OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grans ciutats balneàries d'Europa

Les Grans Ciutats Balnearis d'Europa estan inscrites a la llista del Patrimoni de la Humanitat compartit que consta d'una selecció d'onze ciutats balnearis de set països europeus que es varen desenvolupar al voltant de fonts naturals d'aigua mineral.
Des de principis del segle XVIII fins a la dècada de 1930, Europa occidental va experimentar un augment de la cultura balneària i del bany, que va portar a la construcció d'elaborades cases de bany. Sovint incloïen jardins, casinos, teatres i vil·les que envolten les fonts i els banys.

## Llistat

| Nombre al plànol | Lloc | Estat | Lloc - Superfície (ha) | Zona tampó - Superfície (ha) | Notes | Coordenades |
| 1 | Bad Ems | Alemanya | 80 | 155 | | 50° 19′ 50″ N, 7° 43′ 42.99″ E﻿ / ﻿50.33056°N,7.7286083°E﻿ / 50.33056; 7.7286083﻿ (Bad Ems) |
| 2 | Baden-Baden | Alemanya | 230 | 2.377 | | 48° 45′ 26.98″ N, 8° 14′ 32.98″ E﻿ / ﻿48.7574944°N,8.2424944°E﻿ / 48.7574944; 8.2424944﻿ (Baden-Baden) |
| 3 | Bad Kissingen | Alemanya | 212 | 524 | | 50° 11′ 51.99″ N, 10° 4′ 30″ E﻿ / ﻿50.1977750°N,10.07500°E﻿ / 50.1977750; 10.07500﻿ (Bad Kissingen) |
| 4 | Baden bei Wien | Àustria | 343 | 555 | | 48° 0′ 35.98″ N, 16° 14′ 0.98″ E﻿ / ﻿48.0099944°N,16.2336056°E﻿ / 48.0099944; 16.2336056﻿ (Baden bei Wien) |
| 5 | Spa | Bèlgica | 772 | 1.536 | | 50° 30′ 00″ N, 5° 52′ 01″ E﻿ / ﻿50.5°N,5.867°E﻿ / 50.5; 5.867﻿ (Spa) |
| 6 | Vichèi | França | 68 | 253 | | 46° 07′ 37″ N, 3° 25′ 07″ E﻿ / ﻿46.126828°N,3.418604°E﻿ / 46.126828; 3.418604﻿ (Vichy) |
| 7 | Montecatini Terme | Itàlia | 114 | 341 | | 43° 53′ 4″ N, 10° 46′ 28″ E﻿ / ﻿43.88444°N,10.77444°E﻿ / 43.88444; 10.77444﻿ (Montecatini Terme) |
| 8 | Bath | Regne Unit | 2.870 | | Banys Romans de Bath | 51° 22′ 53″ N, 2° 21′ 31″ O﻿ / ﻿51.38139°N,2.35861°O﻿ / 51.38139; -2.35861﻿ (Bath) |
| 9 | Františkovy Lázně (Franzensbad) | Txèquia | 367 | 872 | | 50° 7′ 2″ N, 12° 21′ 2″ E﻿ / ﻿50.11722°N,12.35056°E﻿ / 50.11722; 12.35056﻿ (Františkovy Lázně) |
| 10 | Karlovy Vary (Carlsbad) | Txèquia | 1.123 | 1.029 | | 50° 13′ 23″ N, 12° 53′ 0.98″ E﻿ / ﻿50.22306°N,12.8836056°E﻿ / 50.22306; 12.8836056﻿ (Karlovy Vary) |
| 11 | Marianske Lazne (Marienbad) | Txèquia | 835 | 3.677 | | 49° 58′ 38″ N, 12° 41′ 23.98″ E﻿ / ﻿49.97722°N,12.6899944°E﻿ / 49.97722; 12.6899944﻿ (Marianske Lazne) |

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «The Great Spa Towns of Europe» (en anglès). [Consulta: 5 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Grans ciutats balneàries d'Europa - Lloc web oficial
* The Great Spa Towns of Europe UNESCO collection on Google Arts and Culture
# Ratpenat frugívor sud-americà gros

El ratpenat frugívor sud-americà gros (Artibeus lituratus) és una espècie de ratpenat estenodermatini que viu a Sud-amèrica i a Centreamèrica.

