n'eren els principals.
Al segle xviii aC (potser el 1640 aC) el rei Hattusilis I va assetjar Urshu, amb l'ajuda de grups aliats quan la ciutat era governada per un rei anomenat segurament "el servidor del deu de les turmentes". D'aquest fet en queda un document fragmentari, escrit en accadi, encara que sembla una traducció de l'hitita. S'expliquen les dificultats de l'assetjament, i es diu que el rei va dirigir les operacions des de lluny, des de Lawazantiya, i es comenten diverses mostre de despreocupació i desídia i fins i tot de traïció per part dels subordinats del rei. El relat és una elaboració llegendària de fets històrics reals, on tots els personatges són autèntics. S'indiquen diverses mesures ordenades pel rei, naturalment sempre sàvies i correctes, que no donaven resultat per la incompetència dels oficials, cosa que provoca gran indignació a Hattusilis.
El text explica les diferents tècniques d'assalt que van usar els hitites per conquerir la ciutat, com ara l'ús de l'ariet i d'una "muntanya", segurament un terraplè fortificat per arribar a la part superior de les muralles, segurament el que els romans anomenaven agger. Mostra també la preocupació del rei pel "pecat" que podia comportar la conquesta d'Urshu, potser perquè era una ciutat sagrada. Segons el relat la ciutat va tenir el suport del rei de Iamkhad, del de Zaruar, del de Zuppa i dels hurrites, però finalment els defensors van ser derrotats, encara que el final de la narració s'ha perdut.
Una narració paral·lela i que podria tenir a veure amb l'assalt d'Urshu o potser amb el de la ciutat de Zalpa en temps del rei Hattusilis I, diu que en un lloc anomenat Ti-ni-shi-pa (desconegut) un grup salvatge aliat dels hitites, que practicava el canibalisme, manat per Dumumahlil, va exterminar les forces de Zuppa. Tots els seus homes van ser capturats per aquesta gent que se'ls va menjar; només el mateix Zuppa va aconseguir fugir, i fins i tot la seva mare, Ama o Sila, va ser capturada i se la van menjar igualment. Després van atacar Uqabuwa, Ikakali i al final Tashiniya i Tishiniya (Tašhiniya o Tišhiniya). La zona va passar després a domini hitita.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Imperio Antiguo. Tres Cantos: Akal, 2000, p. 93-94 i 129. ISBN 8446011239.

## Bibliografia

* Textos para un Historia política de Siria-Palestina, per Joan Oliva, a
* Mari in retrospect: fifty years of Mari and Mari studies, per Gordon Douglas Young
# Munster (Indiana)

Munster és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 21.511 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Munster tenia 21.511 habitants, 8.091 habitatges, i 6.141 famílies. La densitat de població era de 1.101,5 habitants/km².
Dels 8.091 habitatges en un 33,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,5% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 24,1% no eren unitats familiars. En el 21,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 12% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 24% entre 25 i 44, un 27,5% de 45 a 60 i un 18,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 63.243$ i la renda mediana per família de 74.255$. Els homes tenien una renda mediana de 53.387$ mentre que les dones 34.490$. La renda per capita de la població era de 30.952$. Entorn del 2,8% de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Munster». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Munster». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Araviscs

Els araviscs (en llatí Aravisci o Eravisci, en grec antic Ἀραβίσκοι) eren un poble de Pannònia, que vivien a la riba dreta del Danubi. Eren d'origen celta, per bé que segons alguna font podrien ser propers als osis, un poble germànic, i probablement tenien un origen comú.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Aravisci». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 17 febrer 2021].
# Gall (peix)

El gall, gall marí o gall de Sant Pere (Zeus faber) és un peix teleosti, perciforme, de la família dels zeids i comú a les costes del mediterrani, on és força apreciat per la seua carn.

