OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Un año sin amor

Un año sin amor és una pel·lícula de drama argentina del 2005 dirigida per Anahí Berneri, i escrit per Berneri i Pablo Pérez, adaptant la novel·la autobiogràfica homònima de Pérez. La trama mostra Pablo, un escriptor que tracta la solitud i la sida. Anhelant l'amor, col·loca anuncis en una revista gai i es veu involucrat en el món secret de l'escena del cuir gai de Buenos Aires.
Un año sin amor fou projectada a diversos festivals de cinema de temàtica LGBT, i va obtenir diversos premis, com el Premi Teddy a la Millor pel·lícula gai al 55è Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Trama

Pablo és un poeta en dificultats que viu amb VIH a Buenos Aires. Al llarg d'un any tracta temes relacionats amb la seva salut, la seva família, la seva recerca de l'amor i la seva implicació en desenvolupament amb el fetitxisme de cuir. L'any culmina amb la publicació del seu dietari en forma de novel·la, Un any sin amor.

## Repartiment

* Juan Minujín - Pablo Pérez
* Mimí Ardu - Tia
* Carlos Echevarría - Nicolás
* Bárbara Lombardo - Julia
* Javier Van de Couter - Martín
* Osmar Núñez - Comisario Báez
* Ricardo Merkin - Pare de Pablo
* Carlos Portaluppi - Editor
* Mónica Cabrera - Assistent social
* Ricardo Moriello - Juan
* Juan Carlos Ricci - Dr. Rizzo

## Premis
### Guanyador

* 55è Festival Internacional de Cinema de Berlín: Premi Teddy a la millor pel·lícula; 2005.
* Outfest: Gran Premi del Jurat, Funció narrativa internacional destacada; 2005.
* Festival de cinema gai i lèsbic de Nova York: Millor llargmetratge de narrativa estrangera; 2005.

### Nominacions

* Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata: Premi FIPRESCI, Anahi Berneri; Millor pel·lícula; 2005
* Premis Cóndor de Plata: Premi Còndor de Plata; Millor guió adaptat; Millor actor revelació, Juan Minujín; Millor Vestuari, Roberta Pesci; 2006.

## Referències

* ↑ Pulver, Andrew «A Year Without Love». The Guardian, 28-04-2006 [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ "Un año sin amor" ganó un premio en Berlín, El Territorio, 29 de febrer de 2005
* ↑ Un año de premios, Río Negro, 25 de juliol de 2005

## Enllaços externs

* Un año sin amor a cinenacional.com
* "Un aaño sin amor": masculinidad, placer y poder en el nuevo cine argentino per Lina Aguirre. A: Chasqui Vol. 40, No. 1 (Mayo 2011), pp. 35-47 (13 pages)
# Fernando Lorenzo

Fernando Lorenzo Estefan (Montevideo, 31 de gener de 1960) és un economista i polític uruguaià pertanyent a la coalició del Front Ampli. Entre 2005 i 2008 va ser Director de l'Assessoria Macroeconòmica i Financera i de l'Assessoria de Política Comercial del Ministeri d'Economia i Finances de l'Uruguai.
Actualment és el ministre d'Economia del seu país.

## Biografia

Fernando Lorenzo va néixer a Montevideo, Uruguai, el 1960. Es va graduar de la Universitat de la República el 1984 amb el títol de Llicenciat en Economia.
Va ser director del Centre d'Investigacions Econòmiques (CINVE) entre 1997 i 2004.
Té un Diplome d'Etudes Approfondies en Economie et Finances Internationales de la Universitat París-Dauphine i un doctorat en economia per la Universitat Carles III de Madrid.
És President de la Xarxa d'Investigacions Econòmiques del Mercosur, consultor nacional i internacional en temes econòmics i financers i autor de publicacions i treballs d'investigació en temes macroeconòmics, de comerç i finances internacionals i mètodes quantitatius aplicats a l'economia.
És docent en els postgraus d'Economia de la Universitat ORT i de la Universitat de la República.

