OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quartet de corda núm. 16 (Mozart)

El Quartet de corda núm. 16 en mi bemoll major, K. 428 (421b), és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada el 1783. És el tercer dels Quartets Haydn, una sèrie de sis quartets de corda que va escriure durant els seus primers anys a Viena i el dedicà al compositor i amic de Mozart, Joseph Haydn, considerat generalment com el "pare" del quartet de corda.

## Anàlisi musical

Consta de quatre moviments:
* Allegro non troppo
* Andante con moto
* Menuetto i Trio
* Allegro vivace
El primer moviment és molt cromàtic, amb el tema pont que presenta un tractament en l'exposició amb força cromatisme, sent un dels exemples d'aquest tipus de pràctica; també hi és present en el final de l'exposició.»
L'Andante con moto «invoca [... ] el moviment lent del Quartet de corda op. 20 núm. 1, de Joseph Haydn. Les ostentoses dissonàncies de l'inici tenen un gust d'antic, a causa de la col·lisió de semitons ascendents i descendents, i això suggereix en gran manera el subjecte inicial del primer moviment, allà tan sorprenentment aïllat». Altres experts consideren que està precedint la música d'un músic molt posterior: Johannes Brahms.
Al llarg del tercer moviment, Mozart «fa ús d'un pedal en el baix, conferint a la música un efecte rústic fascinant». I l'últim moviment, «es pot descriure perfectament com una forma rondó però abreujada».

## Notes

* ↑ «Una relació enharmònica anàloga contigua s'observa en el primer moviment del Quartet de corda en mi♭ major, K. 428.»
* ↑ «La música modula de re menor a una reafirmació, en el compàs 101, del tema inicial en mi♭ major; aquesta és realment una modulació sorprenent, però tot segueix sonant perfectament natural; no sembla artificial.
* ↑ «El segon moviment en la♭ major és una altra obra mestra del cromatisme, amb un segon tema que bé podria haver estat escrit per Brahms, i amb una densitat de sonoritats que podrien atribuir-se a un compositor de mitjans del segle xix

## Referències

* ↑ Kamien, p. 11-12, n. 12
* ↑ Barret-Ayres, p. 194
* ↑ Sutcliffe, p. 197.
* ↑ Barret-Ayres, p. 195
* ↑ Barrett-Ayres, p. 195.
* ↑ Barret-Ayres, p. 196.

## Bibliografia

* Roger Kamien i Naphtali Wagner. "Bridge Themes within a Chromaticized Voice Exchange in Mozart Expositions", Music Theory Spectrum, 19 1 (1997): 11 - 12, nota al peu 12
* Reginald Barrett-Ayres, Joseph Haydn and the String Quartet. London: Barrie & Jenkins (1974).
* John Irving, Mozart: The 'Haydn' Quartets. Cambridge: Cambridge University Press (1998)
* W. Dean Sutcliffe. "Haydn, Mozart and their contemporaries", a The Cambridge Companion to the String Quartet, ed. Robin Stowell. Cambridge: Cambridge University Press (2003)

## Enllaços externs

* Quartet de corda núm. 18): Partitura lliure a l'IMSLP.
* Interpretació del Quartet de corda núm. 18. Enregistrament del Borromeo String Quartet] a Museu Isabella Stewart Gardner, en format MP3.
# Aldo Francia Boido

Aldo Francia Boido (Valparaíso, 30 d'agost de 1923 - Viña del Mar, 15 d'octubre de 1996) va ser un metge i cineasta xilè, considerat un dels pioners del cinema modern de Xile.

## Biografia

Va estudiar medicina a la Universitat de Xile i es va especialitzar en pediatria, especialitat que va exercir tota la seva vida. Influït per El lladre de bicicletes (1948) de Vittorio De Sica, va realitzar nombrosos documentals. La culminació de la seva obra com a realitzador la representen les pel·lícules: Valparaíso, mi amor (1969), inspirada en l'obra d'Alain Resnais de 1959 Hiroshima mon amour, i Ya no basta con rezar (1972), on aborda les relacions entre la fe cristiana i la convicció en la revolució social. Aquesta seria l'última obra de Francia que, després del cop d'estat de l'11 de setembre de 1973, no va tornar a filmar mai més.
També va ser membre fundador del Festival Internacional de Cinema de Viña del Mar, el més antic del país, i el 1967 va organitzar la primera escola de cinema xilena.

