OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Península d'Eduard VII

La Península d'Edward VII o Terra del Rei Edward VII o Península del Rei Edward VII és una gran península gelada que forma l'extrem nord-occidental de la terra de Marie Byrd en el mar de Ross entre la badia Sulzberger i l'extrem nord-est de la barrera de gel de Ross. La península d'Edward VII està definida per la barrera de gel de Ross al sud-oest, badia Okuma a l'oest, i a l'est per badia Sulzberger i el Saunders Coast, tot, bàsicament, ubicat en el mar de Ross / Oceà del Sud a l'Antàrtida.
La costa occidental s'anomena Shirase Coast. Per la banda nord i est, s'ubica la barrera de gel de Swinburne.
La península d'Edward VII fou descoberta el 30 de gener de 1902, per l'Expedició Britànica Antàrtica (1901-1904) sota comandament de Robert Falcon Scott, qui la nomenà així en honor del rei Eduard VII del Regne Unit. L'àrea fou explorada per l'expedició Nimrod comandada per Ernest Shackleton en 1908-1909.
El caràcter peninsular de la regió fou determinada per l'exploració dirigida per l'expedició Antàrtica Byrd (1933-1935) i l'expedició del Servei Antàrtic dels Estats Units (1939-1941).
La major part de la península és dins de la dependència Ross, reclamada per Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ Ferraccioli, F.; Damaske, D.; Bozzo, E.; Spano, M.; Chiappini, M. «Magnetic anomaly patterns over crustal blocks of the King Edward VII Peninsula, Marie Byrd Land, West Antarctica» (en anglès). Annals of Geophysics, 4-2000.
* ↑ Wade, F. Alton «The Geology of the Rockefeller Mountains, King Edward VII Land, Antarctica». Proceedings of the American Philosophical Society, 89, 1, 1945, pàg. 67–77. ISSN: 0003-049X.
* ↑ Hund, Andrew J. Antarctica and the Arctic Circle: A Geographic Encyclopedia of the Earth's Polar Regions [2 volumes] (en anglès). Bloomsbury Publishing USA, 2014-10-14. ISBN 979-8-216-04832-9.
* ↑ Bernstein, Ralph E. «The Scottish National Antarctic Expedition 1902–04» (en anglès). Polar Record, 22, 139, 1-1985, pàg. 379–392. DOI: 10.1017/S0032247400005623. ISSN: 1475-3057.
* ↑ Fogg, G. E. «The Royal Society and the Antarctic» (en anglès). Notes and Records of the Royal Society of London, 54, 1, 22-01-2000, pàg. 85–98. DOI: 10.1098/rsnr.2000.0098. ISSN: 0035-9149.
* ↑ Guly, Henry «Edward Leicester Atkinson (1881–1929): Antarctic explorer, scientist and naval surgeon» (en anglès). Journal of Medical Biography, 24, 1, 2-2016, pàg. 110–115. DOI: 10.1177/0967772014526131. ISSN: 0967-7720.
# Opacitat

Un material presenta opacitat quan no deixa passar la llum en proporció apreciable. És una propietat òptica de la matèria, que té diversos graus i propietats. Es diu en canvi, que un material és translúcid quan deixa passar la llum, però de manera que les formes es fan irrecognoscibles, i que és transparent quan deixa passar fàcilment la llum.
Generalment es diu que un material és opac quan bloqueja el pas de la llum visible. Per a aplicacions tècniques, s'estudia la transparència o opacitat a la radiació infraroja, a la llum ultraviolada, als Rajos X, als rajos gamma…
Segons la mecànica quàntica, un material serà opac a certa longitud d'ona quan en el seu esquema de nivells d'energia hi hagi alguna diferència d'energia que correspongui amb aquesta longitud d'ona. Així, els metalls són opacs (i reflecteixen la llum) perquè les seves bandes d'energia són tan amples que qualsevol color de l'espectre visible pot ser absorbit i reemès.

## Referències

* ↑ «opac». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.131. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
# Clan Abercromby

El clan Abercromby o clan Abercrombie, és un clan escocés de les terres altes i baixes escoceses. Els Abercrombie eren propietaris de les terres de la parròquia del mateix nom de Fife. La primera menció del clan a les fonts històriques es remunta al 1296, quan William de Abercrombie, entre altres nobles escocesos, va signar el Raghman Roll, jurant així lleialtat al rei Eduard I (Longshanks) d'Anglaterra.
Sir Ralph Abercromby, tinent general, va ser un comandant notable durant les guerres de la revolució francesa que va reformar en gran manera l'exèrcit britànic. La seva vídua va ser rebre el títol de baronessa Abercromby el 1801.

