OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fafni

Fafni o Fàfnir (en norrè Fáfnir "l'estrenyidor"), és un dels personatges de la mitologia nòrdica que apareix a les Eddes, una narració en nòrdic antic de les gestes de déus i herois.
Fafni és el fill del gegant Hreidmar. Els seus germans es deien Otr (sovint també escrit com a Otur) i Regin.
A les Eddes se'ns explica que els tres déus Odin, Loki i Heni van matar per error Otur, el qual es trobava en forma de llúdriga. Van pagar la compensació convenient amb la pila d'or rebutjada pel nan Andvari, pila que duia la mala sort i la discòrdia a un possible propietari il·legítim (la peça més coneguda d'aquest tresor és l'anell Andvarinaut).
Hreidmar, ple de cobdícia, negà els seus fills Fafni i Regin per tal de no haver-los de donar la seva part corresponent de la compensació. Arran d'això, fou apunyalat per Fafni; i Fafni amenaçà també Reguin de matar-lo si exigia la seva part.
Reguin fugí i esdevingué el pare adoptiu de Sigurd.
Fafni es retirà aleshores a una caverna, on romania estirat sobre l'or per tal de vigilar-lo. Gradualment, prengué la forma d'un drac i, per l'efecte del Oegishjalmr, un casc que canviava l'aspecte del seu portador fent-lo espantós, el seu aspecte es feu encara més terrible.
Sigurd matà a Fafni amb l'espasa Gram i després matà a Reguin (que tot i ser un gegant, tenia en aquell moment la forma d'un nan), que volia tot el tresor dels nibelungs per ell però només en posseïa el casc, l'anell i un petita part.

## En la poesia posterior

Al poema alemany medieval La cançó dels nibelungs i a l'adaptació de Wagner de les estrofes per a l'òpera Der Ring des Nibelungen la història és gairebé igual, tot i que està lleugerament modificada.
Hreidmar escapa, Fafni passa a dir-se Fafner i el seu germà Fasolt. El tresor és la paga a un gegant per la construcció del Valhalla i la resta es connecta amb la història de l'òpera Das Rheingold. L'anell maleït Andvarinaut evoluciona com en moltes versions de les Eddes i de la cançó dels nibelungs i també en les òperes de Wagner cap a l'objecte central de la narració. A més a més, en les últimes dues versions Sigurd passa a dir-se Sigfrid i l'Oegishjalmr ja no és cap casc aterridor, sinó una capa que fa invisible al seu portador.

## Referències

* ↑ «Mitologia norrena i celta | enciclopedia.cat». [Consulta: 4 juny 2024].
* ↑ «Macià Riutort i Riutort: ÍSLENSK-KATALÓNSK ORÐABÓK LVI – DICCIONARI ISLANDÈS-CATALÀ XXXVIII». [Consulta: 4 juny 2024].

## Bibliografia

Bernard Evslin (1989). "Fafnier (Monsters of Mythology)", ISBN 1555462472

## Enllaços externs

* (alemany) La cançó de Fafni (Edda)
* (alemany) Regin conta a Sigurd sobre el tresor (de les Eddes antigues)
* (alemany) Els Niflungs i els Giukungs
* (alemany) Fafner Arxivat 2006-09-12 a Wayback Machine.
# Ebenezer Prout

Ebenezer Prout (Oundle, Northamptonshire, 1 de març de 1835 - Londres, 5 de desembre de 1909) fou un compositor, teòric i escriptor musical anglès. Des d'infant s'apassionà per la música, però davant l'oposició dels seus pares hagué d'estudiar la carrera literària, i només quan fou major d'edat va poder dedicar-se exclusivament a la música. Després d'ésser durant un cert temps deixeble de Alan Gray, desenvolupà places secundàries d'organista, entre elles la de la Union Chapel, d'Islington. De 1861 a1865 fou professor de piano de l'Escola d'Art del Crystal Palace, i el 1876 se'l nomenà professor d'harmonia i de composició musical de l'Escola Nacional per a l'ensenyança de la música i després de la Royal Academy of Music, on entre altres alumnes tingué en Norman Wilks, Reginald Steggall, Howard Orsmond Anderton, John Blackwood Mac Ewen, Alicia Adelaida Needham, Dora Bright i Myles Byrket Foster. A més, fou professor de piano de l'Escola Guildhall, director de la Societat Coral de Hackney (1876 a 1890) i, per a fi, professor de música de la Universitat de Dublín (1894), càrrec en el qual el succeí el 1920 Percy Buck.