## Morfologia

* Fa 30-50 cm de llargària total i un pes de 2 kg. Les femelles poden arribar als 65 cm amb un pes de 8 kg.
* Cos ovalat, alt i bastant comprimit lateralment, cobert de petites escames.
* Cap enorme amb el perfil convex i amb punxes.
* Ulls relativament grossos.
* L'aleta dorsal té els primers radis molt llargs i lliures i els altres units i curts.
* L'aleta caudal és arrodonida i ampla.
* Les aletes pectorals són petites i es troben per darrere de les pèlviques.
* Té una gran taca negra al centre de cadascun dels costats vorejada per una franja circular blanca (la llegenda diu que són les ditades que li va deixar Sant Pere quan el va agafar).
* La boca és molt grossa i protàctil.
* Coloració grisa platejada, més fosca a la part dorsal amb petites taques groguenques pels costats.

## Reproducció

Arriba a la maduresa sexual als 3-4 anys i es reprodueix entre els mesos de novembre i maig. Els ous són pelàgics.

## Alimentació

Aprofita la forma del seu cos per apropar-se a les seues preses (peixos, com ara sardines, i cefalòpodes, fonamentalment calamars) sense ésser vist i s'atraca amb lentes ondulacions de les aletes.

## Hàbitat

Viu al fons de sorra i llim de la plataforma continental entre els 100 i 200 m de fondària. Ocasionalment se'n pot trobar a les praderies de Posidonia, a partir dels 30 m.

## Distribució geogràfica

Apareix a tot el Mediterrani, a la mar Negra, a l'Atlàntic oriental des d'Anglaterra fins a Sud-àfrica, al sud-est d'Àsia, Japó i Austràlia. És molt abundant a la Mar del Nord.

## Costums

* A Catalunya és més freqüent a l'estiu.
* És un peix solitari i mal nedador.
* Pot arribar a viure 12 anys.

## Pesca

Es captura amb arts d'arrossegament, tremall i palangres. Esportivament es pesca amb volantí i esca viva, però depèn dels anys, ja que hi ha unes èpoques més bones que altres.

## Referències

* ↑ Sepkoski, Jack «A compendium of fossil marine animal genera». Bulletins of American Paleontology, 364, 2002, p.560. Arxivat de l'original el 2011-07-23 [Consulta: 5 juliol 2008].
* ↑ Mas Ferrà, Xavier i Canyelles Ferrà, Xavier: Peixos de les Illes Balears. Editorial Moll, Palma, maig del 2000. Manuals d'Introducció a la Naturalesa, 13. ISBN 84-273-6013-4. Planes 107-108.

## Enllaços externs

* «Gall (peix)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Encyclopedia of Life. (anglès)
# Nanshe

Nanshe (en sumeri, 𒀭𒀏) va ser la deessa de la ciutat sumèria de Nina, que depenia de la ciutat de Lagaix. Era una divinitat relacionada amb els aiguamolls, el mar, els ocells, els peixos, el benestar i la interpretació dels somnis.
Era la filla d'Enki i de Ninhursag. Estava casada amb Nindara. També se la considerava la deïtat protectora de les vídues i dels orfes.
Les seves habilitats profètiques que explicava a través dels somnis li permetien interpretar el destí tant dels déus com dels homes. Va ensenyar l'art de la profecia als sacerdots babilonis i tenia com a escriba la deessa Nisaba, protectora de l'escriptura.

## Referències

* ↑ Jordan, Michael. Encyclopedia of gods : over 2,500 deities of the world. New York : Facts on File, 1993, p. 183. ISBN 9780816029099.
* ↑ Loar, Julie. Diosas para cada día : la sabiduría de lo divino femenino. Barcelona: Kairós, 2012, p. 63. ISBN 9788499881423.

