OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Space Needle

L'Space Needle (‘Agulla de l'espai’) és una torre futurista de 184 metres d'alçada a Seattle, als Estats Units. Construïda amb motiu de l'Exposició Universal de 1962, que tenia com a tema el segle xxi va esdevenir un símbol de la ciutat. Va ser dissenyada per Edward E. Carlson, que es va inspirar en la torre Stuttgarter Fernsehturm, una torre de les telecomunicacions, a Stuttgart a Alemanya.

## Estructura

És una estructura de 184 metres d'altura que pesa unes 5.850 tones. El centre de gravetat de la torre és a tot just a un metre del nivell del sòl. Es pot anar al cim amb un ascensor que triga tan sols uns segons a pujar. Actualment al cim hi és un restaurant giratori des d'on es pot apreciar tota la ciutat de Seattle. Està dissenyada i construïda per a poder suportar vents de 320 km/h i terratrèmols de fins a 9,1 en l'escala de Richter.

## Referències

* ↑ «The Space Needle's Hidden History Spotlighted at The Seattle Public Library in October» (en anglès). The Seattle Public Library, 07-10-2019. Arxivat de l'original el 2024-04-27. [Consulta: 27 abril 2024].
* ↑ Randl, Chad. Revolving Architecture: A History of Buildings That Rotate, Swivel, and Pivot (en anglès). Princeton Architectural Press, 2008-05-15. ISBN 978-1-56898-681-4.
* ↑ Spector, 2002, p. 63.

## Bibliografia

* Spector, Robert. The Space Needle: Symbol of Seattle (en anglès). Documentary Media LLC, 2002. ISBN 978-0-9719084-0-6.
# Despina

Despina o Despena (en llatí Despoena, en grec antic Δέσποινα) ("La senyora"), d'acord amb la mitologia grega, va ser filla de Posidó i de Demèter.
Era una nimfa venerada a la Tessàlia, i el seu veritable nom es mantenia en secret. També s'usava el terme Despoena per a referir-se a diverses dees com Afrodita, Demèter i Persèfone.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997, ISBN 84-297-4146-1, plana 63.
* ↑ Keightley, Thomas. The Mythology of ancient Greece and Italy (en anglès). Whittaker and Co., 1838, p.178.
# Haloes

Les Haloes (en grec antic: Ἁλῶα) eren unes festes de la collita celebrades a l'Àtica i principalment a la ciutat d'Eleusis i a Atenes en honor de Demèter i Dionís, inventors de l'arada i protectors dels fruits de la terra. Es feia una vegada a l'any després de les collites. Només s'oferien els fruits com a sacrifici, en part com a reconeixement de l'abundància de la collita i en part per demanar una bona collita per l'any següent. Demòstenes diu que no es podia oferir en aquesta festa cap sacrifici que comportés sang, i només la sacerdotessa podia oferir els fruits.
Segons Hesiqui, també rebien el nom de Talísies (θαλύσια, 'ofrenes de les primícies') i Sincomistèries (συγκομιστήρια, 'misteris de la collita'). No es coneix exactament el dia d'aquesta celebració ni la durada que tenia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Aloa». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 20-XI-2020].
# Fea

Segons la mitologia grega, Fea (en grec antic Φαῖα Faia) va ser una truja enorme, filla de Tifó i d'Equidna, que devastava els camps de Crommió i aterria les poblacions del voltant. Havia rebut aquest nom per l'anciana que la va criar. Segons Plutarc, aquesta anciana era una dona lladre i immoral.
Teseu la va matar quan anava cap a Atenes. Segons explica Estrabó, era la mare del senglar de Calidó.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 195. ISBN 9788496061972.
* ↑ Plutarc. Teseu, IX, 42

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 93. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1

## Enllaços externs

* The Theoi Project, "HUS KROMMYON" (anglès)
Viccionari
# Quelícer

Els quelícers són peces bucals dels quelicerats (Chelicerata), un subfílum d'artròpodes que inclou els aràcnids (Arachnida), els merostomats (Merostomata) i segurament també els picnogònids (Pycnogonida). Ocupen una posició anatòmica preoral (immediatament abans de la boca) i, per tant, no són homòlegs de les mandíbules dels mandibulats (crustacis, miriàpodes i insectes).
Els quelícers són apèndixs acabats en punta que s'utilitzen per processar l'aliment. A les aranyes estan associats a una glàndula verinosa i s'utilitzen per a inocular verí a les preses o com a mecanisme defensiu.