## Obra

Prout és cèlebre principalment com a tractadista, per les obres següents:
* Tractat d'instrumentació (1880), (3a ed. 1904)
* Harmony (1889)
* Counterpoint (1891),
* Double counterpoint and canon, (1891),
* Fugue (1891),
* Fugal Analysis (1892),
* Form (1893),
* Applied Forms (1894),
* The Orchestra (1898-99, traducció alemanya, 1905-1906).
Com a compositor es donà a conèixer per dos quartets, premista ambdós per la Society of British musicians (1862 i 1865),
A banda compongué un quintet, dos quartets per a instruments d'arc i piano, un quartet per a instruments d'arc, una sonata, per a clarinet, una sonata, per a orgue, The red cross knights, cantata dramàtica (Londres, 1888), Damon and Phintias, cantata dramàtica, Salm 126 (per a solos, cor i orquestra), The song of Judith (baríton i orquestra), Freedom, baríton i orquestra. Queen Aimée (per a veus de dona), un magníficat, un servei diví, una antífona, quatre simfonies, obertures, entre d'altres.
Dirigí de 1871 a 1874 la Monthly Musical Record, i publicà diferents treballs biogràfics o crítics, com Mozart (1903) i Some notes on Bach's church cantatas (1907). fou un gran difusor de la música wagneriana arreu d'Anglaterra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 47, pàg. 1225 (ISBN 84-239-4547-2)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 56, pàg. 1053 (ISBN 84 239-4556-1)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. VI, pàg. 1364 (ISBN 84-239-4576-6)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 7, pàg. 984 (ISBN 84-239-4577-4)
* ↑ «Dora Bright 1862 - 1951. Composer & Pianist» (en anglès). Trübcher music publishing, 10-06-2020. [Consulta: setembre 2020].
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. V, pàg. 661 (ISBN 84-239-4575-8)
# Col llombarda

La col llombarda o col morada (Brassica oleracea var. capitata f. rubra) és una forma conreada de la forma coneguda com a Brassica oleracea var. capitata de la col (Brassica oleracea).

## Característiques

Té les fulles de color morat. Es cultiva principalment al nord d'Europa, a la Xina i a l'Amèrica del Nord.
La col morada es pot menjar crua, en amanida, o cuinada, en sopes, estofats, potatges, saltada amb all i cansalada, o com a part de molts altres plats. Després de bullir el seu color canvia al blau. Per conservar el color roig cal afegir vinagre o suc de llimona a la col.

## Indicador de pH

El suc de la col morada conté antocianina, i es fa servir com a indicador dels nivells d'hidrogen iònic (pH) en les solucions aquoses. Aquest pigment també es troba en altres plantes, com ara les petúnies.
    pHColor 2roig 4lila 6violat blavòs 8blau 10blau verdòs 12verd groguenc

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible
* Col

## Referències

* ↑ Pilotes de carn amb col llombarda - Receptes - Club de Cuines
* ↑ Michaelis, Leonor; M. P. Schubert, C. V. Smythe (1 December 1936). "Potentiometric Study of the Flavins". J. Biol. Chem. 116 (2): 587–607. http://www.jbc.org/cgi/reprint/116/2/587 Arxivat 2009-08-08 a Wayback Machine.. Retrieved 2008-04-25.

## Enllaços externs

* La col llombarda al laboratori de química
# (14097) Capdepera

(14097) Capdepera és un asteroide descobert l'11 d'agost de 1997 per Àngel López i Rafael Pacheco a l'Observatori Astronòmic de Mallorca. La seva designació provisional fou 1997 PU4. Els descobridors van proposar anomenar-lo Capdepera en reconeixement d'aquesta vila mallorquina, lloc de residència d'Àngel López, i que el 2000 complí el setè centenari de la seva fundació.