## Referències

* ↑ «CINEASTA-Aldo-Francia». [Consulta: 7 febrer 2024].
* 1 2 «Aldo Francia Boido (1923-1996)» (en castellà). Memoria Chilena. [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ Armendáriz, Pedro. «Aldo Francia, el pionero de Viña» (en castellà), 05-12-1990. [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ «Aldo Francia, una vida que dejó huellas» (en castellà). Centro Cultural La Moneda. [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ Opazo, Absalón. «100 años de Aldo Francia» (en castellà), 31-08-2023. [Consulta: 7 febrer 2024].
# Adala

Adala (Torre Baró) és el nom artístic de Guillem Simó, un cantant de reggae català.

## Trajectòria

Després d'actuar amb grups de música jamaicana com A4 Reggae Orchestra, va començar a gravar els seus primers senzills amb Roger «Bongoroll» Villanueva, el seu germà Quim «King Siva» Simó i amb la col·laboració d'un grup creat per a l'ocasió anomenat The Cold December, amb el qual va enregistrar el senzill «Temps de guerra» abans dels seus dos primers àlbums Born i Cel.
El 2018, The Cold December va passar a anomenar-se The Same Song Band amb el projecte musical Born·Cel·Ona, que inclou els tres treballs discogràfics anteriors, un total de catorze cançons de reggae llibertari i revolucionari on critica l'individualisme i el classisme de la «marca Barcelona».
| « | La llibertat la portem a dins. Existia abans que l'esclau i, per tant, només ens queda alliberar-nos per tornar a néixer escrivint un nou primer capítol. | » |
| — Guillem Simó |||

## Discografia

* Born (EP, La Panchita Records, 2016)
* Cel (La Panchita Records, 2017)
* Ona (La Panchita Records, 2018)
* Born·Cel·Ona (recopilatori, La Panchita Records, 2018)
* Blank Fosk (La Panchita Records, 2018)
* Klima (Radi Solar, 2022)
* Delta (Radi Solar, 2023)

## Referències

* ↑ Vilardell, Marta. «Hay una agradable sensación en encontrarte fuera de la zona de confort» (en castellà). Mondo Sonoro, 17-01-2024. [Consulta: 18 gener 2024].
* ↑ «Adala i el seu reggae downbeat». Enderrock, 15-05-2016.
* ↑ «Adala mira el cel de Barcelona». Enderrock, 17-01-2017.
* ↑ «Adala completa la trilogia «Born·Cel·Ona» amb un cant de llibertat». Enderrock, 25-01-2018.
* ↑ «Adala & The Same Song Band cierran la trilogía de "Born·Cel·Ona" (2018)» (en castellà). MondoSonoro, 30-01-2018. [Consulta: 23 febrer 2022].
* ↑ Larios, Guille. «Adala, un retorn manufacturat a foc lent». Directa, 21-02-2022. [Consulta: 23 febrer 2022].
* ↑ «Els experts - Adala, músic: "Els gangstas més grans no són als barris" - 3Cat». CCMA. [Consulta: 18 gener 2024].
# Rantoul (Kansas)

Rantoul és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 241 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rantoul tenia 241 habitants, 84 habitatges, i 66 famílies. La densitat de població era de 620,3 habitants/km².
Dels 84 habitatges en un 41,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56% hi vivien parelles casades, en un 16,7% dones solteres, i en un 21,4% no eren unitats familiars. En el 15,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,3% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 19,1% de 45 a 60 i un 7,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.667 $ i la renda mediana per família de 46.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.321 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 17.594 $. Cap de les famílies i l'1,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rantoul». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rantoul». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Quartet de corda núm. 1 (Mozart)