## Tipus de quelícers

Hi ha tres tipus de quelícers: quelícers en navalla, quelícers en tisora i quelícers de tres artells en pinça o quela.

### Quelícers en navalla

Aquest tipus de quelícers recorden una navalla plegable i poden considerar-se com a subquelats. Estan formats per dos artells i són exclusius dels tetrapulmonats (Tetrapulmonata). Tenen un artell basal que s'articula amb el prosoma i un artell apical en forma d'urpa que s'articula amb el basal.
Presenten dos formes diferents: ortognats i labidognats.
* Els quelícers ortognats s'articulen de tal manera que els permet moviments paral·lels a l'eix del cos. Aquest tipus de quelícers es presenta en araneids Mesothelae i Mygalomorphae i en els ordres amblipigis (Amblypygi), esquizòmids (Schizomida) i uropigis (Uropygi).
* Els quelícers labidognats es mouen en angle recte respecte a l'eix del cos; són característics d'araneids Araneomorphae.

### Quelícers en tisora

Els quelícers en tisora tenen forma de quela i estan formats per dos artells. Els presenten els ordres pseudoscorpins (Pseudoscorpionida) i solífugs (Solifugae).

### Quelícers de tres artells en pinça

Aquesta es considera la condició primitiva; es presenta als escorpins (Scorpiones) i opilions (Opiliones). A més, és present en altres quelicerats no aràcnids, com els xifosurs (Xiphosura) i els euriptèrids (Eurypterida†). Els quelífors dels picnogònids podrien ser homòlegs d'aquest tipus de quelícers.
# Großenwiehe

Großenwiehe (danès Store Vi) és un municipi de l'estat alemany de Slesvig-Holstein, a l'amt de Schafflund en el districte de Slesvig-Flensburg. Es troba a 12 kilòmetres de Flensburg. Es troba a l'est de la Bundesautobahn 7 de Flensburg cap a Slesvig, al sud-est de la carretera 200 de Flensburg a Husum i al nord de la carretera 199 de Flensburg a Niebüll.
# Solraig ver

El solraig ver, marraix, tauró o salroig entre altres denominacions (Isurus oxyrinchus) és una espècie tauró lamniforme de la família dels làmnids que pot arribar a assolir els quatre metres de longitud i pot arribar a viure entre 11 i 23 anys.

## Morfologia

* Presenta cinc fenedures branquials a cada costat.
* Té dues aletes dorsals, la segona d'elles molt petita i situada a nivell de l'anal. Les pectorals són amples i llargues mentre que les ventrals són petites.
* Peduncle caudal estret i proveït d'una carena lateral a cada costat.
* Aleta caudal en forma de mitja lluna.
* Musell afuat i dents triangulars amb la punta recorbada cap enrere.
* Dors i costats de to gris fosc o gris blavós.
* Ventre blanc.

## Ecologia

És de costums solitaris, neda moltes vegades amb les aletes dorsal i cua fora de l'aigua. S'alimenta de calamars, verats, tonyines, bonítols, peixos espasa, altres taurons, marsopes i tortugues.

## Ús gastronòmic

La seua carn blanca és molt apreciada i sovint es ven al mercat juntament amb la d'altres peixos com el peix espasa, el conegut emperador, del qual és fàcil diferenciar per l'estructura i la composició cartilaginosa de les vèrtebres, com també per la pell, que no té escates sinó petits denticles de constitució semblant a les dents, encara que quan està a la venda es troba sense pell.

## Bibliografia

* Llorente, Gustavo i Lope, Sílvia: Guia dels animals que es venen al mercat. Ed. Pòrtic, col·lecció Conèixer la natura, núm. 13. Barcelona, novembre del 1994. ISBN 84-7306-909-9, plana 63.

