OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera de Líbia

La bandera de Líbia és una bandera tricolor formada per tres franges horitzontals de colors vermell, negre i verd, on la segona és el doble d'ample que les altres dues. Al centre de la bandera apareixia la lluna creixent islàmica amb una estrella. La bandera fou utilitzada pel Consell Nacional de Transició i les forces antiGaddafistes, i fou adaptada el 3 d'agost de 2011, abans de la cure de Trípoli als antiGaddafistes el 21 d'agost. El seu disseny es basà en la bandera dels senussís, un moviment islàmic aparegut a mitjans del segle xix. Aquesta bandera fou negre amb una lluna creixent i una estrella, i fou adaptada per Idris I com a emir de la Cirenaica. El color verd representa la Tripolitana, i el color vermell representa Fezzan, les dues altres regions de Líbia.

## Construcció i dimensions
### Colors

| | Vermell | Blanc | Verd | Negre |
| RGB | 231/0/19 | 255/255/255 | 35/158/70 | 0/0/0 |
| Hexadecimal | #e70013 | #FFFFFF | #239e46 | #000000 |
| CMYK | 0/100/92/9 | 0/0/0/0 | 78/0/56/38 | 0/0/0/100 |

## Banderes històriques

* La primera bandera nacional de Líbia fou adoptada l'any 1951, quan el país s'independitzà d'Itàlia. És idèntica a la bandera actual. Fou abandonada fins a l'any 2011, quan, durant la Guerra Civil Líbia, els libis contraris al règim de Gaddafi utilitzat aquesta bandera com una símbol d'oposició a la dictadura.
* Després del cop d'Estat de 1969, que oficialitzà la República Àrab de Líbia, es rebutjà la bandera anterior i s'oficialitzà una de nova. Aquesta nova tela estava formada per tres franges horitzontals i iguals amb els colors del panarabisme: vermell, blanc i negre.
* L'any 1972, quan Líbia s'uní a la Federació Àrab amb Egipte i Síria, adoptà com a oficial la bandera d'aquesta, formada pels colors panaràbs i amb una àliga daurada ("l'àguila de Qureix") al centre subjectant el nom en àrab de la Federació. No seria fins al 1977, quan Líbia abandonà aquesta unió.
* La bandera de la Gran Jamahiriya Popular Socialista Àrab Líbia fou adoptada l'any 1977. Consistida com una tela verda de proporcions 1:2, sense cap escut ni símbol, fet que la converteix en la bandera més senzilla del món. El seu color verd fou escollit perquè representa de forma tradicional a la religió islàmica, simbolitzant la promesa feta pel dictador Muammar al-Gaddafi, després de visitar Israel, de convertir a Líbia en un país autosuficient mitjançant la revolució agrícola, també dita la Revolució Verda. La bandera fou abandonada després la mort de Gaddafi l'any 2011.
* Bandera de l'Imperi Otomà vilaiet de Tripolitània, de la dècada de 1860
* Bandera de la República de Tripolitània, 1918–1923
* Bandera de l'Emirat de Cirenaica (1949-1951)
* Regne de Líbia (1951–1969)
* Estendard reial d'Idris I (1951–1969)
* República Àrab Líbia (1969–1972)
* República Àrab Líbia dins la Federació de Repúbliques Àrabs (1972–1977)
* 1972-1977
* Gran Jamahiriyya Àrab Líbia Popular Socialista (1977–2011)
* 1977-2011
* Líbia (2011-present)

## Referències

* ↑ «Libya Flag». [Consulta: 16 juny 2008].

## Vegeu també

* Escut de Líbia
# Cantiga

Cantiga és el gènere típic de la poesia medieval galaicoportuguesa (segles XII-XIV). Les cantigues són poesies cantades, la lletra de les quals i música venia composta per trobadors. El que tocava i cantava aquestes poesies era el joglar, que de vegades també era trobador. Les cantigues galaicoportugueses estan recollides en els anomenats cancioneros que reunien gran nombre de trobes.
Es coneixen tres cancioneros: el Cancioneiro da Ajuda, el Cancioneiro de la Biblioteca Nacional de Lisboa i el Cancioneiro da Vaticana. La cantiga més antiga que es coneix és la "Cantiga da Ribeiriña", també anomenada "Cantiga da Garvaia", composta per Paio Soares de Taveirós probablement el 1189 (o 1198, hi ha dubtes en la datació). Actualment es considera una composició en vers a la qual se li posa música per a ser cantada. És pròpia de la música tradicional de Galícia i també se les coneix com a cobles.