El Quartet de corda núm. 1 en sol major, K. 80/73f, també conegut com a «Quartet Lodi», és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart introduïda en el seu quadern temàtic d'obres el dia 15 de març de 1770. Juntament amb el Quartet de corda núm. 20, són els únics quartets de corda de Mozart que no pertanyen a una sèrie determinada d'obres.
Rep el seu sobrenom de la localitat italiana de Lodi, lloc en què Mozart va acabar el quartet. Mozart, que en aquell temps tenia catorze anys, viatjava amb el seu pare, Leopold, de Milà cap a Nàpols i van fer una primera parada en aquest municipi, com a part del primer viatge de Mozart a Itàlia.

## Estructura

A diferència dels Quartets milanesos, aquest quartet té quatre moviments:
* Adagio, en compàs 3/4.
* Allegro, en compàs 4/4.
* Menuetto i trio, en do major i compàs 3/4.
* Rondeau: [Allegro] en compàs 4/4.

## Enllaços externs

* Quartet de corda núm. 1, «Lodi», K. 80 (73$^f$): Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Pucciniomycotina

Els pucciniomicotins (Pucciniomycotina) són una subdivisió de fongs dins la divisió Basidiomycota. S'han descrit prop de 8.400 especies, més del 8% de tots els fongs coneguts.

## Característiques

El tret comú que uneix tots els pucciniomicotins és la presència de porus septals simples, cosa que els distingeix dels grups germans. El predomini de manosa a les parets cel·lulars també és una característica comú a tot el grup. No obstant, hi ha una elevada diversitat morfològica als pucciniomicotins. Les formes esporulants varien des de basidiocarps (presents únicament en Atractiellomycetes, Agaricostilbomycetes i Pucciniomycetes), fongs filamentosos (floridures, fins a simples llevats. Alguns poden ser fongs dimòrfics que poden tenir un estat de llevat i un estat filamentós, depenent de la temperatura.

## Història natural

Els pucciniomicotins són fonamentalment paràsits d'artròpodes, vegetals o altres fongs. La majoria són patògens de plantes, produint algunes malalties d'importància econòmica, ja que afecten cultius, com ara el rovell del blat. Alguns formen micorrizes.

## Taxonomia

La subdivisió dels pucciniomicotins inclou 10 classes, 18 ordres i 36 famílies:
* Classe Agaricostilbomycetes
* Classe Atractiellomycetes
* Classe Classiculomycetes
* Classe Cryptomycocolacomycetes
* Classe Cystobasidiomycetes
* Classe Microbotryomycetes
* Classe Mixiomycetes
* Classe Pucciniomycetes
* Classe Spiculogloeomycetes
* Classe Tritirachiomycetes

## Referències

* ↑ «Pucciniomycotina R. Bauer, Begerow, J.P. Samp., M. Weiss & Oberw. 2006». MycoBank. International Mycological Association. [Consulta: 8 juliol 2011].
* 1 2 Hyde, K.D. 2024. The 2024 Outline of Fungi and fungus-like taxa. Mycosphere, 15(1): 5146–6239, Doi 10.5943/mycosphere/15/1/25, ISSN 2077 7019. Versió web.
* ↑ «The simple-septate basidiomycetes: a synopsis». Mycological Progress, vol. 5, 1, 2006, pàg. 41–66. DOI: 10.1007/s11557-006-0502-0.
* ↑ Prillinger, Hansjörg; Oberwinkler, Franz; Umile, Claudio; Tlachac, Klaudia; Bauer, Robert; Dörfler, Christine; Taufratzhofer, Eduard «Analysis of Cell Wall Carbohydrates (neutral Sugars) from Ascomycetous and Basidiomycetous Yeasts with and Without Derivatization». The Journal of General and Applied Microbiology, vol. 39, 1, 1 enero 1993, pàg. 1–34. DOI: 10.2323/jgam.39.1.
* ↑ Park, Robert F.; Wellings, Colin R. «Somatic Hybridization in the Uredinales». Annual Review of Phytopathology, vol. 50, 1, 1 enero 2012, pàg. 219–239. DOI: 10.1146/annurev-phyto-072910-095405. PMID: 22920559.
* ↑ Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA.. Dictionary of the Fungi. 10th. Wallingford, UK: CABI, 2008, p. 581. ISBN 978-0-85199-826-8.
* M.C. Aime et al.: An overview of the higher level classification of Pucciniomycotina based on combined analyses of nuclear large and small subunit rDNA sequences. Mycologia, Band 98, 2006, S. 896-905.
* Robert Bauer, Dominik Begerow, José Paulo Sampaio, Michael Weiβ, Franz Oberwinkler: The simple-septate basidiomycetes: a synopsis. Mycological Progress, Band 5, 2006, S. 41-66, ISSN 1617-416X, doi:10.1007/s11557-006-0502-0