## Enllaços externs

* Àmplia informació sobre aquesta espècie de tauró. (anglès)
* ↑ Vegeu-ne algunes a «solraig ver». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Medelby

Medelby és un municipi de l'estat alemany de Slesvig-Holstein, a l'amt Schafflund en el districte de Slesvig-Flensburg. Es troba a 24 kilòmetres de Flensburg.

## Ajuntament

Dels onze regidors al consell municipal, des de 2008 la CDU en té cinc, la SSW tres, el SPD un i els Wählergemeinschaft dos.
# Tauró llimona

El tauró llimona (Negaprion brevirostris) és una espècie de peix cartilaginós carcariniforme de la família dels carcarínids, cepat i potent, que rep el nom a causa del seu color grogós. Poden assolir els 3 metres de llargada. Sovint es troben en aigües superficials subtropicals i se sap que tornen a vivers específics per reproduir-se. Generalment depredadors nocturns, aquests taurons fan servir electroreceptors per trobar la seva font principal de menjar, peixos. Els taurons llimona utilitzen els beneficis de viure en grup com ara una comunicació enfortida, festeig, comportament depredador i protecció. Aquesta espècie de tauró és vivípara, i les femelles són poliàndriques i tenen un cicle reproductiu biennal. Els taurons llimona no es consideren un perill important per als humans.

## Referències

* ↑ «Lemon shark». Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 15 novembre 2013].
* ↑ Lemon Shark Arxivat 2010-06-02 a Wayback Machine. - SharkSurvivor.com
* 1 2 Feldheim, K. A.; Gruber, S. H.; Ashley, M. V. «The breeding biology of lemon sharks at a tropical nursery lagoon». Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences, 269, 1501, 22-08-2002, pàg. 1655–1661. DOI: 10.1098/rspb.2002.2051 [Consulta: 15 novembre 2013].
* ↑ Bright, Michael. The private life of sharks : the truth behind the myth. Mechanicsburg, PA: Stackpole Books, 2000. ISBN 0-8117-2875-7.
* ↑ Guttridge, T «Social preferences of juvenile lemon sharks, Negaprion brevirostris». Animal Behaviour, 78, 2, 8-2009. DOI: 10.1016/j.anbehav.2009.06.009 [Consulta: 25 octubre 2013].
* ↑ «Florida Museum of Natural History». Arxivat de l'original el 14 de novembre 2013. [Consulta: 15 novembre 2013].
* Fordham et al (2006). Tauró llimona. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 8 de desembre del 2007 (en anglès).
# Owo

Owo és una ciutat situada a l'estat d'Ondo de Nigèria. La història tradicional la fa remuntar al segle xi però més probablement s'hauria fundat entre el segle xiv i el XV. Fou capital d'un estat ioruba (regne d'Owo) però situat a la frontera i sota influència del regne de Benín. La ciutat deriva el seu nom del primer governant, l' Olowo (rei) nomenat Ojugbeli, a causa de les seves formes respectuoses que li van valer el nom de "Owo", que significa respectuós. La seva població el 2006 era de 222.262 habitants però el 2015 ja hauria sobrepassat els 300.000.
Històricament, l'origen de Owo es remunta a l'antiga ciutat d'Ile-Ife, que és coneguda com el bressol de la cultura ioruba. Les històries també afirmen que els fundador va ser un fill de la deïtat ioruba anomenada Oduduwa, el primer governant de lle-Ife. La història de l'art i dels registres arqueològics indica que Owo va tenir una forta associació amb la cultura Ife i va mantenir una independència virtual del regne de Benín. La cultura dels dos regnes (Benín i Owo) s'orienta en la mateixa direcció en els seus objectes d'art.
Owo va ser excavada per primera vegada el 1969-1971 per Ekpo Eyo sota els auspicis del Departament d'Antiguitats del Govern de Nigèria. A causa de la ubicació d'Owo entre els dos centres d'art famoses d'Ife i Benin, el lloc reflecteix tant les tradicions artístiques. Les seues principals troballes foren escultures de terracota que daten del segle xv. Es va descobrir que Owo tenia el palau (Afin) més gran d'Àfrica, el qual ara és un monument nacional. El palau compta amb 100 patis i cada un té una funció específica i va ser dedicat a una deïtat en particular; els patis està dissenyat amb còdols de quars i ceràmica trencada pavimentades. Els pilars que sostenen el sostre del porxo estan tallats amb estàtues del rei muntat en una casa o es mostra amb la seva esposa principal. El palau és el doble de la mida d'un camp americà i s'ha utilitzat per a les reunions públiques i festivals. El Museu d'Owo, fundat el 1968, alberga molts dels artefactes que es van trobar