## Referències

* 1 2 Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 6 desembre 2023].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ Afirmat a: JPL Small-Body Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=14097.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Dades actualitzades de la NASA amb l'òrbita de (14097) Capdepera. (anglès)
# Paul Hitter

Paul Hitter (Bucarest, 1982) és un pintor romanés, amb arrels hongareses i austríaques. Estudià art entre d'altres a Acadèmia de Belles Arts de Múnic. Pintant, exprimeix tota l'admiració que sent pel món dels Balcans, en parla com a expressionisme balcànic: una barreja d'icones ortodoxes, art contemporani, art del carrer i expressionisme germànic, sempre inspirat en la cultura gitana, romanesa, jueva i eslava. És un artista i gitano militant que per les seves obres defensa els marginats de la societat.
Amb els seus quadres ofereix una nova perspectiva d'una societat molt estereotipada, amb molts elements crítics. Com diu el mateix artista: «perquè vinc de la terra dels Balcans, perquè els Balcans contenen una gran varietat de cultures, perquè els Balcans són una espècie de Jerusalem modern».
Va fer una primera exposició, amb el títol EXIL, al Museu Țăranului Romǎn, el museu etnogràfic de Bucarest, el 2010. Sol acompanyar l'exposició de grups de música balcànica, perquè considera que una mostra junts amb a les pintures, és com un viatge a través dels autèntics Balcans.
El 2022 la galeria Senso de Bucarest va organitzar una retrospectiva.

## Referències

* ↑ «Paul Hitter and Balkan Expressionism» (en anglès). Updates.
* ↑ «Hitter Paul» (en romanès). Artindex A Romanian Art Review.
* ↑ «Paul Hitter, el artista gitano antimperialista, creador del expresionismo balcánico» (en castellà), 04-03-2020.
* ↑ «‘Exil’ Exposiție Paul Hitter», 24-05-2010.
* ↑ Maria, Gomoiu. «"40. The Paul Hitter Retrospective", at the Senso Gallery» (en anglès), 16-11-2022. [Consulta: 27 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Paul Hitter - Lloc web oficial
* «Exposiție Paul Hitte ‘Als mítics arriben’» (en ro-), 26-04-2017. [Consulta: 27 desembre 2023].
# Tractat de París (1951)

El Tractat de París, signat el 18 d'abril de 1951 a la ciutat de París entre Bèlgica, França, la República Federal Alemanya, Itàlia, Luxemburg i els Països Baixos, va establir la creació de la Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer (CECA).
Va entrar en vigor el 23 de juliol de 1952 i va expirar formalment el 23 de juliol de 2002, exactament cinquanta anys després del seu naixement.2019
Pretenia que s'establira un mercat comú i es desenvolupara el treball i es millorara el nivell de vida dels estats membres.

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 680. ISBN 84-930048-0-4.
* ↑ «Treaty establishing the European Coal and Steel Community, ECSC Treaty, Summary». Europa (web portal). [Consulta: 4 gener 2010].
* ↑ Thomson, Ian. The documentation of the European Communities : a guide. 2a reimp. Londres: Mansell, 1992, p. 1. ISBN 0720120225.

## Vegeu també

* Tractats de la Unió Europea
* Cronologia de la Unió Europea

## Enllaços externs

* Història de la Unió Europea 1945-1957 (anglès)
# Cala Canyers

La cala Canyers és una petita platja natural del municipi de Palamós (Baix Empordà), situada en el tram de penya-segats entre la platja de Castell i Calella de Palafrugell, entre la cala de Senià, a ponent i la cala Corbs, a llevant, de la que està separada per la punta Canyers, que la protegeix de la tramuntana. Té una longitud de 20 metres i una amplada de 6 metres, formada per còdols. S'hi accedeix a peu pel camí de ronda des de la platja de Castell.
La cala deu el seu nom a la comunitat vegetal que creix prop de la platja.
A pocs metres de l'aigua hi ha les barraques de cala Canyers, dues antigues barraques de pescadors incloses a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Cala dels Canyers». Oficina de Turisme de Palamós.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Cala Canyers». Visita Costa Brava.
* ↑ Turró i Anguila, Jordi. Les barraques de pescadors a la Costa Brava. Palafrugell: Fundació Ernest Morató, 2013, p. 124-125. ISBN 9788461628346.
* ↑ «Barraques de cala Canyers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Antonio Rodríguez Aguirre

Antonio Rodríguez Aguirre (8 d'octubre de 1951) és un jugador de voleibol cubà, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on fou desè en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, va guanyar la medalla de bronze en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or als Jocs Panamericans (1971 i 1975) i una medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib de 1974).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Antonio Rodríguez». [Consulta: 21 agost 2023].
ç
# Colby Pearce

Colby Pearce (Boulder, 12 de juny de 1972) és un ciclista estatunidenc, professional del 1996 al 2005. Ha combinat la carretera amb la pista on ha obtingut diferents campionats nacionals.