## Enllaços externs

* Tree of Life Pucciniomycotina
# Campionat d'Alemanya de trial femení

El Campionat d'Alemanya de trial femení, regulat per la federació alemanya de motociclisme, DMSB (Deutscher Motor Sport Bund), és la màxima competició de trial en categoria femenina que es disputa a Alemanya. Es disputa d'ençà del 2001. La modalitat masculina, Campionat d'Alemanya de trial, es disputa d'ençà de 1960.

## Llista de guanyadores

    A 10 de desembre de 2024
| Temporada | Campiona | Motocicleta |
| 2001 | Denise Brown | Sherco |
| 2002 | Iris Krämer | Gas Gas |
| 2003 | Iris Krämer | Gas Gas |
| 2004 | Iris Krämer | Gas Gas |
| 2005 | Iris Krämer | Gas Gas |
| 2006 | Iris Krämer | Gas Gas |
| 2007 | Iris Krämer | Scorpa |
| 2008 | Rosita Leotta | Gas Gas |
| 2009 | Rosita Leotta | Gas Gas |
| 2010 | Ina Wilde | Sherco |
| 2011 | Rosita Leotta | Gas Gas |
| 2012 | Ina Wilde | Sherco |
| 2013 | Ina Wilde | Sherco |
| 2014 | Ina Wilde | Gas Gas |
| 2015 | Theresa Bäuml | Ossa |
| 2016 | Theresa Bäuml | Beta |
| 2017 | Theresa Bäuml | Beta |
| 2018 | Theresa Bäuml | Montesa |
| 2019 | Sarah Bauer | TRRS |
| 2020 | No disputat | No disputat |
| 2021 | Jule Steinert | TRRS |
| 2022 | Vivian Wachs | TRRS |
| 2023 | Vivian Wachs | TRRS |
| 2024 | Vivian Wachs | TRRS |

## Estadístiques
### Campiones amb més de 3 títols

    A 10 de desembre de 2024
| Pilot | Títols |
| Iris Krämer | 6 |
| Theresa Bäuml | 4 |
| Ina Wilde | 4 |

## Referències

* «Germany» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2021. [Consulta: 15 octubre 2021].
* ↑ «Trial DM-Finale in Werl - Kadlec und Wachs verteidigen ihre Titel» (en alemany). dmsb.de. DMSB, 30-09-2024. [Consulta: 14 març 2025].
# Randall (Kansas)

Randall és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 90 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Randall tenia 90 habitants, 45 habitatges, i 27 famílies. La densitat de població era de 193,1 habitants/km².
Dels 45 habitatges en un 22,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,3% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 40% no eren unitats familiars. En el 40% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,1% tenia menys de 18 anys, un 3,3% entre 18 i 24, un 17,8% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 37,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 29.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.500 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era d'11.313 $. Entorn del 3,3% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Randall». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Randall». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tapir de Baird

El tapir de Baird (Tapirus bairdii) és una de les tres espècies sud-americanes de tapir. Fou anomenada en honor del naturalista estatunidenc Spencer Fullerton Baird, que viatjà a Mèxic el 1843 i observà l'animal. Tanmateix, el primer a documentar l'espècie fou un altre naturalista estatunidenc, W. T. White.
# Cobla els Lluïsos de Taradell