## Tipus de cantigues
### Mètrica

Des del punt de vista mètric poden distingir-se dos tipus de cantigues:
* Cantiga de refram: sol tenir quatre estrofes amb el següent esquema mètric abbacca, abbaccb, ababcca, ababccb. Manca de tornada. S'utilitza sobretot en les cantigues d'escarni i en les cantigas de amor. Tenen el seu origen en la poesia dels trobadors provençals.
* Cantiga de maestría: el seu element característic és la tornada. El seu origen és popular. És freqüent sobretot en les cantigas de amigo. Ambdós tipus de cantigues tenen en comú el tipus de vers utilitzat (octosíl·labs o decasíl·labs, en general) i l'ús de la rima consonant. Ambdós fan un ús freqüent del paral·lelisme.

### Temàtica

Quant a la seva temàtica, es distingeixen:
* Cantigas de amor:un trobador es dirigeix a la seua estimada.
* Cantigas de amigo: una dona enamorada es queixa de l'absència del seu estimat.
* Cantigas de romería: el poeta critica bé un enemic particular, bé la societat en el seu conjunt.
* Cantigas de maldizer (maleir): el poeta no utilitza paraules encobertes sinó que expressa els seus vituperis.
* Cantigas de escarnio: de temes relacionats amb els santuaris.
Altres gèneres menors són la cantiga de vilãos i la cantiga de seguir.

## Vegeu també

* Cantigas de Santa María
* Ora faz ost’o senhor de Navarra.
# Sonata per a piano núm. 12 (Mozart)

La Sonata per a piano núm. 12 en fa major, K. 332 (300k), és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart escrita al mateix temps que la Sonata núm. 10 i la Sonata núm. 11 (Alla turca). Mozart les va numerar clarament com a part d'un grup de tres sonates. S'havia cregut que havien estat escrites el 1778 a París, però estudis recents mostren que daten del 1783. Viena, que és on s'havia instal·lat Mozart, ha estat suggerida com a possible lloc de composició, mentre que altres hipòtesis afirmen que van poder ser escrites durant una visita a Salzburg que Mozart va realitzar amb Constanze, la seva dona, amb la intenció de presentar-la al seu pare Leopold. En qualsevol cas, les tres sonates van ser publicades a Viena el 1784.

## Estructura

La sonata presenta la tradicional estructura de 3 moviments:
* Allegro. Presenta la clàssica forma de sonata.
* II. Adagio
* (novembre del 2011)
* Adagio. El moviment lent està en la tonalitat de si♭ major en dos parts que es repeteixen (AABB). En la partitura autògrafa, la segona part és essencialment una repetició de la presentació inicial amb alguns ajustaments en la tonalitat menor. Tot i així, en edicions antigues, apareix considerablement més elaborat.
* Allegro assai. L'animat final també presenta la forma sonata i en un compàs de 6/8. Comença amb un fort acord i, en contrast, conclou amb una cadència en pianissimo.
Una interpretació dura uns 18 minuts (25 minuts amb repeticions).

## Galeria

* Inici del' Allegro
* Final de l'Allegro

## Referències

* ↑ Tyson, Alan. Mozart: studies of the autograph scores. Harvard University Press, 1987, p. 21–35. ISBN 0-674-58830-4.
* ↑ Hepokoski, James; Darcy, Warren. Elements of Sonata Theory: norms, types, and deformations in the late eighteenth-century sonata. Oxford University Press, 2006, p. 159–162. ISBN 0-19-514640-9.
# Cantiga de amor

Cantiga de amor és un tipus de composició literària de l'edat mitjana, pròpia de la poesia galaicoportuguesa medieval. Deriva de la cançó de la literatura trobadoresca en occità. Quant a la temàtica, gairebé totes les composicions tracten el tema de la coita (tristesa) del poeta, causada pel desdeny o el rebuig (sanha) de la seva dama, a la qual es denomina en masculí (senhor) seguint usos propis de la literatura provençal.
Els termes del feudalisme es traslladen aquí, com en la cançó provençal, a l'experiència amorosa. Des del punt de vista mètric, sol tenir l'estructura pròpia de ll'anomenada cantiga de maestría: quatre estrofes de set versos octosíl·labs o decasíl·labs, amb l'estructura abbaccb, abbacca, ababcca, ababccb. Té una gran importància en elles el paral·lelisme. Alguns destacats conreadors de les cantigas d'amor van ser el rei de Portugal Don Denís, Pero da Ponte, Martim Soares i Paio Soares de Taveirós.