## Palmarès en pista

Palmarès de Colby Pearce.
* 1999
** Campió dels Estats Units de Puntuació
* 2001
** Campió dels Estats Units de Persecució per equips
* 2002
** Campió dels Estats Units de Persecució per equips
* 2003
** Campió dels Estats Units de Scratch
* 2004
** Campió dels Estats Units de Persecució per equips
* 2005
** Campió dels Estats Units en Madison
* 2007
** 1r als Campionats Panamericans en Madison (amb Charles Bradley Huff)
** Campió dels Estats Units de Persecució per equips
** Campió dels Estats Units en Madison
* 2008
** Campió dels Estats Units de Puntuació
** Campió dels Estats Units de Persecució per equips
** Campió dels Estats Units en Madison

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 2002
** 1r a la Classificació general i a la prova de Cali, Puntuació
* 2004
** 1r a Aguascalientes, en Scratch
** 1r a Sydney, en Puntuació

## Referències

* 1 2 «CycleBase» (en anglès britànic). [Consulta: 13 gener 2025].
* 1 2 «Colby Pearce - Historia» (en castellà). [Consulta: 13 gener 2025].
# Herboristeria Manantial de Salud

L'Herboristeria Manantial de Salud, antigament Guarro, és un establiment situat al carrer d'en Xuclà, 23 de Barcelona, catalogat com a d'interès (categoria E2).

## Història

Va ser obert el 1923 pe l'encarregat major de l'herboristeria del Rei, Josep Guarro. El 1984, va passar a mans de Manantial de Salud, que ja tenia altres botigues obertes a la ciutat des del 1953.

## Descripció

Està situat a l'esquerra del portal d'accés. A l'exterior hi ha una sola obertura de factura moderna que consisteix en una estructura de fusta que inclou la porta de dos fulls de vidre i dos aparadors que la flanquegen. El rètol també és modern. La pintura de l'exterior ha seguit els colors i tons dels mobles de l'interior.
A dins, la botiga ha conservat alguns dels mobles antics de l'Herboristeria Guarro disposats en un espai allargat i ampli. Hi ha un llarg taulell format per diferents parts amb la base de fusta amb quarterons al frontal decorats amb flors i el sobre de marbre. El moble de darrere el taulell, i que ocupa una bona part dels murs perimetrals, és també original. Té alguns calaixos, però la major part està formada per senzills prestatges sense decoracions excepte l'acabament a la part superior en una cornisa contínua. En alguns llocs al moble s'hi han afegit portes de vidre. Conserva una taula de fusta policromada que representa un jove amb sangoneres, segurament del segle xviii.

## Referències

* ↑ «Herboristeria Guarro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 «Herboristeria Guarro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Ecles

Segons la mitologia grega, Ecles o Oicles (en grec antic Οἰκλῆς o Ὀϊκλῆς), també Ecleu o Oicleu (en grec antic Ὀϊκλεύς, en llatí Oecleus), va ser un endeví, fill d'Antífates i de Zeuxipe. És un descendent de Melamp i, per tant, del llinatge de Creteu i de Tiro.
Casat amb Hipermnestra, una de les filles de Testi, va tenir diversos fills: Polibea, Ifianira, i el més conegut, Amfiarau.
Ecles va ser company d'Hèracles en la seua expedició contra Troia. Hèracles li va confiar la vigilància de les naus, i va haver de resistir amb un contingent reduït d'aqueus el contraatac de Laomedont. Va morir tot just començada la lluita.
Una tradició diu que Ecles va acollir al Peloponnès el seu net Alcmeó, quan aquest va matar la seva mare Erifile per venjar el seu pare. Però cronològicament aquest episodi i l'anterior es contradiuen

## Referències

* 1 2 Transcripcions del nom en català d'acord amb els criteris dels hel·lenistes catalans, establits al Diccionari Grec-Català
* ↑ «Greek». [Consulta: 9 novembre 2023].
* ↑ Èsquil. Els set contra Tebes. Prometeu encadenat.. Traducció: Carles Riba. Edicions 62 i Editorial Alpha, p. 23.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 146. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 161. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Fórmula d'Euler

