OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Circumscripció proporcional de Kanto septentrional

La Circumscripció proporcional de Kanto septentrional o bloc proporcional de Kanto septentrional (japonès: 比例北関東ブロック, Hirei Kita Kantō burokku) és una de les onze circumscripcions electorals de representació proporcional de la Cambra de Representants del Japó, a la Dieta Nacional del Japó. El seu àmbit son les prefectures d'Ibaraki, Tochigi, Gunma i Saitama. A partir de l'introducció del vot proporcional, el districte va elegir 21 diputats en les eleccions de 1996.Des de les eleccions del 2000, va estar representat per 20. El 2017 aquest nombre es va reduir fins els 19 representants.

## Representants

| Candidatura | Candidatura | Candidatura | 1996 | 2000 | 2003 | 2005 | 2009 | 2012 | 2014 | 2017 | 2021 | 2024 |
| | Partit Liberal Democràtic | PLD | 8 | 7 | 8 | 9 | 6 | 6 | 8 | 7 | 7 | 7 |
| | Partit Democràtic Constitucional | PDC | - | - | - | - | - | - | - | 5 | 5 | 5 |
| | Partit Democràtic Popular | PDP | - | - | - | - | - | - | - | - | 1 | 1 |
| | Kōmeitō | KMT | - | 3 | 3 | 2 | 2 | 3 | 3 | 2 | 3 | 3 |
| | Partit Comunista del Japó | PCJ | 2 | 2 | 1 | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 | 1 | 1 |
| | Reiwa Shinsengumi | Rei | - | - | - | - | - | - | - | - | 0 | 1 |
| | Nippon Ishin no Kai | Ishin | - | - | - | - | - | 4 | 3 | 0 | 2 | 1 |
| | Partit Socialdemòcrata | PSD | 1 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Partits desapareguts |||||||||||||
| | Partit Democràtic | PD | 4 | 5 | 8 | 7 | 10 | 3 | 4 | - | - | - |
| | Partit de la Nova Frontera | PNF | 6 | - | - | - | - | - | - | - | - | - |
| | El Vostre Partit | VP | - | - | - | - | 1 | 2 | - | - | - | - |
| | Partit del Futur del Japó | PFJ | - | - | - | - | - | 1 | 0 | - | - | - |
| | Partit Liberal | PL | - | 2 | - | - | - | - | - | - | - | - |
| | Partit de l'Esperança | PE | - | - | - | - | - | - | - | 4 | - | - |
| Total | Total | Total | 21 | 20 | 20 | 20 | 20 | 20 | 20 | 19 | 19 | 19 |

## Referències

* ↑ «自民復調、首相続投へ». Asahi Shinbun, 21-10-1996.
* ↑ «House of representatives 2000 election» (en japonès). Election resources. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «衆議院議員総選挙・最高裁判所裁判官国民審査結果調» (en japonès). 総務省自治行政局選挙部, 09-11-2003. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «衆議院議員総選挙・最高裁判所裁判官国民審査結果調» (en japonès). 総務省自治行政局選挙部, 11-09-2005. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «衆議院議員総選挙・最高裁判所裁判官国民審査結果調» (en japonès). 総務省自治行政局選挙部, 30-08-2009. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «衆議院議員総選挙・最高裁判所裁判官国民審査結果調» (en japonès). 総務省自治行政局選挙部, 21-12-2021. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «衆議院議員総選挙・最高裁判所裁判官国民審査結果調» (en japonès). 総務省自治行政局選挙部, 19-12-2014. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «衆議院議員総選挙・最高裁判所裁判官国民審査結果調» (en japonès). 総務省自治行政局選挙部, 27-10-2017. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «衆議院議員総選挙・最高裁判所裁判官国民審査結果調» (en japonès). 総務省自治行政局選挙部, 09-11-2021. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «衆議院議員総選挙・最高裁判所裁判官国民審査結果調» (en japonès). 総務省自治行政局選挙部, 01-11-2024. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ S'inclouen els resultats del Partit de la Restauració del Japó i del seu successor del mateix nom (en japonés) a partir de 2014
* ↑ S'inclouen els resultats del Partit Democràtic (1996-1998) i del seu successor del mateix nom (1998-2014)
# Font de Can Gurguí

La Font de Can Gurguí es troba al Parc de la Serralada Litoral, la qual sempre raja, poc o molt, amb aigua de la mina de Can Gurguí.