## Vegeu també

* Cançó
* Cantiga de amigo
* Cantiga de escarnio
* Cancioneiro da Ajuda
* Cancioneiro Colocci-Brancuti
# Akira Sone

Akira Sone (japonès: 素根 輝) (Kurume, Japó, 9 de juliol de 2000) és una judoka japonesa que competeix en la categoria de pes pesat (actualment +78 Kg). Ha participat en 1 Olimpíada, guanyant la medalla d'or en la prova individual de +78 Kg i la medalla de plata en la prova d'equips mixt, en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020. Fou la primera medalla d'or per una japonesa en aquesta categoria, des que ho va aconseguir Maki Tsukada en els Jocs Olímpics d'Atenes 2004. A més també ha guanyat 2 medalles d'or en els Campionats del Món i 1 medalla d'or en els Campionats d'Àsia.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Categoria |
| 2020 | Tòquio | 1 | +78 Kg |
| 2020 | Tòquio | 2 | Equips mixt |
| 2024 | París | | |
| Campionat del Món ||||
| 2019 | Tòquio | 1 | +78 Kg |
| 2023 | Doha | 1 | +78 Kg |
| Campionat d'Àsia ||||
| 2022 | Astanà | 1 | +78 Kg |
| 2024 | Hong Kong | 7a posició | +78 Kg |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com.
* ↑ «Akira Sone wins Japan's first gold medal in Women's Over 78 Category since 2004» (en anglès). Japan Forward, 30-07-2021.
# Westwood Hills

Westwood Hills és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 378 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Westwood Hills tenia 378 habitants, 170 habitatges, i 116 famílies. La densitat de població era de 2.085 habitants/km².
Dels 170 habitatges en un 28,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,4% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 31,2% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,7.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,7% tenia menys de 18 anys, un 3,2% entre 18 i 24, un 33,1% entre 25 i 44, un 31,7% de 45 a 60 i un 10,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 81.812 $ i la renda mediana per família de 108.732 $. Els homes tenien una renda mediana de 76.250 $ mentre que les dones 52.188 $. La renda per capita de la població era de 48.256 $. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 2,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Westwood Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Westwood Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Darod

Els darod (somali: darood o daarood; àrab: دارود, Dārūd) són una gran confederació de clans somalis.
L'ancestre és conegut com a Darod, però el seu nom era Abdirahman bin Isma'il al-Jabarti. Daarood en somali vol dir ‘un objecte tancat’ (daar = ‘objecte’ i ood = ‘tancat per murs, arbres, fustes, etc.’). La major part dels Darod viuen al nord-est de Somàlia, però n'hi ha a altres regions d'aquest territori i a la Regió Somali d'Etiòpia.

## Principals grups de clans, clans, subclans i grans famílies dins la confederació Darod

* Geri
** Issak Hassan
** Abayoonis Hassan
** Omer Hassan
** Ika Hume Geri
* Marehan
** Howrarsame
** Reer xasan
** Reer faarax ugaas
** wagardhac
** Celi
** Calidheere
* Awrtable
* Reer Cilmi Maxamed
* Ogadeni
** Maxamed Subeer
** Abdalla
** Abudwaaq
* Jidwaq
* Bartire
* Absguul
* Yabaree
* Leelkase
** Maalismogge
** Muumin Aadan
** Mahamed Aadan
** Mohamud Ali
** Korshe
** Fiqi Ismail
** Reer Ali Sheikh
** Suhurre
** Reer Awsalaat
* Harti
** Warsangali
** Ogayslabe
** Dhulbahante
*** Xuseen Saciid
*** Muuse Saciid
*** Axmed Saciid
** Dashiishe
*** Reer Boqor
*** Reer Ugaas
** Majeerteen
*** Wabeeneeye
*** Siwaaqroon
*** Saleebaan
*** Cali
*** Ismail
*** Musa
**** Ugaar
*** Abdirahem
*** Mahmoud
**** Omar Mahmoud
**** Cisman Mahmoud
**** Ciise Mahmoud
**** Nuux Mahmoud
*** Reer Bicidyahan
*** jibraahiil
*** Nuux
# Sonata per a piano núm. 13 (Mozart)