## Referències

* 1 2 «Clan Abercrombie History».
# Trios de corda, Op. 9 (Beethoven)

Els tres Trios de corda, Op. 9, foren compostos per Ludwig van Beethoven els anys 1797–98. Foren publicats a Viena el 1799, amb una dedicatòria al seu patró, el Comte Johann Georg von Browne (1767–1827). Foren estrenats pel violinista Ignaz Schuppanzigh i dos col·legues del seu quartet de corda. Segons el violinista i director Angus Watson, aquests músics eren probablement Franz Weiss a la viola i Nikolaus Kraft o el seu pare Anton al violoncel.
Encara que aquest conjunt de trios no són de les obres més interpretades de Beethoven, va representar una fita significativa en el seu desenvolupament com a compositor. En el moment de la publicació, Beethoven, amb 28 anys, considerava que els trios eren les seves millors composicions. Els trios es poden entendre com una part de la seva preparació de cara a la creació de quartets de corda, que es van convertir en el principal gènere entre la seva música de cambra.
El musicòleg Gerald Abraham ha comentat que, en termes del seu estil i valor estètic, els Trios de corda Op. 9 se situen al costat dels primers quartets de corda de Beethoven que van ocupar el lloc dels trios en les sales de concerts. Beethoven no va compondre altres trios després dels primers quartets (Op. 18) que es van publicar l'any 1801.

## Estructura

Cada trio consta de quatre moviments amb la forma sonata en els primers moviments, suggerint que Beethoven no tenia la intenció de fer peces de cambra lleugeres.
* Trio de corda núm. 3 en sol major, Op. 9 núm. 1
** I. Adagio - Allegro con brio
** II. Adagio ma non tanto e cantabile
** III. Scherzo – Allegro
** IV. Presto
* Trio de corda núm. 4 en re major, Op. 9 núm. 2
** I. Allegretto
** II. Andante quasi allegretto
** III. Menuetto – Allegro
** IV. Rondó – Allegro
* Trio de corda núm. 5 en do menor, Op. 9 núm. 3
** I. Allegro con spirito
** II. Adagio con espressione
** III. Scherzo – Allegro molto e vivace
** IV. Finale – Presto

## Referències

* ↑ Anderson, Keith (2011). "Ludwig van Beethoven (1770–1827): String Trios, Op. 9" Arxivat 2018-07-28 a Wayback Machine. (Liner notes to Beethoven: String Trios, Op. 9, Naxos Records 8572377
* ↑ Watson, Angus (2012). Beethoven's Chamber Music in Context, pp. 57–59. Boydell Press. ISBN 1843837161
* ↑ Abraham, Gerald (1982). The Age of Beethoven, 1790–1830, pp. 274–280. Oxford University Press. ISBN 019316308X
* ↑ Daverio, John (2000). "Manner, Tone, and Tendency in Beethoven's Chamber Music for Strings" in S. Glenn (ed.). The Cambridge Companion to Beethoven, pp. 147–149. Cambridge University Press. ISBN 0521589347

## Enllaços externs

* Trios de corda, Op. 9 a International Music Score Library Project (IMSLP).
* Interpretació del Trio de corda, Op. 9, núm. 2 pels Musicians from Marlboro a l'Isabella Stewart Gardner Museum (en format MP3)
# Clara María González de Amezúa

Clara María González de Amezúa Noriega (Madrid, 26 de desembre de 1929 - Madrid, 16 d'agost de 2024) va ser una empresària, escriptora i gastrònoma espanyola. El 2015 la Reial Acadèmia de Gastronomia li va concedir el Premi Nacional de Gastronomia.