## Entorn

Al voltant de la font hi ha uns bancs de pedra i una taula rodona. Per l'ombrívol entorn, la frescor de l'aigua i la facilitat d'accés és una de les fonts més visitades del Parc de la Serralada Litoral. Davant de la font i a l'altra banda de la pista, hi ha un parell d'àlbers i una frondosa riera poblada de plàtans. Darrere, hi ha un espès alzinar. I, molt a prop, hi ha Can Gurguí, un antic convent , desprès restaurant i actualment Residència Canina.

## Descripció

Un davant de pedra de l'any 1899 aguanta el marge de sauló i suporta la porta metàl·lica de la boca de la mina. A sota de la porta surt el broc ample i l'aigua que en raja és considerada sanitàriament potable.

## Accés

És ubicada a Vallromanes: sortim de Teià cap a Vallromanes pel passeig de la Riera i seguim per pista fins al coll de Clau. Un cop a la pista de la Carena, girem a la dreta cap al coll de Can Gurguí, a 720 metres. A l'esquerra surt una pista ampla que mena a la font i la masia. Hi ha dos indicadors: un per al restaurant i un altre per a la font. Coordenades: x=443413 y=4596927 z=330.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 110.
* ↑ La brolla d'en Toni - Font de Can Gurguí (català)

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
* Caminar després dels 50 - Vallromanes / Sant Mateu / Vallromanes (català)
# Club Deportivo Gerena

El Club Deportivo Gerena és un equip de futbol espanyol amb seu a Gerena, Sevilla, a la comunitat autònoma d'Andalusia. Fundat l'any 2006, juga a Tercera Divisió – Grup 10, i celebra els partits a casa a l'Estadi José Juan Romero Gil. El seu president és Francisco Javier Ojeda Gandul.

## Temporada a temporada

| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 2006/07 | 8 | | 3r |
| 2007/08 | 8 | | 1r |
| 2008/09 | 7 | | 6è |
| 2009/10 | 7 | | 2n |
| 2010/11 | 6 | | 1r |
| 2011/12 | 5 | | 5è |
| 2012/13 | 5 | | 1r |
| 2013/14 | 4 | 3a | 6è |
| 2014/15 | 4 | 3a | 3r |
| 2015/16 | 4 | 3a | 5è |
| 2016/17 | 4 | 3a | 11è |
| 2017/18 | 4 | 3a | 7è |
| 2018/19 | 4 | 3a | 14è |
| 2019/20 | 4 | 3a | 14è |
| 2020/21 | 4 | 3a | 8è/2n |
| 2021/22 | 5 | 3ª Fed. | 5è |
| 2022/23 | 5 | 3ª Fed. | 3r |
* 8 temporades a Tercera Divisió

## Referències

* ↑ «Estadio CD Gerena, aforo y dirección» (en castellà). Fichajes.com : Información sobre los fichajes y actualidad del mundo del fútbol. [Consulta: 15 novembre 2020].
* ↑ «RFAF - Consulta de Clubes». www.rfaf.es. [Consulta: 15 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2015-05-26 a Wayback Machine. (en castellà)
* Perfil de l'equip La Preferente (en castellà)
* Perfil de l'equip Soccerway
# Knäckebröd

Knäckebröd o spisbröd és un tipus de pa fet al forn, aplanat i endurit, original d'Escandinàvia i es considera com un aliment típic suec. És un aliment de llarga conservació en ambient sec.