Cobla els Lluïsos de Taradell és la cobla més antiga de Catalunya en actiu, fundada el dia de Nadal de 1876 a Taradell. El promotor va ser el seminarista Isidre Reig i Serra. Inicialment es va estrenar com a orquestra i no ho feren com a cobla fins al 1925.
Durant més de cinquanta anys han tocat a les festes majors de Les Borges del Camp i Calaf, i sovint ho fan a les de Ribes de Freser, Sant Julià de Vilatorta, Vic, Tona, Centelles, Navarcles i Aiguafreda. El 1986 van rebre la Creu de Sant Jordi.
El 1999 van crear la Cobla de Ball Tarasca i el 2000 enregistraren el disc Balls i danses del món. Els seus components són Victòria Morer (flabiol); Xevi Capdevila i Carles Casanova (tibles); Enric Espí i Marina Porta (tenores); Jaume Coma i Josep Maria Puig (trompetes); Ignasi Garolera (trombó); Ramon Casanova i Jordi Donet (fiscorns) i Jordi Ollé (contrabaix).
L'any 2014 han publicat un nou disc del compositor i tible de la cobla Xevi Capdevila, anomenat "la cobla sense embuts", amb la col·laboració de la discogràfica Solfa Recordings i l'Ajuntament de Taradell. Els disc conté sardanes i obres per cobla, amb la peculiaritat de ser el primer enregistrament on podem escoltar la Barítona.

## Referències

* 1 2 «Ballada de sardanes. ACFB. Cobla de Lluïsos de Taradell | La Mercè 2023 | Ajuntament de Barcelona». [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Butlletí Taradell, núm. 24 by Ajuntament de Taradell - Issuu» (en anglès), 03-08-2018. [Consulta: 29 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Web de la Cobla Lluïsos de Taradell
# Nombre triangular

Un nombre triangular és el resultat de sumar els n primers nombres naturals. S'anomenen d'aquesta manera perquè són el nombre d'elements necessaris per crear un triangle equilàter.
La fórmula per trobar l'n-èsim nombre triangular és:
$T_{n}=\sum _{k=1}^{n}k=1+2+3+\dotsb +(n-1)+n={\frac {n(n+1)}{2}}$
També és igual al coeficient binomial ${n+1 \choose 2}$.
Observem que cada nombre triangular $T_{n}$ conté una fila més que l'anterior, $T_{n-1}$, de forma que es compleix la següent recurrència:
$T_{n}=T_{n-1}+n$

## Origen

Tot i que actualment, es pren per conveni el primer nombre triangular com l'1, el primer nombre triangular històricament rellevant fou el Tetraktys, format per deu punts. Els nombres triangulars, i en particular el Tetractys, foren estudiats àmpliament pel filòsof Pitàgores i els seus deixebles. Els pitagòrics consideraven el nombre 10 un nombre universal, ja que segons ells el nombre 10 englobava tot l'univers seguint el següent principi:
* El 10 era la suma de l'1, el 2, el 3 i el 4.
* L'1 simbolitzava un punt, la mínima dimensió possible.
* El 2 simbolitzava la longitud, ja que amb dos punts s'hi pot traçar una recta.
* El 3 simbolitzava l'àrea, ja que amb tres punts es pot traçar un triangle.
* El 4 simbolitzava el volum, ja que amb quatre punts es pot construir un tetraedre.