En matemàtiques, la fórmula d'Euler és una fórmula atribuïda a Leonhard Euler que estableix una relació fonamental entre les funcions trigonomètriques i l'exponencial: per tot nombre real x es satisfà
    $e^{\mathrm {i} x}=\cos x+\mathrm {i} \,\sin x$
on e és el nombre e, base del logaritme natural, i és la unitat imaginària, i cos, sin són les funcions trigonomètriques cosinus i sinus.
La fórmula pot interpretar-se geomètricament com una circumferència de radi unitari en el pla complex, dibuixada per la funció e$^{ix}$ al variar $x$ sobre els nombres reals. Així, $x$ és l'angle d'una recta que connecta l'origen del pla i un punt sobre la circumferència unitària, amb l'eix positiu real, mesurat en sentit contrari a les agulles del rellotge i en radiants. La fórmula només és vàlida si també el sinus i el cosinus tenen el seu argument en radiants.
La demostració està basada en l'expansió en sèrie de Taylor de la funció exponencial e$^z$ (on z és un nombre complex), i l'expansió de sin x i cos x.
La fórmula d'Euler va ser demostrada per primer cop per Roger Cotes el 1714, redescoberta i popularitzada per Euler el 1748; cap dels dos descobridors va veure la interpretació geomètrica anterior: la visió dels nombres complexos com punts en el pla va sorgir uns 50 anys més tard (veure Caspar Wessel).
La fórmula proporciona una potent connexió entre l'anàlisi matemàtica i la trigonometria. S'utilitza per representar els nombres complexos en coordenades polars i permet definir el logaritme per a nombres complexos.
Una propietat important de la fórmula d'Euler és que és l'única funció matemàtica que roman amb la mateixa forma -excepte per la unitat imaginària- amb les operacions d'integració i derivació del càlcul integral, el que permet que, en enginyeria elèctrica, s'utilitzi per a convertir equacions diferencials en equacions amb forma algebraica (per exemple en la resolució de circuits amb condensador i bobines), simplificant enormement aquestes operacions.
A partir de la fórmula d'Euler i les operacions amb funcions exponencials, es poden derivar diverses identitats trigonomètriques, així com la fórmula de De Moivre.
Una propietat important de la fórmula d'Euler és que conté dos tipus de simetries: la parella i la imparella.
La fórmula d'Euler també permet interpretar les funcions sinus i cosinus com simples variacions de la funció exponencial:
    $\cos x={e^{ix}+e^{-ix} \over 2}$
    $\sin x={e^{ix}-e^{-ix} \over 2i}$
En les equacions diferencials, la funció e$^{ix}$ s'utilitza sovint per a simplificar derivades, fins i tot si la resposta final és una funció real on apareixen sinus o cosinus.
En enginyeria i altres disciplines, els senyals que varien periòdicament s'acostumen a descriure com una combinació de funcions sinus i cosinus (vegeu anàlisi de Fourier), per compactar el resultat d'utilitzar l'exponencial complexa, utilitzant la fórmula de Euler.

## Identitat d'Euler

De la fórmula d'Euler es deriva el que es coneix com a identitat d'Euler:
    $e^{\mathrm {i} \,\pi }+1=0$
# Welt (Alemanya)

Welt (frisó septentrional Wäilt, danès Velt) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Eiderstedt, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Està situat a 10 kilòmetres a l'oest de Tönning.
Viccionari
# Paral·lel 25° sud

El paral·lel 25° sud és una línia de latitud que es troba a 25 graus sud de la línia equatorial terrestre. Travessa l'oceà Atlàntic, l'Àfrica, l'Oceà Índic, l'Australàsia, l'Oceà Pacífic i Amèrica del Sud.