## Referències

* ↑ «Conformación de los Ministerios» (en castellà). Montevideo COMM, 03-12-2009. [Consulta: 3 novembre 2010].
* ↑ «Ministros Confirmados para el Gabinete» (en castellà). Observa.com.uy. [Consulta: 3 novembre 2010].
* ↑ «Agència Nacional d'Investigació - Fernando Estefan» (en castellà). ANII. [Consulta: 3 novembre 2010].
* ↑ «Centre d'Investigacions Econòmiques» (en castellà). CINVE. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2011. [Consulta: 3 novembre 2010].
* ↑ MEF: Fernando Lorenzo Estefan Arxivat 2011-11-08 a Wayback Machine. (castellà)
# Aiguada

L'aiguada és una tècnica de pintura molt semblant a l'aquarel·la. Es caracteritza per utilitzar una única tonalitat en tota la imatge, generalment el negre, tot i que no és estrany emprar el sèpia, colors terra vermellosos, verd botella o blau marí. La pintura s'aplica més o menys diluïda en aigua, habitualment amb un pinzell. La tècnica consisteix a pintar diferents capes una sobre l'altra, de manera que es comença pintant amb una capa lleugera els colors més clars i lluminosos, i després es va insistint amb noves capes, tantes vegades com calgui, sobre els colors més foscos. Per tant, com passa amb l'aquarel·la, cal emprar com a suport un paper gruixut que resisteixi l'aigua.
Tradicionalment s'utilitzen colors d'aquarel·la o, com a variant, tinta xinesa, encara que aquesta resulta menys "dúctil" (produeix salts o "tallats" en el to del degradat).
A Europa, aquesta tècnica va començar a practicar-se sobretot a partir de l'edat mitjana, moment en què la qualitat i el gruix del paper van millorar notablement. L'any 1437 és referenciada per escrit al tractat de pintura de Cennino Cennini. Alguns pintors cèlebres que l'han usada són Guercino, Rembrandt i Claude Lorrain.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 2 novembre 2014].
# Pere Rifé i Ausió

Pere Rifé i Ausió (Barcelona, 2 de gener de 1885 - 14 de març de 1973) va ser un sacerdot català.
Pere Rifé va néixer al carrer Fonollar de Barcelona, fill de Jeroni Rifé i Domènech, natural de Martorell, i de Teresa Ausió i Jons, natural de Granollers.
Va exercir diversos càrrecs eclesiàstics: va ser vicari de Monistrol de Montserrat i de Sant Andreu de Palomar, tinent de Sant Vicenç de Calders i, des del 1916, va esdevenir rector de Bonastre. El 1924 es traslladat i s'incorpora a la parròquia de Sant Josep de Badalona quan la seu encara era al monestir de les clarisses de la Divina Providència, ja que el temple encara no s'havia acabat de bastir. Va treballar incansablement en la construcció de l'església, que finalment va ser beneïda i inaugurada el 1948 amb les obres encara inacabades. Molt actiu amb la vida parroquial, va introduir-hi nombroses activitats. El 1950 va ser nomenat arxipreste de Badalona i el 1954 va ser traslladat, després de 30 anys a Badalona, a la parròquia de la Puríssima Concepció de Barcelona.
En reconeixement de la seva intensa labor al capdavant de Sant Josep, el 1943 l'Ajuntament de Badalona va posar el seu nom a la plaça ubicada just davant de l'església de Sant Josep, i el 1949 va ser nomenat fill adoptiu de la ciutat.

## Referències

* 1 2 3 Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, M. Dolors. Tots els carrers de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 2003, p. 206.
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1885, número de registre 27.
# Bulbul barbat gorjablanc

El bulbul barbat gorjablanc (Criniger ndussumensis) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a Camerun, República Centreafricana, Congo, República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial, Gabon i Nigèria. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i els boscos de pantans. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul barbat gorjablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 614. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-bearded Greenbul. Criniger ndussumensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Bulbul verdós del Mulanje

El bulbul verdós del Mulanje (Arizelocichla milanjensis) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Habita localment els boscos de les muntanyes de Zimbàbue i Moçambic. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Bulbul verdós del Mulanje». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 613. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Stripe-cheeked Bulbul. Arizelocichla milanjensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Medea in Corinto

Medea in Corinto és una òpera en dos actes composta per Simon Mayr sobre un llibret italià de Felice Romani, basat en Medea d'Eurípides. S'estrenà al Teatro San Carlo de Nàpols el 28 de novembre de 1813.
El mateix tema havia servit de base per a la famosa òpera de Luigi Cherubini Médée (1797) que podria haver tingut una influència en l'obra de Mayr. Medea in Corinto va ser l'èxit teatral més gran de Mayr.