## Característiques

L'ingredient principal és la farina gruixuda de sègol (Secale cereale), que sol dur també farina refinada de sègol i d'altres tipus. Encara que antigament era freqüent coure'l a casa, actualment es fabrica de forma industrial. Duu llevat, aigua i sal de mar. Algunes receptes afegixen oli vegetal, espècies i segó.
Per a donar-li la seva aparença característica es treballa la massa amb un corró de cuina amb puntes i osques fins a deixar-la ben prima, tallant-la en discos d'uns 20 cm de diàmetre, amb un orifici al centre. Es forneja en un forn a 100 graus C. durant uns 4 minuts i després es deixa assecar. Antigament s'assecaven utilitzant una vara que travessava els orificis del centre. Actualment, aquesta característica és solament tradicional. El resultat és una galeta dura, molt porosa i lleugera, d'alt valor energètic.
La fabricació industrial comprèn nombroses i diferents receptes, i sol ser presentat també en forma de rectangles, envasats en embolcalls de paper encerat.

## Ús culinari

S'estima que era un aliment important en la dieta dels vikings, per la seva llarga durada i el seu lleuger pes. És un aliment molt popular a Suècia, en escoles i regiments com acompanyament dels menjars, i s'hi solen agregar talls de formatge o se'ls unta amb mantega, pasta d'ous de bacallà (anomenat kaviar a Suècia), paté, melmelada, etc

## Vegeu també

* Gastronomia de Suècia
# Trio per a piano núm. 5 (Beethoven)

El Trio per a piano núm. 5 en re major, Op. 70 núm. 1, de Ludwig van Beethoven, és un de les dues obres per a piano, violí i violoncel del conjunt Trios per a piano, Op. 70. Fou compost entre 1807 i 1808 i dedicat, conjuntament amb el Trio per a piano núm. 6, a la comtessa Maria von Erdödy, gran amiga del compositor; amb la dedicatòria li agraeix la seva hospitalitat. Fou publicat l'any 1809.
Hi ha diferents hipòtesis per explicar la denominació popular de Trio dels fantasmes o Trio Fantasma (en alemany, Geister-Trio): podria ser per l'estranya orquestració i l'ambient lúgubre que s'observa en el segon moviment, Largo assai ed espressivo. A més, s'ha descobert que el tema utilitzat per Beethoven en aquest moviment estava destinat inicialment per a l'escena de bruixes de l'òpera Macbeth que el compositor estava component.
Compost deu anys després del núm. 4, el Trio dels fantasmes va ser contemporani de la Simfonia núm. 5 i de la Simfonia Pastoral. Es tracta d'un dels trios per a piano més famosos del compositor, com el Trio a l'Arxiduc, dedicat a l'arxiduc Rodolf que semblava que rebria la dedicatòria del Geister-Trio. ETA Hoffmann el tenia en una gran estima i en va fer elogis, així com el de l'opus 70 núm. 2, a l' Allgemeine musikalische Zeitung l'any 1813. Així mateix, Jean Witold considerava l'op.70 com a dues obres que havien d'ocupar una lloc a part dins la producció de Beethoven i els concedia un rang privilegiat.
Consta de tres moviments i la seva execució dura uns 23 minuts :
* Allegro vivace e con brio, en re major (compàs 3/4)
* Largo assai ed espressivo, en re menor (compàs 2/4)
* Presto, en re major (compàs 4/4)

## Referències

* ↑ Massin J i B, Ludwig van Beethoven, Fayard, 1967, p. 662
* ↑ (anglès) allmusic.com
* 1 2 Tranchefort, François-René. Fayard. Guide de la musique de chambre (en francès), 1989, p. 1000. ISBN 2-213-02403-0.
* ↑ (anglès) stageagent.com Arxivat 2014-05-18 a Wayback Machine.
# Elia Luini

Elia Luini (Varese, 23 de juny de 1979) és un remer italià, ja retirat, que va competir entre finals de la dècada de 1990 i començaments de la del 2010. Està casat amb la també remera Gabriella Bascelli.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu: el 2000, 2004, 2008 i 2012. El millor resultat el va obtenir en la seva primera participació, el 2000, a Sydney, on formant parella amb Leonardo Pettinari, guanyà la medalla de plata en la competició del doble scull lleuger del programa de rem. El 2004, a Atenes, fou dotzè, el 2008, a Pequín, quart; i el 2012, a Londres, setè, sempre en la mateixa prova del doble scull lleuger.
En el seu palmarès també destaquen deu medalles al Campionat del món de rem, quatre d'or, tres de plata i tres de bronze, entre les edicions de 1998 i 2013, una medalla d'or al Campionat d'Europa de rem de 2011; i tres medalles als Jocs del Mediterrani, una d'or, una de plata i una de bronze, entre les edicions de 2001 i 2013.
El 2000 va rebre l'Orde al Mèrit de la República Italiana.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Elia Luini». [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «World Rowing - Elia LUINI» (en anglès). Arxivat de l'original el 2024-12-10. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Ufficiale Ordine al merito della Repubblica Italiana Sig. Elia Luini» (en italià). quirinale.it.
# Deschampsia