La Sonata per a piano núm. 13 en si bemoll major, K. 333 (315c), fou composta per Wolfgang Amadeus Mozart a Linz a la fi de l'any 1783.
No hi ha dubte que aquesta sonata va ser publicada per primera vegada el 21 d'abril de 1784 a Viena per Christoph Torricella (juntament amb el KV 284 i el KV 454, com opus 7). No obstant això, l'autèntica data de composició és més difícil de determinar. En la primera edició del seu catàleg (1862), Ludwig von Köchel va donar la data hipotètica de 1779, posteriorment aclarida per Georges de Saint-Foix (1936) a «Salzburg, començaments de gener-març de 1779». Tanmateix, Alfred Einstein, en la tercera edició del catàleg Köchel (1937) va establir que la sonata va ser composta «a la fi de l'estiu de 1778 a París». Aquesta data es va mantenir fins a la sisena edició del catàleg Köchel (1964). Més recentment, aquesta data ha estat rebutjada arran de les troballes de Wolfgang Plath i Alan Tyson. Sobre la base dels escrits de Mozart, Plath afirma que la peça va ser escrita entre 1783 i 1784, «probablement no gaire temps abans de l'aparició de la seva primera edició». A més, Tyson demostra convincentment que l'obra va ser composta a la fi de 1783, probablement al novembre, aproximadament en el moment en què es va escriure la Simfonia Linz (K 425), quan el matrimoni Mozart va fer escala a Linz durant el seu viatge de tornada a Viena des de Salzburg. Aquesta nova datació es veu, així mateix, recolzada per criteris estilístics.

## Notes i referències

* ↑ Tyson, Alan. «The Date of Mozart's Piano Sonata in B Flat, K. 333/315c: The "Linz" Sonata?». A: M. Bente (ed.). Musik-Edition-Interpetation (en anglès). Múnic: Henle, 1980, p. 447-454.
* ↑ Neue-Mozart Ausgabe IX:25/2, el volum conté l'edició crítica d'aquesta sonata.

## Partitures

* Partitura lliure de la Sonata núm 13 al Mutopia Project
# Mantofasmatodeus

Els mantofasmatodeus (Mantophasmatodea) són un ordre d'insectes neòpters descobert en l'any 2002, el primer que es descrivia des de 1914. Es tracta d'insectes carnívors que habiten a l'oest de Sud-àfrica i Namíbia (massís de Brandberg), però fòssils de l'Eocè suggereixen una més ampla distribució en el passat.
Els membres d'aquest ordre són àpters. Semblen una barreja entre mantis i insecte bastó i proves moleculars indiquen que estan més propers evolutivament d'aquests últims i de l'ordre Grylloblattodea, també enigmàtic.
Van ser descrits inicialment a partir de cinc espècimens vius trobats a Namíbia i Tanzània (Mantophasma zephyra i M. subsolana) i d'un espècimen fòssil de l'ambre bàltic de 45 milions d'anys d'antiguitat (Rhaptophasma kerneggeri).
Els autors de l'article en què es descriu el nou ordre indiquen que no pot excloure's categòricament que els dos espècimens de Mantophasma siguin de la mateixa espècie, i que la diferència de grandària reflecteix en realitat el seu dimorfisme sexual, però és poc probable a causa de l'ampla separació geogràfica de les localitats de captura d'aquests.