## Referències

* ↑ «Dades a operone.de». Arxivat de l'original el 2014-12-07. [Consulta: 4 desembre 2014].
# Bandera del Timor Oriental

La bandera de Timor Oriental va ser adoptada el 2002. Es tracta de la mateixa bandera del seu primer - i curt - període d'independència de 1975, però amb diferents proporcions. Alhora que el Fretilin també es va inspirar en aquesta bandera per fer la seva. Mentre que la bandera de 1975 tenia unes proporcions de 2:3, les proporcions de la bandera actual són d'1:2.
La bandera fou hissada oficialment per primera vegada el dia 20 de maig de 2002, el dia que el país recuperà la independència.
Segons la Constitució, el triangle groc representa "les restes de colonialisme"; el triangle negre representa "l'obscurantisme que cal superar"; el fons vermell de la bandera representa "la lluita per a l'alliberament nacional"; finalment l'estel ("la llum que guia") és blanc i simbolitza la pau.

## Referències

* ↑ «Lei nº 2007» ( PDF) (en portuguès). República Democrática de Timor-Leste. Parlamento Nacional, 07-11-2006. Arxivat de l'original el 2015-07-09. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Nace el Estado independiente de Timor Oriental» (en castellà). El País [Madrid], 18-05-2002. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Símbolos Nacionais» (en portuguès). Governo de Timor-Leste. [Consulta: 30 octubre 2022].
# Bulbul becgròs

El bulbul becgròs (Spizixos canifrons) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a Bangladesh, Xina, l'Índia, Laos, Myanmar i Tailàndia i Viernam. Els seus hàbitats principals són els boscos temperats, els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, els matollars d'altura tropicals i subtropicals i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul becgròs». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 620. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Crested Finchbill. Spizixos canifrons» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Joost

Joost (pronunciat [dʒust], com la paraula just) és un sistema per distribuir programes de televisió i altres formes de vídeo a través de la xarxa.
El desenvolupament de Joost va començar el 2006. Sota el nom en clau "The Venice Project", Zennström i Friis van reunir equips formats per més de 150 desenvolupadors de mitja dotzena de ciutats d'arreu del món, incloent-hi Nova York, Londres, Leiden i Tolosa de Llenguadoc. El cap tècnic de Joost és Dirk-Willem van Gulik. Durant el 2007-2008, Joost va utilitzar la tecnologia de televisió peer-to-peer (P2PTV), creada per Niklas Zennström i Janus Friis (fundadors de Skype i Kazaa) per distribuir contingut al seu reproductor d'escriptori basat en Mozilla i a finals de 2008, es va migrar per utilitzar un reproductor web basat en Flash. La companyia va tancar finalment el 2012.

## Referències

* ↑ «Daily Tidbits: Joost kills software application». CNET, 18-12-2008. [Consulta: 1r gener 2018].
* ↑ «Joost Launches Flash Version For Browsers: Easier But No Hulu» (en anglès). CBS, 13-10-2008. [Consulta: 1r gener 2018].
* ↑ «Final Nail In The Joost Coffin: Adconion Rebrands, Folds Video Service Into Smartclip» (en anglès). TechCrunch, 09-05-2012.

## Enllaços externs

* Pàgina web de Joost Arxivat 2007-04-16 a Wayback Machine.
# Bulbul becllarg cuadaurat

El bulbul becllarg cuadaurat (Hypsipetes affinis; syn: Thapsinillas affinis) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de les illes Moluques, a Indonèsia. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, els jardins rurals i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul becllarg cuadaurat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 617. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Seram Golden Bulbul. Hypsipetes affinis (formerly as: Thapsinillas affinis)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Hessed Mufla

Hessed Mufla (en anglès Amazing Grace) és una pel·lícula israeliana d'Amos Guttman de 1992. Amb la SIDA en segon pla, la pel·lícula ensenya dues famílies, cadascuna amb un fill gai. Va guanyar el Festival de cinema Gai i Lesbiana de Torí de 1993 ex aequo amb “Per a un soldat perdut”.

## Repartiment

* Sharon Alexander: Thomas.
* Aki Avni: Miki.
* Dvora Bartonov.
* Gal Hoyberger: Jonathan.
* Rivka Michaeli: Mare de Thomas.
# Doros

Doros（Dorus, Δῶπος en grec antic) és l'heroi que donà nom als doris, un dels pobles de l'estirp hel·lènica.
Dues llegendes diferents es relacionen amb aquest nom: la primera fa de Doros fill d'Hel·len amb la nimfa Orseida, per tant, net de Deucalió. És germà de Xutos i Èol, l'heroi epònim dels eolis, una altra gran branca dels hel·lens. En aquesta versió, Doros i els seus descendents, després d'haver viscut a la Ftiòtida, a Tessàlia, van emigrar a la regió de l'Olimp i l'Ossa, i després cap a la regió de Pindos, cap a l'interior, abans de tornar a marxar cap a l'Eta i finalment establir-se al Peloponès.
Una altra versió fa de Doros fill d'Apol·lo i de Ftia i germà de Laòdoc i Polipetes. Els tres germans van ser assassinats per Etol, que els va prendre el seu reialme d'Etòlia, a la que donà nom, al nord del golf de Corint.
Servi Maure Honorat (Servius) diu que va ser fill de Posidó i que va reunir el poble que va agafar el seu nom a la vora del mont Parnassos. Egimi va ser fill seu.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 143. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
* Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1854.
# Polimorfisme (biologia)

El polimorfisme és la presència de més d'una variant al·lèlica per a un determinat gen, bé sigui en una població o espècie. En origen segurament el terme prové de canvis majors en el fenotip que permeten una classificació morfològica dels individus (poli, diversos; morphós, forma). No obstant i gràcies a estudis de proteïnes i gens el seu ús s'ha estès a aquella variabilitat genètica que no comporta necessàriament canvis morfològics evidents.
El terme Polimorfisme prové del grec clàssic: πολύ = molts, i μορφή = forma, silueta. En biologia hi ha polimorfisme quan un o dos fenotips clarament diferents existeixen en la mateixa població d'una espècie, és a dir es presenta més d'una forma o morfologia. Per tal de ser classificats com una forma aquestes formes han d'ocupar el mateix hàbitat al mateix temps i pertànyer a una població panmítica (una amb aparellament a l'atzar).
El polimorfisme és comú a la natura: està relacionat amb la biodiversitat, variació genètica i l'adaptació biològica.$^{:126}$ L'exemple més comú és el dimorfisme sexual. Altres exemples són les formes mimètiques de les papallones i l'hemoglobina i els tipus de sang en els humans.
El polimorfisme és el resultat del procés evolutiu i no és pas cap aspecte d'una espècie. S'hereta i es modifica per la selecció natural. En el polifenisme el mecanisme del canvi és mediambiental. Les formigues mostren polimorfisme i polifenisme dins la mateixa població.

## Referències

* ↑ Ford E.B. 1965. Genetic polymorphism. Faber & Faber, London.
* ↑ Dobzhansky, Theodosius. 1970. Genetics of the Evolutionary Process. Nova York: Columbia U. Pr.
* ↑ Clark, W. C. «The Environment and the Genotype in Polymorphism». Zoological Journal of the Linnaean Society, 58, 3, 1976, pàg. 255–262. DOI: 10.1111/j.1096-3642.1976.tb00831.x.
Viccionari
# Enganyapastors alabarrat petit

L'enganyapastors alabarrat petit (Systellura decussata) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (caprimulgidae). És endèmic de la zona litoral del Perú i del nord de Xile. Els seus hàbitats principals són els següents ambients secs tropicals i subtropicals: boscos de frondoses secs, així com praderies, sabanes i matollars secs. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors alabarrat petit». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 13 juliol 2024 (català)
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Nightjars, Oilbird, potoos, frogmouths» (en anglès). IOC World Bird List v14.1. Congrés Ornitològic Internacional, 2024. [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 120. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Lesser Band-winged Nightjar» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 13 juliol 2024].
# Pere I de Borbó