Deschampsia o Airidium és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Deschampsia airiformis, (Steud.) Benth. & Hook.f. ex B.D.Jacks.
* Deschampsia angusta, Stapf & C.E.Hubb.
* Deschampsia antarctica, E.Desv.
* Deschampsia argentea, Lowe
* Deschampsia atropurpurea, (Wahlenb.) Scheele
* Deschampsia baicalensis, Tzvelev
* Deschampsia berteroniana, (Kunth) F.Meigen
* Deschampsia bottnica, (Wahlenb.) Trin.
* Deschampsia cespitosa, (L.) P.Beauv.
* Deschampsia chapmanii, Petrie
* Deschampsia christophersenii, C.E.Hubb.
* Deschampsia cordillerarum, Hauman
* Deschampsia danthonioides, (Trin.) Munro
* Deschampsia domingensis,
* Deschampsia elongata, (Hook.) Munro
* Deschampsia flexuosa, (L.) Trin
* Deschampsia foliosa, Hack.
* Deschampsia gracillima, Kirk
* Deschampsia kingiim (Hook.f.) É.Desv.
* Deschampsia klossii, Ridl.
* Deschampsia koelerioides, Regel
* Deschampsia laxa, Phil.
* Deschampsia leskovii, Tzvelev
* Deschampsia liebmanniana, (E.Fourn.) Hitchc.
* Deschampsia ligulata, (Stapf) Henrard
* Deschampsia looseriana, Parodi
* Deschampsia maderensis, (Hack. & Bornm.) Buschm.
* Deschampsia media, (Gouan) Roem. & Schult.
* Deschampsia mejlandii, C.E.Hubb.
* Deschampsia mendocina, Parodi
* †Deschampsia mexicana, Scribn.
* Deschampsia mildbraedii, Pilg.
* Deschampsia nubigena, Hillebr.
* Deschampsia parvula, (Hook.f.) É.Desv.
* Deschampsia patula, (Phil.) Skottsb.
* Deschampsia pusilla, Petrie
* Deschampsia robusta, C.E.Hubb.
* Deschampsia setacea, (Huds.) Hack.
* Deschampsia tenella, Petrie
* Deschampsia venustula, Parodi
* Deschampsia wacei, C.E.Hubb.

## Sinònims

(Els gèneres marcats amb un asterisc (*) són sinònims probables) (Els gèneres marcats amb dos asteriscs (**) són sinònims possibles)
Airidium Steud., *Aristavena F. Albers & Butzin, *Avenella Parl., Campelia Kunth, orth. var., Campella Link, Czerniaevia Ledeb., nom. inval., Erioblastus Honda, Homoiachne Pilg., Lerchenfeldia Schur, Monandraira Desv., Podionapus Dulac, **Vahlodea Fr.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 23.06.08». Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 23 juny 2008].
# Festus Mogae

Festus Gontebanye Mogae (n. en Serowe, Botswana, 21 d'agost de 1939) és un polític de Botswana, membre del Partit Democràtic de Botswana i President de la República entre l'1 d'abril de 1998 i l'1 d'abril de 2008.
Després de realitzar els seus estudis d'economia a la Universitat d'Oxford, Mogae va exercir diversos càrrecs com a funcionari en institucions financeres com ara el FMI i el Banc de Botswana. Va ser nomenat vicepresident de Botswana el 1992 i, per tant, en mà dreta del president de l'època, Quett Joni Masire, a qui va succeir en la magistratura suprema l'1 d'abril de 1998. Va ser reelegit l'octubre del 2004. El 2008 el va succeir Seretse Khama Ian Khama.