## Biografia

Va néixer el 26 de desembre de 1929 a Madrid al si d'una família acomodada. El seu pare, Agustín González de Amezúa, era un intel·lectual amb una intensa activitat cultural i social que va arribar a presidir la Reial Acadèmia de la Història. El seu germà Ramon González de Amezúa va ser organista i director de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando.
Des de molt jove va tenir clar que es volia dedicar professionalment a la gastronomia i va aprendre a cuinar llegint autors com Escoffier, i observant, durant dos anys, la cuina d'Horcher, on passava els dies asseguda. Posteriorment es va formar a les escoles Le Cordon Bleu de París i L'École de Cuisine La Varenne (parlava perfectament francès i anglès) i el 1970, en un viatge als Estats Units, va descobrir un local a Nova York on es podien comprar uns utensilis de cuina molt seleccionats, cosa que va ser el detonant per prendre la decisió d'obrir un establiment similar a Madrid. York, on una senyora impartia cursos de cuina i fleca, i va utilitzar l'herència del seu pare per posar en marxa Alambique amb tres sòcies: Helena Lind, sueca; Giuliana Calvo Sotelo, italiana, i l'editora valenciana Amparo Soler.
Al llarg de la seva carrera ha destacat en la difusió de la cuina i dels productes espanyols cooperant amb el Ministeri d'Agricultura, l'ICEX i el Consell Oleícola Internacional, on va estar 18 anys defensant les virtuts de l'oli d'oliva verge extra que es produïa a Espanya.

## Referències

* ↑ Camila Beraldi. «Fallece Clara María González de Amezúa, figura clave de la gastronomía española», 16-08-2024. [Consulta: 16 agost 2024].
* ↑ Ruggiero, Antonella. «CLARA MARÍA GONZÁLEZ DE AMEZÚA: CUANDO ABRÍ ALAMBIQUE LA GENTE SE REÍA DE MÍ». [Consulta: 23 setembre 2021].
* ↑ Pérez Lozano, Julia. «Mujeres pioneras de la gastronomía». [Consulta: 15 setembre 2021].
# Múscul temporal

El múscul temporal (musculus temporalis) forma part dels músculs mastegadors. És un múscul ample, en forma de ventall, situat a cada costat del cap; omple la fossa temporal, per sobre de l'arc zigomàtic i cobreix gran part de l'os temporal. Està cobert per la fàscia temporal, també coneguda com a aponeurosi temporal.
S'origina a la fossa temporal i a la cara profunda de la fàscia temporal. Passa medialment a l'arc zigomàtic i s'insereix a l'apòfisi coronoide de la mandíbula.
Igual que amb altres músculs mastegadors, el control motor ve donat per la tercera branca (V3) del nervi trigemin. Específicament, el múscul temporal és innervat pels nervis temporals profunds.
La contracció del múscul temporal eleva la mandíbula. Les fibres horitzontals posteriors provoquen la retropulsió de la mandíbula.

## Referències

* 1 2 3 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 21 febrer 2014].
* ↑ Fehrenbach i Herring. Illustrated Anatomy of the Head and Neck, Elsevier, 2012, p. 98.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Imatges

* Animació. Posició del múscul temporal (en vermell)
* Músculs del cap i el coll
* Superfície exterior de l'os frontal.
* Superfícies anterior i inferior de l'os esfenoide
* Vista lateral de la superfície exterior de la mandíbula.
* Vista lateral de la superfície interior de la mandíbula.
* Divisió mandibular del nervi trigemin.
* Múscul temporal. Dissecció profunda. Procés de momificació.

## Enllaços externs

* LUC temp
* Kadri, et al. "The anatomical basis for surgical preservation of temporal muscle", J Neurosurg, 2004, 100:517–522 a mc.vanderbilt.edu Arxivat 2014-02-28 a Wayback Machine.
* The Methodist Hospital System (Houston, TX) "Temporalis Muscle Transfer"
# Kiva (arquitectura)

Una kiva és una habitació circular excavada a terra i recoberta d'un sostre. En part sota el nivell del sòl, s'hi baixava per una escaleta per practicar-hi el culte o reunir-hi el consell del poble. Al centre, s'hi encenia una foguera i el fum s'escapava per un tub de ventilació amb deflector. Les kives més grans podien contenir uns quants centenars de persones assegudes en tamborets de pedra.
A les kives, es realitzen les festes religioses reservades als anasazis, hopi i indis pueblo, relacionades amb els cicles agrícoles. Les grans kives del Chaco Canyon tenien un diàmetre de 18 metres i estaven subdividides en parts segons els punts cardinals.