## Referències

* Owo
* ↑ Usuanlele, Uyilawa. Diasporas and Ethnic Identities in Africa The Edo Ne Ekue Among the Northeast Yoruba, 1485–1995 (en anglès). Lexington Books, 2024, p. 26. ISBN 9781666943320.
# Pentòmino

Un pentòmino és una figura geomètrica plana de tipus poliòmino formada per cinc quadrats units pels costats. S'anomenen amb lletres de l'abecedari i només n'hi ha 12 de diferents, ja que els pentòminos que s'obtenen per simetria axial o rotació no es consideren. Considerant reflexions n'hi ha 18, i si s'hi inclouen les rotacions llavors n'hi ha 63 de diferents.
La paraula té origen grec πέντε (pente, cinc) i el (-omino) de dòmino. En castellà s'anomena pentominó, i en francès i anglès pentomino.
Els trencaclosques d'ompliment d'una graella mitjançant pentòminos són populars en matemàtiques recreatives. Cadascun dels dotze pentòminos satisfà el criteri de Conway, és a dir, és capaç d'omplir el pla. De fet, cada pentòmino pot omplir el pla sense ser reflectit.

## Història

Els pentòminos van ser formalment definits pel professor americà Solomon W. Golomb el 1953, i més tard al seu llibre del 1965 titulat Polyominoes: Puzzles, Patterns, Problems, and Packings. Van ser introduïts al públic general per Martin Gardner al 1965 mitjançant una publicació a la revista Scientific American. Golomb va ser qui els va anomenar, considerant la d de la paraula dòmino com si vingués del grec di (dos), i a partir d'aquí definint tota una família de poliòminos. Golomb també va assignar una lletra a cada pentòmino segons la seva semblança, tot i que més tard John Conway en va fer una notació alternativa que utilitzava lletres consecutives alfabèticament. Aquesta notació alternativa es fa servir en el joc de la vida.

## Referències

* ↑ Pritchard, D. B.. «Golomb's Game». A: Brain Games. Penguin Books Ltd, 1982, p. 83–85. ISBN 0-14-00-5682-3.
* 1 2 Eric Harshbarger - Pentominoes
* ↑ Rhoads, Glenn C. Planar Tilings and the Search for an Aperiodic Prototile. PhD dissertation, Rutgers University, 2003.
* ↑ Gardner, Martin «More about tiling the plane: the possibilities of polyominoes, polyiamonds and polyhexes». Scientific American, vol. 233, 2, 8-1975, pàg. 112–115.
* ↑ people.rit.edu - Introduction - polyomino and pentomino

## Enllaços externs

* Pentomino configurations and solutions (anglès) Una llista exhaustiva de solucions a molts dels problemes clàssics que mostra com es relaciona cada solució amb les altres.
# Hans Matthison-Hansen

Hans Matthison-Hansen (Flensburg, 6 de febrer de 1807 - Roskilde, 7 de gener de 1890) era un organista danès, pare de Gottfred i Waage Matthison-Hansen.
Inicialment, Matthison-Hansen es va dedicar a la pintura, però alhora va ensenyar música com a artista autodidacta. Per recomanació de Weyse, va rebre el servei d'orgue el 1832 a la catedral de Roskilde, el més important de Dinamarca. El 1882 va celebrar el seu aniversari de mig segle com a propietari d'aquest lloc, on es va donar a conèixer com un dels millors organistes de Dinamarca, especialment excel·lent com a improvisador. Va actuar el 1862 a Estocolm i el 1864 a Londres, i el 1869 va rebre el títol de professor.
Les seves composicions consisteixen en cançons d'orgue, himnes i cantates, els oratoris Johannes i Den silent Lørdag (dedicats a Oskar I), cançons espirituals, tres quartets de corda i quartets d'home, entre els quals el més conegut és Fra Issefjorden showers.