## Referències

* ↑ «Festus Mogae» (en anglès americà). African Leadership Academy. [Consulta: 20 maig 2021].
* ↑ «Festus Mogae | president of Botswana» (en anglès). Encyclopedia Britannica. [Consulta: 1r juny 2021].
* ↑ «BIOGRAPHY OF HIS EXCELLENCY MR. FESTUS GONTEBANYE MOGAE». [Consulta: 20 maig 2021].
# Lake Henry

Lake Henry és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 90 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake Henry tenia 90 habitants, 42 habitatges, i 19 famílies. La densitat de població era de 248,2 habitants per km².
Dels 42 habitatges en un 23,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,2% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 52,4% no eren unitats familiars. En el 47,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 14,4% de 45 a 60 i un 21,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 150 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.750 $ i la renda mediana per família de 45.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.833 $ mentre que les dones 30.625 $. La renda per capita de la població era de 15.694 $. Cap de les famílies i el 5,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake Henry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake Henry». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Club Deportivo Paracuellos MX

El Club Deportivo Paracuellos MX SAD, anteriorment conegut com a Paracuellos Antamira és un club de futbol espanyol amb seu a Paracuellos de Jarama, a la comunitat autònoma de Madrid. Fundat l'any 1995, juga a Tercera Federació, i celebra els partits a casa a l'Estadi Municipal, que té una capacitat de 1.500 espectadors.

## Història

Fundat l'any 1995 com a Soto de la Moraleja Club de Fútbol, l'Alcobendas va arribar per primera vegada a la tercera divisió l'any 2006-07, acabant en catorzena posició. L'any 2005 va canviar el nom a Soto de Alcobendas Club de Fútbol, l'any següent l'equip va tornar a anomenar-se Alcobendas Sport, amb la intenció d'abastar tota la ciutat.
L'abril de 2020, l'Alcobendas va anunciar un acord amb el CF Rayo Majadahonda, i va canviar el nom a CD Paracuellos Antamira. El 30 de maig de 2023 es va acabar el seu vincle d'afiliació, amb el Rayo Majadahonda escollint el CU Collado Villalba com a nou equip filial.
L'any 1970 es va fundar un altre club de la ciutat, l'Alcobendas CF. També va competir a les mateixes divisions.

## Temporada a temporada

* Com a Soto de la Moraleja
| Temporada | Nivell |
| 1995–96 | 8 |
| 1996–97 | 8 |
| 1997–98 | 8 |
| 1998–99 | 7 |
| 1999–2000 | 6 |
| 2000–01 | 6 |
| 2001–02 | 5 |
| 2002–03 | 6 |
| 2003–04 | 6 |
| 2004–05 | 5 |
* Com a Soto Alcobendas
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc | Copa del Rei |
| 2005–06 | 5 | | | |
| 2006–07 | 4 | 3a | 14è | |
* Com a Alcobendas Sport
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc | Copa del Rei |
| 2007–08 | 4 | 3a | 7è | |
| 2008–09 | 4 | 3a | 4t | |
| 2009–10 | 4 | 3a | 16è | |
| 2010–11 | 4 | 3a | 1r | |
| 2011–12 | 4 | 3a | 8è | Primera ronda |
| 2012–13 | 4 | 3a | 14è | |
| 2013–14 | 4 | 3a | 11è | |
| 2014–15 | 4 | 3a | 3r | |
| 2015–16 | 4 | 3a | 12è | |
| 2016–17 | 4 | 3a | 3r | |
| 2017–18 | 4 | 3a | 7è | |
| 2018–19 | 4 | 3a | 3r | |
| 2019–20 | 4 | 3a | 18è | |
* Com a Paracuellos Antamira
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc | Copa del Rei |
| 2020-21 | 4 | 3a | 9è / 2n | N/A |
| 2021–22 | 5 | 3a RFEF | 5è | N/A |
| 2022–23 | 5 | 3a Fed. | 4t | N/A |
* Com a Paracuellos MX
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc | Copa del Rei |
| 2023–24 | 5 | 3a Fed. | | |
* 15 temporades a Tercera Divisió
* 3 temporades a Tercera Federació
* 1 2 3 Equip filial del CF Rayo Majadahonda.