## Subespècies

* Artibeus lituratus koopmani
* Artibeus lituratus lituratus
* Artibeus lituratus palmarum

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Chiara Lubich, l'amor ho venç tot

Chiara Lubich, l'amor ho venç tot (títol original en italià, Chiara Lubich - L'amore vince tutto) és un telefilm italià estrenat a Rai 1 el 3 de gener de 2021. S'ha doblat al valencià per a À Punt.
Dirigida per Giacomo Campiotti, la pel·lícula s'inspira lliurement en la vida de Chiara Lubich, fundadora del Moviment dels Focolars l'any 1943, l'objectiu del qual és la fraternitat universal com a requisit previ per al diàleg i la pau entre els humans. Va ser creada com a homenatge al centenari del naixement de Chiara.

## Premis i reconeixements

* 2021 – Premi Flaiano
** Millor interpretació femenina per a Cristiana Capotondi

## Referències

* 1 2 «Chiara Lubich, l'amor ho venç tot». À Punt, 17-07-2023. [Consulta: 19 juliol 2023].
* 1 2 «Cristiana Capotondi è Chiara Lubich». [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ «"Chiara Lubich. L’amore vince tutto" in prima serata su Rai 1 il 3 gennaio» (en italià). [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ «VINCITORI PREMI INTERNAZIONALI FLAIANO 2021».
# Hípica als Jocs Olímpics d'estiu de 1964

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 celebrats a la ciutat de Tòquio (Japó) es disputaren cinc proves d'hípica: doma clàssica, concurs complet i salts, tant en categoria individual com per equips. La competició es desenvolupà entre els dies 16 i 24 d'octubre de 1964 als centres eqüestres de Baji Koen i Karuizawa.
Hi participaren un total de 116 genets, 103 homes i 13 dones, de 20 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Doma clàssica individual Detalls | Henri Chammartin amb Wörmann | Harry Boldt amb Remus | Sergei Filatov amb Absent |
| Doma clàssica per equips Detalls | AlemanyaHarry Boldt amb Remus Reiner Klimke amb Dux Josef Neckermann amb Antoinette | SuïssaHenri Chammartin amb Wörmann Gustav Fischer amb Wald Marianne Gossweiler amb Stephan | Unió SovièticaSergi Filatov amb Absent Ivan Kizimov amb Ikhor Ivan Kalita amb Moar |
| Concurs complet individual Detalls | Mauro Checcoli amb Surbean | Carlos Moratorio amb Chalan | Fritz Ligges amb Donkosak |
| Concurs complet per equips Detalls | ItàliaMauro Checcoli amb Surbean Paolo Angioni amb King Giuseppe Ravano amb Royal Love | Estats UnitsMichael Page amb Grasshopper Kevin Freeman amb Gallopade John Plumb amb Bold Minstrel | AlemanyaFritz Ligges amb Donkosak Horst Karsten amb Condora Gerhard Schulz amb Balza X |
| Salts d'obstacles individual Detalls | Pere Jonqueres d'Oriola amb Lutteur B | Hermann Schridde amb Dozent II | Peter Robeson amb Firecrest |
| Salts d'obstacles per equips Detalls | AlemanyaHermann Schridde amb Dozent II Kurt Jarasinski amb Torro Hans Günter Winkler amb Fidelitas | FrançaPere Jonqueres d'Oriola amb Lutteur B Janou Lefèbvre amb Kenavo D Guy Lefrant amb Monsieur de Littry | ItàliaPiero D'Inzeo amb Sun Beam Raimondo D'Inzeo amb Posillipo Graziano Mancinelli amb Rockette |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Alemanya | 2 | 2 | 2 | 6 |
| 2 | Itàlia | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 3 | França | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Suïssa | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 5 | Argentina | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Estats Units | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Unió Soviètica | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 8 | Regne Unit | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Equestrian Dressage at the 1964 Summer Olympics». [Consulta: 17 desembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Equestrian Eventing at the 1964 Summer Olympics». [Consulta: 17 desembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Equestrian Jumping at the 1964 Summer Olympics». [Consulta: 17 desembre 2024].
# Sèrica

Sèrica (en grec, Σηρική Sērikḗ; en llatí, Sērica) fou un territori de l'Àsia central habitat per pobles anomenat sers (en llatí, sērĕs; en grec, Σῆρες Sẽres «xinesos [del nord]») tot i que probablement aquest no era el seu nom. Segons Ptolemeu tenia a l'oest la Scythia Extra Imaum, al nord la terra desconeguda, a l'est el país dels sines (en llatí, sinae; en grec, Σῖναι Sĩnai «xinesos [del sud]») i al sud, l'Índia.