## Suma de nombres triangulars
### Consecutius

Quan se sumen dos nombres triangulars consecutius sempre dona un quadrat perfecte, en terminologia de Pitàgores, un nombre quadrat. Tenim:
$T_{n}={\frac {n(n+1)}{2}}$
$T_{n-1}={\frac {(n-1)(n-1+1)}{2}}={\frac {n(n-1)}{2}}$
Per tant, sumant-los:
$T_{n}+T_{n-1}={\frac {n(n+1)}{2}}+{\frac {n(n-1)}{2}}=n^{2}$

### Iguals

La suma de dos nombres triangulars iguals ens dona una figura romboide, un nombre rectangular o oblong. Vegem el seu terme general:
$T_{n}+T_{n}=2T_{n}=2\,{\frac {n(n+1)}{2}}=n(n+1)$

### Suma dels primers nombres triangulars

La suma dels n primers nombres triangulars és coneguda com a nombre tetraèdric, així l'enèsim nombre tetraèdric és la suma dels primers n nombres triangulars. La seva expressió és:
$S={\frac {n(n+1)(n+2)}{6}}$

## Test per comprovar si un nombre és triangular

Per comprovar si un nombre és triangular es pot realitzar la següent operació:
$n={\frac {{\sqrt {8x+1}}-1}{2}}$
Si n és un enter, aleshores x és l'n-èsim nombre triangular. Si n no és un enter, aleshores x no és triangular.

## Vegeu també

* Triangle de Tartaglia
# Habitatge a la baixada de Santa Eulàlia, 3 (Barcelona)

L'Habitatge a la baixada de Santa Eulàlia, 3 de Barcelona està catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Amb orígens datables al segle xvi o xvii i amb reformes del segle xviii, constade planta baixa, principal i golfes, estructurat a l'entorn d'un pati inaccessible i coronat per una àmplia cornisa ceràmica molt ben conservada. La façana té encara l'aspecte de la seva composició primitiva, amb balcons de llinda de pedra i llosana ceràmica i ferro forjat.

## Referències

* 1 2 «Habitatge a la baixada de Santa Eulàlia, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Ramona (Kansas)

Ramona és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 94 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ramona tenia 94 habitants, 40 habitatges, i 27 famílies. La densitat de població era de 121 habitants/km².
Dels 40 habitatges en un 20% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,5% hi vivien parelles casades, en un 12,5% dones solteres, i en un 32,5% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 20% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 24,5% entre 25 i 44, un 14,9% de 45 a 60 i un 28,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 112,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.458 $ i la renda mediana per família de 33.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 26.875 $. La renda per capita de la població era de 17.345 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ramona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ramona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Goll

El goll o gotirló (del llatí gutteria struma), és un creixement de la glàndula tiroide que es fa visible, externament, en forma de tumor a la part anterior del coll, just a sota de la laringe. El goll rarament passa quan la glàndula tiroide funciona adequadament. Era dit porcellana quan era un tumor escrofulós en el coll.

## Causes

Mundialment, la causa més freqüent de goll és la deficiència de iode.
En els països que fan servir sal iodada, la tiroïditis de Hashimoto es converteix en la causa més comuna.

## Classificació

El goll pot ser classificat de diverses maneres per la morfologia, aparença, causa i altres característiques.
* No-Tòxic:
** Simple (estruma difús)
** Multinodular (estruma nodós)
** Uninodular (estruma uninodós)
* Tòxic:
** Difús
** Tòxic multinodular
** Nòdul tòxic
* Especial:
** Càncer
** Tiroïditis
** Inflamatori
* Diverses causes:
** Infecció crònica
** Actinomicosi
** Amiloïdosi
Un altre tipus de classificació:
* Classe I - goll de palpació - no es veu en postura normal del cap, només es troba per la palpació.
* Classe II - el goll és palpable i es pot veure fàcilment.
* Classe III- el goll és molt gros.

## Els Golluts

A la Vall de Ribes de Freser hi havia una població sencera que sembla que tenien aquesta malaltia i per això eren anomenats golluts.

## Notes

* ↑ La primera abundant fins al segle passat; la segona, almenys fins al XVII. El recobrament del lèxic patrimonial mallorquí

## Referències

* ↑ R. Hörmann: Schilddrüsenkrankheiten. ABW-Wissenschaftsverlag, 4. Auflage 2005, Seite 15-37. ISBN 3-936072-27-2
* ↑ (italià) Els nans golluts del Pirineu. Arxivat 2010-08-28 a Wayback Machine.