## Referències

* ↑ «Paracuellos Antamira - Tercera División G 7 2019/2020». www.resultados-futbol.com. Arxivat de l'original el 2021-09-21. [Consulta: 5 novembre 2020].
* ↑ «El Alcobendas Sport pasará a llamarse Paracuellos Antamira y será filial del Rayo Majadahonda a partir de la temporada 2020/21» (en castellà). FutMadrid, 29-04-2020. Arxivat de l'original el 25 setembre 2020. [Consulta: 14 setembre 2020].
* ↑ «El CUC Villalba se convierte en el filial del Rayo Majadahonda» (en castellà). CF Rayo Majadahonda, 30-05-2023. Arxivat de l'original el 22 setembre 2023. [Consulta: 12 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial (en castellà)
* Perfil FF Madrid
* Perfil de l'equip Futbolme (en castellà)
# Farlowella acus

Farlowella acus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. i L. Vance 1917: Some species of Farlowella. Annals of the Carnegie Museum v. 11 (núms. 1-2): 297-303, Pls. 29-31.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kner, R. 1853. Die Panzerwelse des K.K. Hof-naturalien-Cabinetes zu Wien. I. Abtheilung. Loricarinae. Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 6: 65-98 [separate 1-34], Pls. 1-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Retzer, M. E. i L. M. Page 1997: Systematics of the stick catfishes, Farlowella Eigenmann & Eigenmann (Pisces, Loricariidae). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 147: 33-88.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trio per a piano núm. 1 (Beethoven)

El Trio per a piano núm. 1 en mi bemoll major, Op. 1 núm. 1, de Ludwig van Beethoven, és un trio per a piano, violí i violoncel compost entre 1793 i 1795. Fou publicat l'octubre de 1795 per Artaria a Viena en el conjunt dels tres Trios Op. 1. Estan dedicats al príncep Karl von Lichnowsky, un dels primers mecenes del compositor a Viena i antic alumne de Wolfgang Amadeus Mozart. ·

## Presentació de l'obra

Primera obra publicada per Beethoven (tres anys després del seu arribada a Viena), el Trio n° 1 era ja imprès, com els seus dos germans del opus 1, de la marca de l'autor, amb la introducció d'un scherzo entra el Adagio i el Final en lloc i plaça del Menuet ja désuet. Aquesta estructura, en quatre moviments, es desmarca d'aquella dels seus il·lustres predecessors a aquesta forma musical que són Haydn i Mozart de la qual els trios no comporten que tres moviments. El trio per a teclat, en efecte, ha considerat com una sonata en trio qui comporta habitualment tres moviments: viu-lent-viu. Existeix un quart moviment viu qui és el minuet, rarament utilitzat i que Beethoven reintroduiria i reemplaçarà pel scherzo. Una altra característica és la longitud de la partició: quatre moviments d'una longitud total de 1109 mesures.
El opus 1 hi va haver jugat sobretot havent de Haydn qui en va fer un elogi mitigat.
Consta de quatre moviments i la seva execució dura aproximadament 30 minuts:
* Allegro, 4/4, mi bemoll major (293 compassos)
* Adagio cantabile, 3/4, la bemoll major (123 compassos)
* Scherzo. Allegro assai, 3/4, Mi bemoll major (215 compassos)
* Finale. Presto, 2/4, Mi bemoll major (478 compassos)

## Referències

* ↑ Cooper, Barry. J.C.Lattès. Dictionnaire Beethoven (en francès), 1991, p. 613. ISBN 978-2-7096-1081-0.
* ↑ Massin, Jean. Fayard. Ludwig van Beethoven (en francès), 1967, p. 845. ISBN 978-2-213-00348-1.
* ↑ Massin, Jean. Fayard. Ludwig van Beethoven (en francès), 1967, p. 845. ISBN 978-2-213-00348-1.
* ↑ «Partitura a Beethoven-haus-bonn». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 24 juliol 2018].