## Bibliografia

* Dictionary of Greek and Roman Geography, Sir William Smith (Editor), Spottiswoode and Co;, London, 1873
* Oxford Classical Dictionary, Simon Hornblower and Antony Spawforth (Editors), Oxford University Press, 2003
# Lodoletta

Lodoletta és un dramma lirico o òpera lírica en tres actes de Pietro Mascagni. El llibret és de Giovacchino Forzano, i està basat en la novel·la Two Little Wooden Shoes d'Ouida (pseudònim de Marie Louise de la Ramée).

## Composició

Una subhasta de la seva propietat, inclosos els drets musicals de Two Little Wooden Shoes, es va celebrar per satisfer els creditors locals quan Ouida va morir a Itàlia el 1908. Giacomo Puccini va intentar comprar-los, però va ser superat per un comerciant local. Posteriorment, el guanyador els va revendre a una editorial de música, que els va proporcionar a Mascagni perquè la desenvolupés en una òpera.

## Representacions

Es va representar per primera vegada al Teatro Costanzi de Roma el 30 d'abril de 1917 amb Rosina Storchio en el paper principal. L'estrena nord-americana va ser el 12 de gener de 1918 al Metropolitan Opera de Nova York, amb Geraldine Farrar com a Lodoletta i Enrico Caruso com a Flammen.

## Rols

Roles, voice types, premiere cast :
| Rol | Tipus de veu | Elenc de l'estrena, 30 abril 1917 Director: Pietro Mascagni |
| Lodoletta | soprano | Rosina Storchio |
| La pazza | contralto | Cleofe Braghini |
| Maud | soprano | Luigia Pieroni |
| La vanard | soprano | Ida De Filippis |
| Flammen | tenor | Giuseppe Campioni |
| Giannotto | baríton | Enrico Molinari |
| Franz | baritone | Leone Paci |
| Antonio | baix | Augusto Dadò |
| Una veu/un carter | tenor | Ettore Bonzi |

## Argument

L'òpera està ambientada el 1853 a Holanda i París.
Lodoletta, una òrfena neerlandesa, i Flammen, un artista, són amants, però ella el deixa quan ell li suggereix que haurien de viure junts. Després que ell es traslladi a París, ella canvia d'opinió i el segueix, arribant finalment a casa seva la nit de Cap d'Any, malalta i amb parracs. Veient una festa brillant a l'interior, s'adona que habiten en mons diferents i s'ensorra a la neu. Delirant, imagina que ell l'està besant i, en l'ària final, "Flammen perdonami", li demana perdó mentre mor d'esgotament.

## Referències

* 1 2 Spike Hughes, album jacket notes for London 5202, Operatic Recital by Renata Tebaldi Volume 3, 12" mono LP.
* ↑ «List of cast members». italianopera.org. Arxivat de l'original el 2011-09-28. [Consulta: 17 març 2020].
Òperes de Pietro Mascagni :
Cavalleria rusticana (1890)
L'amico Fritz (1891)
I Rantzau (1892)
Guglielmo Ratcliff (1895)
Silvano (1895)
Zanetto (1896)
Iris (1898)
Le maschere (1901)
Amica (1905)
Isabeau (1911)
Parisina (1913)
Lodoletta (1917)
Il piccolo Marat (1921)
Pinotta (1932)
Nerone (1935) :
# Andrés García Berrio

Andrés García Berrio (Gamonal, 1985) és un és advocat i criminòleg espanyol establert a Barcelona d'ençà del 2006. Arran de les eleccions al Parlament de Catalunya de 2024, és diputat per Comuns Sumar.
Especialitzat en drets humans, és expert en migració internacional, dret de reunió i manifestació i centres penitenciaris. Com a director estratègic d'Irídia ha defensat nombroses causes relacionades amb els moviments socials i veïnals, i ha participat en la defensa jurídica de l'1 d’octubre, la campanya en contra de les pistoles tàser i en la promoció a la defensa dels drets de les persones migrants. També ha format part com a activista de la plataforma Tanquem els CIE i de l'Ateneu Popular La Flor de Maig.