## Enllaços externs

* Déus sumeris
# Mesalim

Mesalim o també Mesilim va ser un rei de Sumer, que també es titulava rei de Kix. El seu nom no consta a la Llista de reis sumeris però està constatat a l'evidència arqueològica i hauria estat rei de Kix a mitjan tercer mil·lenni aC. Va exercir una breu hegemonia cap al 2600 aC o 2550 aC.
El seu origen no està establert. El seu nom sembla semita i tenia com a deïtat tutelar a Ixtaran, venerat a Der, el que fa pensar que venia d'aquesta zona, però com que s'han trobat inscripcions a Adab, al Sumer Central i a Lagaix, ciutats on va construir temples, no pot assegurar-se res. Aquesta difusió de les inscripcions en tot cas correspon a un rei que governava en molts llocs. Se sap que al mateix temps a Lagaix governava un Ensi i Mesalim va fer d'àrbitre a una disputa fronterera entre el seu patesi (cap religiós) a Lagaix, de nom Lugal-sha-engur, i la veïna ciutat estat d'Umma, en un conflicte sobre els drets de reg de l'aigua d'un canal al límit entre les dues ciutats; va demanar consell al déu Satarana i després Mesilim va establir una nova frontera entre Lagaix i Umma, erigint un pilar per marcar-la, en el qual va escriure l'arbitratge; la solució no va ser permanent i un posterior rei d'Umma, de nom Ush, va destruir el pilar desafiant la decisió.
A mitjan segle XX el sumeriòleg E. Gordon va proposar la seva identificació amb Mesannepada d'Ur, que en algun moment del seu regnat va agafar el títol de rei de Kix; Thorkild Jacobsen va disputar la teopria i va arribar a la conclusió oposada.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del Antiguo Oriente I: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 44, 54-55, 57, 59, 65, 68, 70. ISBN 8432300411.
* ↑ Mesilim and Mesannepadda - Are They Identical? by Edmund I. Gordon (1953).
* ↑ Jacobsen, Towards the Image of Tammuz, p. 389.

## Bibliografia

* Vojtech Zamarovský, Na počiatku bol Sumer, Mladé letá, 1968 Bratislava
* Plamen Rusev, Mesalim, Lugal Na Kish: Politicheska Istoriia Na Ranen Shumer (XXVIII-XXVI V. Pr. N. E.), febrer de 2001 (búlgar) [Mesalim, Lugal de Kish. Història política dels inicis de Sumèria (segles ХХVIII–ХХVI aC.)]
# Lugalbanda

Lugalbanda anomenat "el Pastor" va ser un rei de Sumer, de la primera dinastia d'Uruk, que per unes inscripcions trobades a Xuruppak es creu que va ser el pare del rei heroi Guilgameix, un heroi humà que va ser divinitzat. La seva historicitat no està comprovada per cap troballa.
La llista de reis sumeris li dona un mític regnat de 1.200 anys. A la llegenda de Lugalbanda a la cova de la muntanya, el seu predecessor a Uruk, Enmerkar, va mobilitzar l'exèrcit contra Aratta, i Lugalbanda era el seu cap militar. Segons una narració sumèria, Lugalbanda en un moment donat es va desmaiar i semblava que havia de morir. Les seves tropes, al veure l'estat en què es trobava, el van deixar en una cova amb menjar, beure i encens i van seguir camí; quan Lugalbanda es va recuperar. Una llegenda diu que el deu Xamaix, identificat amb Utu, el pare d'Enmerkar, li va donar l'aigua de la vida i el va salvar. Lugalbanda va tenir visions i va demanar ajut; la darrera part de la llegenda es fragmentaria. A Lugalbanda i l'ocell Anzu, semble encara perdut a les muntanyes de Lullubi,però va obtenir l'ajut del ocell gegant Anzud i gràcies a ell va poder reunir-se amb l'exèrcit d'Enmerkar a temps d'assetjar Aratta. Després d'un any d'atacs frustrats Enmerkar va decidir enviar una crida a la deessa Inanna a Uruk, demanant assistència igual com l'havia assistir en construir una muralla contra els amorrites l'any 50 del seu regnat; finalment els voluntaris de Lugalbanda van anar a Uruk i van lliurar la petició a Inanna que va respondre explicant com es podia aconseguir el control d'Aratta i els seus recursos. A les versions sumèries de l'Epopeia de Guilgameix aquest rei s'anomena a si mateix el fill del sagrat Lugalbanda i de Ninsun. En posteriors versions accàdies queda clar que Lugalbanda i la seva esposa Ninsun van ser deïficats i que Guilgameix els considerava no només els seus pares sinó deïtats.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et a.) (comp.). Los imperios del antiguo Oriente I: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1975, p. 109. ISBN 8432301183.
* ↑ Abusch, Tzvi (ed.). Riches Hidden in Secret Places. Winona Lake: Eisenbrauns, 2002, p. 260-261. ISBN 9781575060613.