## Fonts

* Aquest article es basa íntegrament o parcialment en material del llibre de família nòrdica, Matthison-Hansen, 1. Hans. 1904–1926.
# Marta de coll groc

La marta de coll groc o el mart de gorja groga (Martes flavigula) és una espècie de mamífer de la família dels mustèlids que es troba a la Xina, l'Índia, Indonèsia (Sumatra, Java i Borneo), Corea del Nord, Corea del Sud, el Pakistan, Rússia, Taiwan i el Vietnam.

## Subespècies

* Martes flavigula aterrima (Pallas, 1811). Sibèria oriental
* Martes flavigula borealis (Radde, 1862). Euràsia
* Martes flavigula chrysospila (Swinhoe, 1866). Taiwan
* Martes flavigula flavigula (Boddaert, 1785). Himàlaia i Àsia oriental
* Martes flavigula hainana (Hsu i Wu, 1981). Àsia
* Martes flavigula henrici (Schinz, 1845). Sumatra
* Martes flavigula indochinensis (Kloss, 1916). Àsia
* Martes flavigula peninsularis (Bonhote, 1901). Euràsia
* Martes flavigula robinsoni (Pocock, 1936). Illa de Java
* Martes flavigula saba (Chasen i Kloss, 1931). Borneo.

## Referències

* ↑ «Marta de coll groc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 4 5 6 7 www.nic.funet.fi (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* 1 2 3 Don E. Wilson & DeeAnn M. Reeder (editors). 2005. Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference. Tercera edició.
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ «Martes flavigula». Catalogue of Life. (anglès)
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Elisabeth-Sophien-Koog

Elisabeth-Sophien-Koog és un municipi del districte de Nordfriesland, situat a l'illa de Nordstrand dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Fou creat el 1768 aran d'un polder finançat pel banquer Jean Henri Desmercières, qui li posà el nom de la seva esposa.
# Centraleta telefònica

Una central de commutació és el lloc, utilitzat per l'empresa de telefonia, on s'allotja l'equip de commutació i la resta d'equips necessaris per a la gestió de trucades telefòniques realitzant connexions i transmissions d'informació de veu.
En aquest lloc acaben les línies dels abonats, els enllaços de les altres centrals, i quan en necessari els circuits interurbans, necessaris per a la connexió amb altres poblacions.

## Vegeu també

* PTR
* PABX
* Telèfon
* Telefonia
* Disc de marcar
* Telèfon mòbil
* Prefix telefònic
* Xarxa commutada
* Marcació per tons
* Marcació per impulsos
* Fax
# Còtila

Còtila (en llatí cotyla, en grec antic κοτύλη) era una mesura de capacitat romana; els romans li deien també heminae i era la meitat d'un sextarius (ξέστης). Contenia sis ciats (cyathi). Els grecs en deien kotyle.
Aquesta mesura va ser molt utilitzada pels metges per les seves fórmules, i per mesurar sobretot oli. Un recipient de banya o de terrissa de forma cúbica o cilíndrica amb la capacitat d'una còtila estava dividida en dotze parts iguals per línies marcades als seus costats. La gerra es deia litra i cada part una unça (uncia). Una còtila eren nou unces d'oli.
Aquesta mesura s'utilitzava tant per sòlids com per líquids. Tucídides parla en un lloc de dos còtiles de vi i en un altre de dos còtiles de pa. El nom de còtila també s'aplicava a un tipus de gerra anomenada escif.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cotyla». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 29 març 2022].
# Creu de terme del Palau