## Referències

* ↑ «Entrevista completa a Andrés García Berrio (Comuns)». Betevé, 02-05-2024. [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ «El alcalde de El Prat, Lluís Mijoler, y el abogado Andrés García Berrio acompañan a Albiach en la lista de los comuns» (en castellà), 26-03-2024. [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ Bonet, Enric. «Nuestro objetivo es evitar el retorno de la sociovergencia y las medidas del pasado» (en castellà). El Salto, 10-05-2024. [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ «Volen que tothom quedi paralitzat, que pensem que no es poden exercir els drets fonamentals». Vilaweb, 28-09-2019. [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ «Tot es mou - Andres García Berrio: "Hem vist maltractaments greus a la via pública on no es volia dispersar, sinó castigar" - 3Cat». CCMA, 04-12-2019. [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ Sempere, Antonio. «El 6-F fue un crimen de Estado» (en castellà). El Periodico de Ceuta, 09-02-2019. [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ Almodóvar, Marc; González, Ricard. «En España hay un problema profundo de racismo institucional y social» (en castellà). El Salto, 24-02-2021. [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ «L'advocat denunciat pels Mossos per la 'llei mordassa' presenta una queixa a Interior» (en castellà), 01-02-2016. [Consulta: 15 maig 2024].
* ↑ Pujol, Guillem. «Entro en política perquè crec que els drets humans s'han de defensar des de tots els fronts». Catalunya Plural, 29-04-2024. [Consulta: 15 maig 2024].
# Cigonyes (pel·lícula)

Cigonyes (títol original en anglès, Storks) és una pel·lícula de comèdia d'aventures animada per ordinador estatunidenca del 2016 coproduïda per Warner Animation Group, RatPac-Dune Entertainment i Stoller Global Solutions, i distribuïda per Warner Bros. Pictures. Va ser dirigida per Nicholas Stoller i Doug Sweetland (en el primer llargmetratge de Sweetland), i escrita pel mateix Stoller, que també va produir la pel·lícula amb Brad Lewis. La pel·lícula segueix un paquet que lliura la cigonya Junior (Samberg) i la seva parella humana Tulip (Crown), treballant al centre de distribució d'una enorme botiga en línia, Cornerstore.com, situada a les muntanyes. Després que un nen anomenat Nate Gardner (Anton Starkman) enviï una carta a l'empresa, tots dos creen accidentalment un nadó fent servir la fàbrica de nadons desapareguda que les cigonyes havien utilitzat anteriorment en el seu negoci original de fer i lliurar nadons. Per tal de protegir el nadó del gerent de l'empresa i assegurar que en Junior tingui successió, els dos emprenen un viatge per lliurar el nadó a la família del nen. La versió original en anglès és protagonitzada per les veus d'Andy Samberg, Katie Crown, Kelsey Grammer, Jennifer Aniston, Ty Burrell, Keegan-Michael Key, Jordan Peele i Danny Trejo. La pel·lícula es va estrenar en cinemes d'Espanya el 30 de setembre de 2016 i va ser doblada al català (a més del castellà castellà i basc).
Després que Warner Animation Group es fundés el gener de 2013, es va anunciar el projecte, amb Sweetland en la direcció de la pel·lícula, mentre que Stoller va ser contractat per l'estudi per crear i escriure la pel·lícula. L'abril de 2015 es va anunciar que Stoller i Sweetland codirigirien la pel·lícula, i Stoller produiria la pel·lícula juntament amb Lewis. El repartiment principal es va anunciar poc després. Mychael i Jeff Danna van compondre la banda sonora de la pel·lícula. L'animació va ser proporcionada per Sony Pictures Imageworks.
Cigonyes es va exhibir a Los Angeles el 17 de setembre de 2016 i va ser estrenada als Estats Units a càrrec de Warner Bros. Pictures del 23 de setembre, en 3D, IMAX i formats convencionals. La pel·lícula va rebre crítiques generalment positives, que van elogiar l'animació, l'humor i la veu, però van criticar la història. També va ser un èxit de taquilla, va guanyar 183 milions de dòlars a tot el món contra un pressupost de 70 milions de dòlars.