## Enllaços externs

* ETCSL - Textos i traduccions a l'anglès de les llegendes de Lugalbanda (anglès)
* Lloc alternatiu Arxivat 2008-05-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Enmerkar

Enmerkar va ser, segons la llista de reis sumeris, el segon rei de la primera dinastia d'Uruk a la ciutat de Sumer. Se li atribueix un regnat de 420 anys.
Se l'esmenta a la llista després de Meix-ki-ang-gaixer, rei d'Eana, fill d'Utu, un personatge desconegut que va desaparèixer en el mar. Podria ser el seu fill, i devia regnar sobre Eanna. Va unir la veïna ciutat de Kullaba amb Eanna, on hi havia un gran temple dedicat a la deessa Inanna per formar la gran ciutat d'Unung o Uruk. La llegenda li atribuïa la invenció de l'escriptura sobre tauletes de fang. Enmerkar i el seu successor Lugalbanda van fer expedicions bèl·liques a territoris enemics que es descriuen com «l'immens bosc de cedres» i «el centre del país de les muntanyes».

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et a.) (comp.). Los imperios del antiguo Oriente I: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1975, p. 53, 60. ISBN 8432301183.

## Vegeu també

* Enmerkar i el Senyor d'Aratta
* Enmerkar i En-suhgir-ana
# Ur-Nanxe

Ur-Nanxe (en sumeri 𒌨𒀭𒀏, UR-NANŠE "Guerrer de Nanxe") o Ur-Nina va ser el primer ensi (rei) de la Primera dinastia de Lagaix, independent després del període de Mesalim cap al 2520 aC. Va governar uns trenta anys. Probablement no era de llinatge reial, ja que se l'anomena fill de Gunidu, que no porta cap epítet de reialesa. Va ser també el pare d'Akurgal (o Ukurgal), que el va succeir, i avi d'Eannatum I.
Va ser el primer rei independent i hauria establert una nova dinastia. El rei anterior, Enkhengal, en el supòsit que fos diferent de Mesalim de Kix, va estar, almenys durant una part del seu govern, sota la seva autoritat. Ur-Nanxe està datat al segle XXV aC i no figura (com cap rei de la dinastia de Lagaix) a la Llista de reis sumeris, segons la qual l'hegemonia de Sumer havia passat d'Uruk a Ur. Hauria pujat després de Lugal-Xa-Engur (Lugal-ša-engur), que no va ser rei sinó patesi o gran sacerdot de Lagaix.
L'esmenten cinc inscripcions descobertes per les excavacions franceses de Telloh (antiga Girsu). Sembla que no va tenir conflictes i el seu regnat hauria estat pacífic excepte potser amb Umma que es va fer independent sota Ur-Lumma, i va atacar Lagaix sense èxit; el rei sacerdot Illi, que va succeir a Ur-Lumma, també va atacar Lagaix.
Ur-Nanxe va fer construir les muralles, i diversos temples i canals, entre ells el temple de Ningirsu, el déu principal. Per celebrar-ne la construcció va repartir entre els habitants de la ciutat 30.800 quilos d'ordi perquè es mengessin dins del nou temple. Va comerciar amb Dilmun pel port d'Eninkimar. Les inscripcions d'aquest rei parlen dels vaixells de Dilmun que portaven fusta a Lagaix i de retorn devien portar cereals, pells, teixits i objectes manufacturats. També, segons una inscripció, comerciava amb Magan. Una placa votiva el representa portat un paner de maons sobre el cap, rodejat de set fills i de tres dignataris, que simbilitza la seva importància en la construcció de temples. Un dels seus fills, Akurgal, el va succeir cap a l'any 2465 aC. Una inscripció informa que va construir el temple d'Antasura, proper a Girsu.