## Enllaços externs

* La kiva tradicional d'Óscar Freire (castellà).
# Club de Futbol Benidorm

El Club de Futbol Benidorm és un club de futbol amb seu a Benidorm, al País Valencià. Fundat l'any 2016, juga a Tercera Federació, i celebra els partits a casa a l'Estadi Municipal Guillermo Amor, amb una capacitat de 5.383 persones.

## Història

Fundat l'any 2016 amb el nom de Club de Futbol Calvari Benidorm en honor a la dissolució del Benidorm CF, el club va començar a jugar a Segona Regional l'any següent, guanyant l'ascens com a campió. El juliol de 2019, després d'un altre ascens, el club va arribar a un acord amb el CD Polop per convertir-se en el seu equip filial.
El 6 de juliol de 2020 es va anunciar que el Calvari passaria a denominar-se Club de Futbol Benidorm, però seria inscrit com a Racing Club de Futbol Benidorm a la Federació de Futbol de la Comunitat Valenciana. El 25 de març de 2023, el club va ser comprat per DV7 Group, propietat de David Villa i Víctor Oñate.
El 29 d'abril de 2024, el Benidorm va aconseguir el primer ascens a Tercera Federació quan faltaven dues jornades per al final.

## Temporada a temporada

| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 2017–18 | 7 | 2a Reg. | 1r |
| 2018–19 | 6 | 1a Reg. | 1r |
| 2019-20 | 5 | Reg. Pref. | 10è |
| 2020-21 | 5 | Reg. Pref. | 6è |
| 2021–22 | 6 | Reg. Pref. | 7è |
| 2022–23 | 6 | Reg. Pref. | 5è |
| 2023–24 | 6 | Lliga Com. | 1r |
| 2024–25 | 5 | 3a Fed. | |
* 1 temporada a Tercera Federació

## Referències

* ↑ «Historia» (en castellà). CF Benidorm. [Consulta: 17 juny 2024].
* ↑ «El CF Calvari de Benidorm tendrá su propio filial en un club de la Marina Baja» (en castellà). Golsmedia, 25-07-2019. [Consulta: 17 juny 2024].
* ↑ «El CF Calvari pasa a denominarse Club de Fútbol Benidorm» (en castellà). Calvari El periódic del cor de Benidorm, 06-07-2020. [Consulta: 17 juny 2024].
* ↑ «La sociedad del Guaje Villa compra el Benidorm» (en castellà). Diari AS, 25-03-2023. [Consulta: 17 juny 2024].
* ↑ «El FC Benidorm asciende a Tercera División a falta de dos jornadas para el final de liga» (en castellà). Onda Cero, 29-04-2024. [Consulta: 20 maig 2024].

## Enllaços externs

* Club de Futbol Benidorm - Lloc web oficial
* Soccerway team profile
# Puccinellia

Puccinellia és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Puccinellia distans (jacq.) Parl.
* Puccinellia fasciculata (Torrey) Bicknell
* Puccinellia howellii J. I. Davis
* Puccinellia maritima (Hudson) Parl.
* Puccinellia palustris (Seenus) Podp.
(vegeu-ne una relació més exhaustiva a Wikispecies)

## Sinònim

Atropis (Trin.) Griseb.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 22.06.08». Arxivat de l'original el 2008-10-11. [Consulta: 22 juny 2008].
# Benjamí I

Benjamí (copte: Ⲃⲉⲛⲓⲁⲙⲓⲛ; àrab: بنيامين, Binyāmīn) (?, 590 - Alexandria, 16 de gener de 662) va ser patriarca copte d'Alexandria de l'any 626 fins a la seva mort el 662.
Nascut en una família benestant, es va fer monjo cap a l'any 620, en un monestir de Canop (actualment Abukir) que seguia la regla cenobítica de Pacomi de Tabenna, i va adoptar com a pare espiritual a un monjo anomenat Teonas. Aquest monjo el va posar en contacte amb patriarca Andrònic, que el va prendre com a col·laborador, el va ordenar sacerdot i el va designar secretari personal i successor seu.
Benjamí va ser elegit patriarca l'any 626, quan Egipte estava dominat pels perses que havia deixat com a ocupants el rei Cosroes II. L'any 630, el país va tornar a mans de l'Imperi Romà d'Orient. L'emperador Heracli va imposar com a patriarca d'Alexandria de l'Església Ortodoxa i com a prefecte d'Egipte al bisbe Cir, i li va encarregar que aconseguís la reunificació de les Esglésies cristianes per mitjà de la negociació o per la força. Va seguir una dècada de persecucions violentes contra l'Església Copta, durant la qual el papa Benjamí es va haver de refugiar a l'Alt Egipte i s'havia de desplaçar de monestir en monestir per escapar de l'arrest. El seu germà Mennas va ser torturat amb foc i finalment ofegat al Nil pels agents del patriarca Cir.
La conquesta musulmana d'Egipte (640-642) va posar fi a aquesta persecució. Benjamí va poder tornar a Alexandria a finals de 643 o principis de 644 amb un salconduit del general musulmà Amr ibn al-As. Va tenir una entrevista amb ell, on sembla que li va causar una gran impressió, i va poder establir bones relacions amb els nous amos del país, malgrat el tribut cada cop més elevat imposat als coptes, i va ser reconegut com l'únic cap i representant de la religió cristiana a Egipte, i a més li van donar poders judicials.