## Repartiment

| Personatge | Veu original | Veu catalana |
| Junior | Andy Samberg | Àlex Meseguer |
| Tulip | Katie Crown | Nerea Alfonso |
| Hunter | Kelsey Grammer | Jordi Royo |
| Jasper | Danny Trejo | Jaume Mallofre |
| Alpha | Keegan-Michael Key | Ramon Canals |
| Toady | Stephen Kramer Glickman | Toni Astigarraga |

## Referències

* ↑ «Cigonyes». Goita què fan, ara!, 2016. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ «El film d'animació 'Cigonyes' arriba a les pantalles divendres doblada al català». [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ «ésAdir > Cigonyes». [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ «Storks». IMAX, 15-09-2016. [Consulta: 19 octubre 2016].
# El misteri de Marie Rogêt

El misteri de Marie Rogêt (The Mystery of Marie Rogêt) és un conte d'Edgar Allan Poe publicat al Snowden's Ladies' Companion de Nova York, per lliuraments, entre novembre del 1842 i febrer del 1843. La història gira al voltant de la investigació que l'inspector amateur C. Auguste Dupin porta a terme per tal de descobrir qui va matar una jove venedora de perfums, Marie Rogêt, el cadàver de la qual es troba surant al Sena, a París. Basant-se només en la informació que en donen els diaris, Dupin segueix la seva esfereïdora lògica deductiva i arriba a les seves pròpies conclusions.
L'autor es va basar en uns fets reals ocorreguts a Nova York en què la víctima s'anomenava Mary Cecilia Rogers, el cos de la qual surava al riu Hudson, i que no havien estat resolts per la policia. Poe va anar escrivint el relat, exactament com el protagonista, a mesura que n'anava tenint noves dades per mitjà de la premsa.
És el segon conte de Poe protagonitzat per Dupin, personatge creat en Els crims de la Rue Morgue, i que tornaria a aparèixer en La lletra robada del 1845.

## Un entrellat insòlit i extraliterari

Al juny del 42, un any després de l'assassinat real de la jove Rogers i cinc mesos abans de l'aparició del conte, Poe escrigué a un amic: «Ho analitzo tot amb detall. No he volgut ometre res. I arribo a la conclusió que la noia no fou morta per una trepa. La policia ha seguit una pista falsa. L'assassí és només un». En el conte, aquest assassí és un oficial de marina, ben bru. Quan l'afer és oficialment resolt, després de l'aparició del conte, hi ha, en efecte, un oficial de marina, però aquest únicament hauria dut la víctima a un saludador, per tal de practicar-li un avortament. La versió de la policia de Nova York és que Mary hauria mort accidentalment arran d'aquest fet. Tanmateix, el senyador, ell sí que resultà ser un home molt bru.
Més tard, Poe escrigué: «En Marie Rogêt ho explico tot. Excepte el que no explico. L'oficial naval va confessar i el cas va ser clos. Millor per a la família. Val més no parlar-ne més». No són pas pocs els crítics que sostenen que el conte sí que resol l'afer real, i fins i tot que el mateix autor hi estava embolicat. Pot ser més del que sembla raonable sospitar. L'estanc en el qual treballava la Mary era força freqüentat per artistes i escriptors, i no fóra gens estrany que Poe hi anés amb alguna regularitat. I potser no és sobrer recordar que Edgar Allan Poe era, ell també, un home ben bru.

## Bibliografia

* Edició catalana dins Tots els contes d'Edgar Allan Poe, amb traducció i presentació de Joan Solé, en 2 volums (Barcelona: Columna, 2002; Cercle de Lectors, 2003, amb il·lustracions de Joan-Pere Viladecans).
# Escut de Grècia

L'escut de Grècia (en grec Εθνόσημο της Ελλάδας, Ethnósimo tis Elladas) és d'atzur amb una creu plena d'argent, voltat per dos rams de llorer de sinople. Es va adoptar l'any 1975.

## Història

El primer emblema nacional grec data de 1822 i tenia forma circular, amb els colors blau i blanc; s'hi representava la deessa Atena i l'òliba, el seu símbol, amb la llegenda «Administració Provisional de Grècia». Ha tingut nombrosos canvis tant en la forma com en el disseny, sobretot a causa dels canvis de règim polític.
En època del primer ministre Kapodístrias (1828 - 1832), es va adoptar el fènix, símbol de renaixement. Durant el regnat d'Otó de Baviera, les armes reials (l'escut amb la creu d'argent sobre camper d'atzur, timbrat amb la corona reial i flanquejat per dos lleons coronats) van esdevenir l'emblema nacional grec. Amb l'arribada de Jordi I l'escut anterior es va substituir per un d'inspiració danesa.
Amb l'adveniment de la república el 1924, Grècia passava a tenir com a emblema simplement l'escut d'atzur amb la creu d'argent. Les armes reials es tornaren a implantar amb la restauració monàrquica el 1935 i es van fer servir fins al 1973, quan una junta militar va abolir la monarquia. El disseny actual, obra de l'artista Kostas Grammatópoulos, s'adoptà el 7 de juny de 1975.