## Referències

* 1 2 Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del Antiguo Oriente I: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 44-45, 56, 59 65,69. ISBN 8432300411.
* ↑ Kuhrt, Amélie. El Oriente Próximo en la antigüedad (c. 3000-330 aC), vol. I. Barcelona: Crítica, 2014, p. 50. ISBN 9788498926880.

## Bibliografia

* Georges Roux, La Mésopotamie, Seuil, coll. « Points histoire », 1995 (nova edició) ISBN 2-02-023636-2.

## Enllaços externs

* (francès) Museu del Louvre relleu perforat del rei Ur-Nanxe
# Xu-Sin

Xu-Sin o Šu-Sin va ser rei d'Ur del 2037 aC al 2028 aC (cronologia màxima) o 1972 aC al 1964 aC (mínima). Va ser el penúltim sobirà de la tercera dinastia d'Ur. Era fill o germà d'Amar-Sin, al qui va succeir. Quan era príncep hereu tenia el càrrec de governador militar d'Ur.
En el seu regnat es parla d'expedicions i de la confiscació de molt d'or que va ser portat a Nippur junt amb presoners estrangers deportats en massa que es van dedicar a les obres públiques de l'entorn d'aquesta ciutat. Avançat el seu regnat es va construir una gran muralla que tenia "vint-i-tres hores dobles" de longitud, anomenada muralla dels Martu, que devia tenir com a objectiu aturar les incursions dels martu (amorreus) i dels Tidnum (o Tidanum), una altra tribu semita nòmada.
El rei tenia un gran visir (sukkal-makh) anomenat Urdunanna (el seu pare i el seu avi ja havien ocupat aquest càrrec) que va tenir molts altres càrrecs al mateix temps: ensi de Lagaix, sacerdot del déu Enki d'Eridu, ensi de Sabum, ensi del país de Qutum (Guti), ensi d'Al-Shusin, ensi de Khamazi, ensi de Karakhar, shagin (governador militar) d'Usargashana, Bashimi, Dimat-Enlil, Urbilum, Ishar, País de Su, i País de Kardak, un cas excepcional que potser pot interpretar-se com una pèrdua de poder del rei, perquè Urdunanna posseïa terres (algunes no identificades) que anaven des d'Arbil fins al golf Pèrsic.
El va succeir el seu fill Ibbi-Sin.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del Antiguo Oriente: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1975, p. 109, 116, 120, 125,. ISBN 84-32301183.

## Bibliografia

* «Middle East & Africa to 1875». Sanderson Beck, 1998-2004. [Consulta: 19 novembre 2006].
* Stiebing Jr., William H. Ancient Near Eastern History and Culture. New York: Pearson Education, 2003. ISBN 032106674X.
# Glaciació de Riss

La glaciació de Riss fou període climàtic glacial de la Terra que s'estengué aproximadament del 200.000 aC al 125.000 aC. Es tractà d'un període glacial conegut als Alps, i anàloga a les glaciacions de Wolston (Anglaterra), d'Illinois (Estats Units), i del Warthe i del Saale al nord d'Europa.

## Referències

Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.
# Districte de Cahul

El disctricte de Cahul (en romanès Raionul Cahul) és una de les divisions administratives del sud de la República de Moldàvia. La capital n'és Cahul. L'u de gener del 2005, tenia 119.200 habitants.