## Classificació

Les tres primeres espècies van ser classificades com segueix:
* Família Mantophasmatidae
** Mantophasma zephyra
** Mantophasma subsolana
** Rhaptophasma kerneggeri †
Tanmateix, espècimens addicionals i estudis genètics ha conduït a la descripció de nombroses espècies i dues noves famílies:
* Família Tanzaniophasmatidae
** Tanzaniophasma subsolana - Tanzània
* Família Mantophasmatidae
** Mantophasma zephyra - Namíbia
** Sclerophasma paresisensis - Namíbia
* Família Austrophasmatidae
** Austrophasma caledonensis - Sud-àfrica
** Austrophasma gansbaaiensis - Sud-àfrica
** Austrophasma rawsonvillensis - Sud-àfrica
** Lobophasma redelinghuysensis - Sud-àfrica
** Hemilobophasma montaguensis - Sud-àfrica
** Karoophasma biedouwensis - Sud-àfrica
** Karoophasma botterkloofensis - Sud-àfrica
** Namaquaphasma ookiepensis - Sud-àfrica
* Incertae sedis
** Rhaptophasma kerneggeri † zona del Bàltic i Escandinàvia
** Praedatophasma maraisi - Namíbia
** Tyrannophasma gladiator - Namíbia

## Referències

* ↑ Research expedition to the Brandberg
* 1 2 S. L. Cameron, S. C. Barker & M. F. Whiting «Mitochondrial genomics and the new insect order Mantophasmatodea». Molecular Phylogenetics and Evolution, 38, 2006, pàg. 274–279.
* ↑ K.-D. Klass, O. Zompro, N. P. Kristensen & J. Adis «Mantophasmatodea: a new insect order with extant members in the Afrotropics». Science, 296, 2002, pàg. 1456–1459.

## Enllaços externs

* Mantophasmatodea - A new order of insects Arxivat 2003-07-01 a Wayback Machine..
* Mantophasmatodea Arxivat 2005-11-27 a Wayback Machine..
* New insect order found in Southern Africa.
* New order of insects identified: Mantophasmatodea find their place in Class Insecta Arxivat 2009-02-04 a Wayback Machine..
# Akrotiri (Xipre)

Akrotiri (en grec: Ακρωτήρι, literalment Cap, en turc: Ağrotur) és un poble dins de l'àrea de la base sobirana d'Akrotiri, que forma part del Territori Britànic d'Ultramar d'Akrotiri i Dekélia. És la única població de la zona occidental de la base sobirana amb una important població no militar.
El poble conté dues petites esglésies dedicades a Santa Creu i Sant Jordi. Al sud hi ha un lloc anomenat Kourion (en grec: Κούριον) que conté les ruïnes d'un antic assentament.

## Sant Monestir de Sant Nicolau dels Gats

A dos quilòmetres a l'est del poble, enmig de camps i horts, es troba l'antic monestir de Sant Nicolau dels Gats (Άγιος Νικόλαος των Γατών).

### Història

El monestir és esmentat pels viatgers en el segle XV, però el relat més complet és el de Félix Fabri, un dominic que va visitar Xipre en 1480 i 1483. Esmenta Sant Nicolau com un monestir aïllat "envoltat de serps" on els monjos tenien gats per a protegir-se. Al voltant d'un segle més tard, en el segle xvi, Stefano Lusignan relata una tradició que associava el primer establiment d'aquest monestir a Santa Helena que, en la seva visita a Xipre, el va trobar infestat de serps verinoses. Centenars de gats d'Egipte o Palestina van ser importats al lloc on el seu vaixell havia atracat, la península d'Akrotiri. Es diu que Kalokeros, nomenat llavors governador, va fundar el monestir i que els gats es van unir a l'establiment a partir de llavors.
En 1960, l'església del monestir va ser reparada, mentre que poc després de 1974 un ancià monjo del Monestir de l'Apòstol Bernabé va iniciar els esforços per a reviure el Monestir. Va morir abans d'acabar el seu treball, però a partir de 1983, dues monges d'Agios Georgios Alamanos van reprendre l'esforç. Imitant a Santa Elena, van decidir mantenir 100 gats en el monestir. En 1991, en el dia del nom d'Agios Nicolaos la monja Kassiani va ser declarada abadessa. Avui dia, el convent és administrat pel Bisbat de Lemesos.

### Restes arquitectòniques

Algunes parts de l'església actual daten del període de la Casa de Lusignan, en particular la porta amb un arc modelat en el costat nord de l'edifici.

### Literatura

El premi Nobel Giorgos Seferis va escriure un poema sobre Sant Nicolau dels Gats en 1969, traduït a l'anglès en 1995. Un article de Benjamí Arbel també reflexiona sobre els gats i el seu significat en l'escriptura del Renaixement.