## Escuts usats anteriorment

* El segell d'armes del Govern Provisional Grec (1822-1828).
* L'emblema de Grècia amb el govern de Ioannis Kapodístrias (1828-1832). S'hi pot llegir "Estat Hel·lènic" i la data de la Independència grega, el 1821, en la numeració grega.
* Escut reial i estatal en temps del rei Otó, basat en les armes reials bavareses (1833-1862)
* Escut reial durant la dinastia Glücksburg (1863-1924 i 1935-1973)
* Escut estatal durant la dinastia Glücksburg (1863-1924 i 1935-1973)

## Referències

* ↑ Llei 48 (Butlletí oficial de l'Estat Grec núm.108, A, amb data 7 de juny del 1975)

## Vegeu també

* Bandera de Grècia
# Owen Wingrave

Owen Wingrace és una òpera en dos actes de Benjamin Britten, originalment escrita per a la televisió. El llibret en anglès va ser obra de Myfanwy Piper, basat en un relat breu de Henry James. Es va enregistrar a l'Snape Maltings, prop d'Aldeburgh (Anglaterra), el novembre de 1970, i es va retransmetre per primer cop el 16 de maig de 1971.

## Referències

* ↑ Peter Evans, "Britten's television opera". Musical Times, 112(1), 425–428 (1971).

## Enllaços externs

* Fundació Britten-Pears
Òperes de Benjamin Britten :
Paul Bunyan (1941)
Peter Grimes (1945)
The Rape of Lucretia (1946)
Albert Herring (1947)
The Beggar's Opera (1948)
The Little Sweep (1949)
Billy Budd (1951)
Gloriana (1953)
The Turn of the Screw (1954)
Noye's Fludde (1958)
A Midsummer Night's Dream (1960)
Curlew River (1964)
The Burning Fiery Furnace (1966)
The Prodigal Son (1968)
Owen Wingrave (1971)
Death in Venice (1973) :
# Merlin (Goldmark)

Merlin és una òpera en tres actes composta per Károly Goldmark sobre un llibret alemany de Siegfried Lipiner, basat en Les idylles du roi d'Alfred Tennyson sobre les en les llegendes del Rei Artús i els Cavallers de la Taula Rodona. S'estrenà al Hofoper de Viena el 19 de novembre de 1886, amb Hermann Winkelmann en el paper principal.
Merlin va ser estrenada onze anys després de l'èxit de La reina de Saba, amb el mateix llibretista, Siegfried Lipiner. Tot i algunes influències wagnerianes, especialment en els llargs monòlegs de Merlí i Viviane, el seu estil és més variat, incorporant elements de Weber, Beethoven, Mendelssohn, amb influències folk. La influència de Meyerbeer es fa evident en la representació de la cort del rei Artús.

## Representacions

El Metropolitan Opera va donar l'estrena americana amb Lilli Lehmann sota la direcció de Walter Damrosch el 3 de gener de 1887.

## Referències

* ↑ «Merlin». Imslp. [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «MERLIN by Karl Goldmark, world premiere on CD Profil». operanostalgia.be.
* ↑ Laviska, David. «Goldmark: Merlin».
* ↑ Laura Williams Macy The Grove Book of Opera Singers 2008 - Pàgina 274 El 1885, Lehmann va trencar el seu contracte amb l'Òpera de la Cort de Berlín i es va traslladar a Nova York, on va debutar al Metropolitan. Allà va interpretar papers destacats com la Reina de Saba en l'òpera de Karl Goldmark *Die Königin von Saba*, Berthe en *Le prophète*, Marguerite en *Faust*, Irene en *Rienzi* i Venus en *Tannhäuser*. També va participar en les primeres representacions de *Tristan und Isolde* (1886), *Merlin* de Goldmark (1887) i *Siegfried* (1887) a Nova York."
* ↑ David Ewen Musicians since nineteen hundred: performers in concert 1978 Page 186 - -"Damrosch was assigned the American premieres of Karl Goldmark's Merlin on January 3, 1887, and Cornelius's The ..."