## Geografia

En el sistema geodèsic WGS84, al nivell de 25° de latitud sud, un grau de longitud equival a 100,950 km; la longitud total del paral·lel és de 36.342 km, que és aproximadament 91,0% de la de l'equador, del que es troba a 2.766 km i a 7.236 km del pol Sud

## Arreu del món

A partir del Meridià de Greenwich i cap a l'est, el paral·lel 25° sud passa per:
    Coordenades País. Territori o mar Notes 25° 0′ S, 0° 0′ E﻿ / ﻿25.000°S,0.000°E﻿ / -25.000; 0.000﻿ (Primer Meridià) Oceà Atlàntic 25° 0′ S, 14° 50′ E﻿ / ﻿25.000°S,14.833°E﻿ / -25.000; 14.833﻿ (Namíbia) Namíbia 25° 0′ S, 20° 0′ E﻿ / ﻿25.000°S,20.000°E﻿ / -25.000; 20.000﻿ (Sud-àfrica) Sud-àfrica Cap Septentrional 25° 0′ S, 20° 20′ E﻿ / ﻿25.000°S,20.333°E﻿ / -25.000; 20.333﻿ (Botswana) Botswana 25° 0′ S, 25° 50′ E﻿ / ﻿25.000°S,25.833°E﻿ / -25.000; 25.833﻿ (Sud-àfrica) Sud-àfrica Nord-oest Limpopo Nord-oest Limpopo Mpumalanga Limpopo Mpumalanga 25° 0′ S, 32° 2′ E﻿ / ﻿25.000°S,32.033°E﻿ / -25.000; 32.033﻿ (Moçambic) Moçambic 25° 0′ S, 34° 4′ E﻿ / ﻿25.000°S,34.067°E﻿ / -25.000; 34.067﻿ (Oceà Índic) Oceà Índic Canal de Moçambic 25° 0′ S, 44° 2′ E﻿ / ﻿25.000°S,44.033°E﻿ / -25.000; 44.033﻿ (Madagascar) Madagascar 25° 0′ S, 47° 0′ E﻿ / ﻿25.000°S,47.000°E﻿ / -25.000; 47.000﻿ (Oceà Índic) Oceà Índic 25° 0′ S, 113° 7′ E﻿ / ﻿25.000°S,113.117°E﻿ / -25.000; 113.117﻿ (Austràlia) Austràlia Austràlia Occidental – Illa de Dorre 25° 0′ S, 113° 7′ E﻿ / ﻿25.000°S,113.117°E﻿ / -25.000; 113.117﻿ (Oceà Índic) Oceà Índic Canal Geògraf 25° 0′ S, 113° 39′ E﻿ / ﻿25.000°S,113.650°E﻿ / -25.000; 113.650﻿ (Austràlia) Austràlia Austràlia Occidental Territori del Nord Queensland 25° 0′ S, 152° 30′ E﻿ / ﻿25.000°S,152.500°E﻿ / -25.000; 152.500﻿ (Mar del Corall) Mar del Corall 25° 0′ S, 153° 13′ E﻿ / ﻿25.000°S,153.217°E﻿ / -25.000; 153.217﻿ (Austràlia) Austràlia Queensland – Illa de Fraser 25° 0′ S, 153° 21′ E﻿ / ﻿25.000°S,153.350°E﻿ / -25.000; 153.350﻿ (Mar del Corall) Mar del Corall 25° 0′ S, 164° 55′ E﻿ / ﻿25.000°S,164.917°E﻿ / -25.000; 164.917﻿ (Oceà Pacífic) Oceà Pacífic Passa al nord de les Illes Pitcairn 25° 0′ S, 70° 28′ O﻿ / ﻿25.000°S,70.467°O﻿ / -25.000; -70.467﻿ (Xile) Xile 25° 0′ S, 68° 24′ O﻿ / ﻿25.000°S,68.400°O﻿ / -25.000; -68.400﻿ (Argentina) Argentina 25° 0′ S, 58° 8′ O﻿ / ﻿25.000°S,58.133°O﻿ / -25.000; -58.133﻿ (Paraguai) Paraguai 25° 0′ S, 54° 27′ O﻿ / ﻿25.000°S,54.450°O﻿ / -25.000; -54.450﻿ (Brasil) Brasil Paraná São Paulo – per uns 20 km Paraná - per uns 15 km São Paulo 25° 0′ S, 47° 52′ O﻿ / ﻿25.000°S,47.867°O﻿ / -25.000; -47.867﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic

## Vegeu també

* Paral·lel 24° sud
* Paral·lel 26° sud

## Referències

* ↑ «Length of a Degree of Latitud'And Longitude». National Geospatial-Intelligence Agency. Arxivat de l'original el 2013-01-28. [Consulta: 22 agost 2018].
* ↑ T. Vincenty «Direct and Inverse Solutions of Geodesics on the Ellipsoid with application of nested equation». Survey Review, 4-1975.