## Referències

* ↑ «Pope Benjamin I and the Islamic Conquest». CopticChurch.net. St. Mark's Coptic Orthodox Church. [Consulta: 25 setembre 2023].
# Club de Futbol Sant Rafel

El Club de Futbol Sant Rafel, conegut com a Sant Rafel o San Rafael, és un equip de futbol balear amb seu a Sant Rafel, Eivissa, a les Illes Balears. Fundat l'any 1968, juga a la Regional Preferent d'Eivissa-Formentera, i disputa els partits a casa al Camp Municipal d'Esports Sant Rafel, amb una capacitat de 2.500 espectadors.
El 30 de maig de 2019, el club va anunciar un acord amb la UD Eivissa per convertir-se en el seu equip de formació. L'afiliació va acabar el 2022, després que Eivissa creés el seu propi equip filial.

## Temporada a temporada

* Com a club independent
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 1968–69 | 4 | Reg. Pref. | 4th |
| 1969–70 | 4 | Reg. Pref. | 5th |
| 1970–71 | 4 | Reg. Pref. | 2n |
| 1971–72 | 4 | Reg. Pref. | 4th |
| 1972–73 | 4 | Reg. Pref. | 4th |
| 1973–74 | 4 | Reg. Pref. | 2n |
| 1974–75 | 4 | Reg. Pref. | 5th |
| 1975–76 | 4 | Reg. Pref. | 7th |
| 1976–77 | 4 | Reg. Pref. | 7th |
| 1977–78 | 5 | Reg. Pref. | |
| 1978–79 | 5 | Reg. Pref. | |
| 1979–80 | 5 | Reg. Pref. | 4th |
| 1980–81 | 5 | Reg. Pref. | 5th |
| 1981–82 | 5 | Reg. Pref. | 6th |
| 1982–83 | 5 | Reg. Pref. | 4th |
| 1983–84 | 5 | Reg. Pref. | 4th |
| 1984–85 | 5 | Reg. Pref. | 2n |
| 1985–86 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 1986–87 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 1987–88 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 1988–89 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 1989–90 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 1990–91 | 4 | 3a | 17th |
| 1991–92 | 5 | Reg. Pref. | 3rd |
| 1992–93 | 5 | Reg. Pref. | 3rd |
| 1993–94 | 5 | Reg. Pref. | 2n |
| 1994–95 | DNP | DNP | DNP |
| 1995–96 | 5 | Reg. Pref. | 8th |
| 1996–97 | 5 | Reg. Pref. | 10th |
| 1997–98 | 5 | Reg. Pref. | 2n |
| 1998–99 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 1999–00 | 5 | Reg. Pref. | 4th |
| 2000–01 | 5 | Reg. Pref. | 2n |
| 2001–02 | 5 | Reg. Pref. | 3rd |
| 2002–03 | 4 | 3a | 20th |
| 2003–04 | 5 | Reg. Pref. | 3rd |
| 2004–05 | 5 | Reg. Pref. | 2n |
| 2005–06 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 2006–07 | 5 | Reg. Pref. | 3rd |
| 2007–08 | 5 | Reg. Pref. | 2n |
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc | Copa del Rei |
| 2008–09 | 5 | Reg. Pref. | 1r | |
| 2009–10 | 4 | 3a | 9è | |
| 2010–11 | 4 | 3a | 8è | |
| 2011–12 | 4 | 3a | 5è | |
| 2012–13 | 4 | 3a | 7è | |
| 2013–14 | 4 | 3a | 16è | |
| 2014–15 | 4 | 3a | 10è | |
| 2015–16 | 4 | 3a | 11è | |
| 2016–17 | 4 | 3a | 6è | |
| 2017–18 | 4 | 3a | 13è | |
| 2018–19 | 4 | 3a | 9è | |
| 2019-20 | 4 | 3a | 9è !N/A |
| 2020-21 | 4 | 3a | 6th / 6th | N/A [lower-roman 1] |
| 2021–22 | 5 | 3ª RFEF | 16è | N/A [lower-roman 1] |
| 2022–23 | 6 | Reg. Pref. | | |
* 14 temporades a Tercera Divisió
* 1 temporada a Tercera Divisió RFEF