Pere I de Borbó (1311 - 19 de setembre de 1356), noble francès, fill de Lluís I de Borbó i Maria d'Hainaut.
A la mort del seu pare, l'any 1342, va rebre el títol de comte de Clermont, Comte de La Marca i va ser nomenat segon duc de Borbó.
Sempre es va parlar de la seva feble salut mental que, probablement, va ser hereditària. Pere va contreure matrimoni amb Isabel de Valois, filla de Carles I de Valois. Van tenir set filles i un fill:
* Lluís (1337-1410)
* Blanca (1339-1361), esposa del rei Pere I de Castella
* Joana (1338-1378), esposa del rei Carles V de França
* Bona (1341-1402)
* Catalina (1342-1427)
* Margarida (1344-1416)
* Isabel (1345)
* Maria (1347-1401)
Pere va morir en la batalla de Poitiers el 19 de setembre de 1356. El comtat de Clermont i el ducat de Borbó van ser per al seu fill Lluís, que seria Lluís II de Borbó. No confondre'l amb el seu nebot Pere I de Borbó, comte de La Marca (1362-62). Tot i axí, hi ha alguns autors que, al duc de Borbó Pere I, el fan comte de La Marca; llavors el seu nebot seria Pere II de Borbó, comte de La Marca. La successió dels comtes de La Marca és dubtosa fins al XIV.
# Guercoeur

Guercoeur és una òpera en tres actes composta per Albéric Magnard sobre un llibret francès del mateix compositor. S'estrenà a l'Òpera de París el 24 d'abril de 1931.

## Origen i context

El 1914, el compositor va morir tractant de salvar la seva casa dels invasors alemanys en el començament de la Primera Guerra Mundial. La partitura de Guercoeur va ser parcialment destruïda en l'incendi. Guy Ropartz, amic de Magnard, va restaurar la partitura de l'obra a partir de la reducció per a piano i el tercer acte que es va trobar intacte. La música mostra la forta influència de Wagner.

## Representacions

Composta entre 1897 i 1900, no va ser estrenada fins al 23 d'abril de 1931 a l'Òpera de París sota la direcció de François Ruhlmann amb Yvonne Gall, Germaine Hoerner. Prèviament hi va haver representacions parcials del primer (Nancy, 1908) i tercer acte (París, 1910).

## Argument

Guercoeur, el savi governant d'una ciutat estat medieval, ha mort després d'alliberar al seu poble de la tirania. Al Cel, demana que se li permeti tornar a la terra per salvar la seva ciutat. Se li concedeix el seu desig, però que troba el seu millor amic, Heurtal, que s'ha convertit en l'amant de la seva vídua, Giselle, i està planejant per governar com un dèspota després de casar-se amb ella. Commocionat, Guercoeur intenta convèncer la gent a rebutjar la corrupció però el poble, cada vegada més enfadat amb ell, l'assassina. Desil·lusionat amb la humanitat, torna al cel, on és rebut per la Deessa de la Veritat que li assegura que tot i les debilitats humanes, una gran època de la humanitat ha d'arribar.

## Enregistraments

* Guercœur José van Dam, Hildegard Behrens, Gary Lakes, Nadine Denize, Orfeón Donostiarra, Orquestra del Capitole de Toulouse, dirigida per Michel Plasson (EMI)

## Referències

* ↑ «Dades a operone.de». Arxivat de l'original el 2015-01-28. [Consulta: 24 gener 2015].
* ↑ REMY, Pierre-Jean. Dictionnaire amoureux de l'opéra. EDI8. ISBN 9782259215756.
# Taxco de Alarcón

La ciutat de Taxco, el nom oficial de la qual és Taxco de Alarcón, és una antiga ciutat minera localitzada a la porció de la Sierra Madre del Sur de l'estat de Guerrero, a 200 km al sud-oest de la ciutat de Mèxic, i a 1.800 m d'altitud. La ciutat és el centre administratiu de la municipalitat homònima, que s'estén sobre 347 km² del territori que l'envolta. Històricament, la ciutat era un productor important de plata, des de l'època colonial. Avui dia, l'activitat més important no és l'extracció sinó l'orfebreria tradicional de la plata, la qual atreu, així com l'arquitectura colonial dels seus edificis, a un nombre considerable de turistes cada any. Un dels edificis més característics és la catedral d'estil barroc, Santa Prisca.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Taxco Arxivat 2008-10-19 a Wayback Machine.,en castellà