## Referències

* ↑ George H. Everett Jeffery, A Description of the Historic Monuments of Cyprus.: Studies in the Archaeology and Architecture of the Island (London: Zeno, 1983): 373.
* ↑ Nicolaou-Konnari, Angel, and Christopher Schabel. Lemesos: A History of Limassol in Cyprus from Antiquity to the Ottoman Conquest (Newcastle upon Tyne : Cambridge Scholars Publishing, 2015)
* 1 2 George H. Everett Jeffery, A Description of the Historic Monuments of Cyprus.: Studies in the Archaeology and Architecture of the Island (London: Zeno, 1983): 371.
* ↑ The recent history is given here: http://akrotiri.org.cy/en/what-to-know-ten/religious-life-ten/monastery-agios-nikolaos-cats-ten Arxivat 2020-11-27 a Wayback Machine. Consultat juny 2016
# Abducció (pel·lícula)

Abducció (títol original en anglès, Proximity) és una pel·lícula dramàtica de ciència-ficció estatunidenca del 2020 escrita i dirigida per Eric Demeusy en el seu debut com a director. La pel·lícula és protagonitzada per Ryan Masson, Highdee Kuan, Christian Prentice i Shaw Jones. Es va estrenar a la carta el 15 de maig de 2020 i va rebre crítiques en diversos sentits. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Referències

* ↑ Hipes, Patrick. «Sci-Fi Thriller 'Proximity' From VFX Veteran Eric Demeusy Lands At Shout! Studios». Deadline Hollywood, 19-02-2020. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ Martin, Peter. «Review: PROXIMITY, Close Encounters of the Strange Kind». Screen Anarchy, 13-05-2020. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ Wojnar, Zak. «Proximity Trailer & Poster: Eric Demeusy's Gorgeous Sci-Fi Thriller Revealed [Exclusive]». Screen Rant, 10-04-2020. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ Lance Vlcek. «Interview! We Talk Proximity and More with Director Eric Demeusy». JoBlo.com, 14-05-2020. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ Linden, Sheri. «'Proximity': Film Review». The Hollywood Reporter, 15-05-2020. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ Hermanns, Grant. «Proximity Review». Comingsoon.net, 15-05-2020. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ «Abducció». Goita què fan, ara!. [Consulta: 4 juliol 2024].
# Llunada d'ulls petits

La llunada d'ulls petits, peix martell, martell, peix martell comú, cornuda o llunada comuna entre altres noms comuns (Sphyrna zygaena) és una espècie de tauró martell que viu en aigües temperades i tropicals. Interès comercial relatiu a les costes dels Països Catalans, ja que no és gaire abundant. Es pesca amb palangre. Podrien aprofitar-se'n la carn, les aletes, el fetge i les mandíbules.

## Morfologia

* Cos allargat i fusiforme.
* Cap aplanat i allargat en dos lòbuls on, als extrems, són col·locats els ulls (no ofereix gaire dubte d'identificació a causa de la seua forma de martell).
* Presenta cinc parells de fenedures branquials, les dues darreres per sobre de les pectorals.
* El color va del gris blavós al verd amarronat; els flancs són clars i el ventre, blanc grisós.
* El mascle madura entre els 210 i 240 cm. La femella ho fa quan té 304 cm aproximadament.
* Assoleix una longitud màxima entre 370 i 400 cm.

## Ecologia

És un potent nedador pelàgic que es troba tant prop de la costa com a mar oberta i preferentment en zones de fondària (de 20 a 400 m). És molt tolerant amb les temperatures de l'aigua. Pot realitzar migracions i tot sovint forma moles.
Menja petits peixos demersals i pelàgics. També crustacis i mol·luscs.
És vivípar placentari; amb 29 o 37 cries per ventrada que mesuren entre 50 i 61 cm.
Pot atacar als humans, la qual cosa el diferencia d'altres taurons martell com Sphyrna lewini. També pot percebre camps elèctrics per trobar les seves preses.

## Notes

* ↑ Vegeu-ne algunes a «llunada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.

## Bibliografia

* Barrull, Joan i Mate, Isabel: Els taurons dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col. Conèixer la natura, núm. 14. Barcelona, març del 1996 ISBN 84-7306-920-X. Plana 131.