La Creu de terme del Palau és una creu de terme d'Olot (Garrotxa) situada a la plaça del Palau, declarada Bé Cultural d'Interès Local. És una rèplica de la creu d'alabastre original del segle XV, de la que se'n conserven fragments al Museu Parroquial de Sant Esteve d'Olot.
Sembla que la creu original va ser destruïda pels terratrèmols de 1427 i 1428. Algunes restes haurien estat recollides i guardades a la capella de la Santa Creu, que fou enderrocada el 1883, quan s'urbanitzà la plaça Palau, i els fragments haurien anat a parar a l'església de Sant Miquel de Cap-sa-Roca, on el capitell es convertí en pila baptismal. Finalment, el 1939 els fragments passaren al Museu Parroquial.
El que es conserva és un capitell octogonal amb les representacions de Santa Caterina d'Alexandria, Sant Bernat, i Sant Esteve. Als costats del capitell hi ha dos escuts amb un porc espí. També es conserven quatre fragments de la creu, concretament els quatre braços. El primer correspon a la representació d'Adam sortint del sepulcre, a la base de la creu; el segon a la Mare de Déu, a la dreta de Crist; el tercer correspon a Sant Joan, al braç esquerre; i el quart és un pelicà suportat per una mènsula. La bona qualitat de les figures fa pensar que podrien ser obra de Pere Oller, amb la possible intervenció de col·laboradors.
Entre 1935 i 1936, l'escultor olotí Martí Casadevall va fer una recomposició i reproducció en guix de la creu, però la Guerra Civil aturà el projecte de reconstrucció, de manera que tant la rèplica com els originals passaren als magatzems de l’Hospici, i a partir de 1939 al fons artístic de la parròquia. No va ser fins al 1955 que els tallers Novoa de Figueres van fer una rèplica en pedra, en la qual es reproduïren amb gran fidelitat els elements coneguts, mentre s'hi afegiren amb certa llibertat els perduts, per ser col·locada al mateix emplaçament on encara avui roman, a la plaça del Palau d’Olot.

## Referències

* ↑ «Creu de terme del Palau - Rèplica». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
* 1 2 Pujol Vila, Josep Narcís. Les creus de terme historiades del bisbat de Girona (tesi). Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona, 2017, p. 25.
* 1 2 3 Valero i Molina, Joan «La creu de pedra d'Olot. Algunes reflexions sobre les relacions existents entre l'escultura i l'orfebreria gòtiques». Annals del Patronat d'Estudis Històrics d'Olot i comarca, 2005, pàg. 149-168.
# Elias Torrecillas

Elias Torrecillas (Barcelona, 1982) és un actor, còmic, ballarí i presentador. Va estudiar a l'Escola de Teatre Nancy Tuñón a Barcelona i es va formar a altres centres com la Casona, el Palacete de la Boro, el Timbal. També va realitzar un Màster en Dansa Teatre amb Mercedes Boronat.
Al teatre, ha treballat a Black Side Story (2022), Lóng de Kernel Dance Theatre (2021) i Dansa Per Tutti (2022). A televisió, ha participat en els programes Homozzaping, Hotel Romántico, Polònia i Crackòvia.
Compagina l’activitat d’actor i còmic amb tasques de director artístic i productor de la companyia TransTorners.

## Carrera professional
### Teatre

Començà a treballar amb La Roda produccions a diferents espectacles fent gires per Espanya. Al 2006, s'incorpora a Corporación Antiestética i al 2011 a la companyia Liquidación por Derribo. Al 2012 crea la companyia Trastorners amb altres dos companys.

### Televisió

Ha treballat a les sèries El cor de la ciutat, Porca Misèria, La Tira, Telefusión, La que se avecina i Palomitas. Pel que fa a programes de televisió, ha participat a Buenas noches y Buenafuente, Polònia i Crackòvia fent imitacions de personatges.

### Cinema

Ha participat als films Rhesus(2010), Chuecatown (2007), Rumors (2006), Sueños para recordar (2008).

## Referències

* ↑ «Elías Torrecillas: entrades, biografia, fotos i notícies», 23-07-2021. [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ «Elías Torrecillas». [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ «Trastorners. Cia de humor trastornado – Empresa bizarra de espectáculos y servicios artísticos para empresas y entidades valientes.» (en castellà). Arxivat de l'original el 2008-06-14. [Consulta: 13 juliol 2023].
* 1 2 «Elías Torrecillas: entrades, biografia, fotos i notícies», 23-07-2021. [Consulta: 11 agost 2023].
* 1 2 3 4 «La compañía – Trastorners. Cia de humor trastornado» (en castellà). [Consulta: 11 agost 2023].