### Notes

* ↑ Filial de la UE Eivissa.

## Referències

* ↑ «El San Rafael, filial de la UD Ibiza» (en castellà). Periódico de Ibiza, 30-05-2019. [Consulta: 21 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Perfil de l'equip ArefePedia Arxivat 2017-09-23 a Wayback Machine. (en castellà)
* Perfil de l'equip de Futbol Regional (en castellà)
* Perfil de l'equip Soccerway
# Octet (Beethoven)

L'Octet en mi bemoll major, Op. 103, de Ludwig van Beethoven és una obra per a dos oboès, dos clarinets, dos fagots, i dues trompes. Beethoven va compondre aquesta obra l'any 1792 a Bonn, abans d'establir-se a Viena. La va revisar i expandir el 1795 mentre componia el seu primer Quintet de corda, Op. 4. L'Octet no va ser publicat fins al 1834 per Artaria, per això té un número d'Opus alt.
En la portada de l'autògraf apareix la frase "en un concert", cosa que demostra que la peça estava destinada a ser interpretada en un concert.
Octet Op. 103 :
* 1. Allegro
* 2. Andante
* 3. Menuetto
* 4. Presto
* Interpretació del Soni Ventorum Wind Quintet amb altres artistes el 1981 al Meany Hall for the Performing Arts

## Estructura

La composició consta de quatre moviments:
* Allegro
* Andante
* Menuetto
* Presto
En el manuscrit del compositor, seguint al Menuetto està escrit el començament d'un moviment Andante. Descartat pel compositor, més tard es va publicar com el Rondino en mi bemoll major, WoO. 25.

## Referències

* ↑ Wigmore 2009, p. 2
* ↑ Cooper 2000, p. 50

### Fonts

* Cooper, Barry. Beethoven. United States: Oxford University Press, 2000. ISBN 0191592706.
* Watson, Angus. Beethoven's Chamber Music in Context. Woodbridge: Boydell Press, 2012. ISBN 978-1-84383-716-9.
* Wigmore, Richard (2009). Album notes for Beethoven: String Quintets Opp 4 & 29 [PDF]. Hyperion Records.
# Scott Speed

Scott Andrew Speed (Manteca, Califòrnia, 24 de gener de 1983) és un pilot de Fórmula 1 estatunidenc.
La carrera de Scott va començar als dotze anys al karting, on va estar des de l'any 1995 fins a l'any 2000. Va pujar a les Fórmula series l'any 2001, amb l'equip US Formula Russell i va ser-ne el campió. Va córrer l'any 2002 a la US Barber Formula Dogde i a la US Star Mazda Series.
L'any 2005 Speed va obtenir una plaça a la GP2 amb l'equip iSport. Per altra banda, al Gran Premi del Canadà d'aquest mateix any, Speed va provar un Fórmula 1 de l'escuderia Red Bull Racing. Mesos després l'escuderia va confirmar la participació de Speed a la Temporada 2006 de Fórmula 1. Scott Speed va debutar a la F1 al G.P. de Bahrain.

## Palmarès a la F1

| Temporada | Equip | Nº | Curses | Poles | Victòries | Posició global |
| 2006 | Scuderia Toro Rosso | 21 | 18 | 0 | 0 | 13è |

### Palmarès a la GP2

| Temporada | Equip | Nº | Curses | Poles | Victòries | Posició global |
| 2005 | iSport International | 50 | 13 | 1 | 0 | 3r |

## Referències

* 1 2 «STATS F1:Scott Speed» (en francès). [Consulta: 5 juny 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial