OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Disc de bronze Ivo 240/241

El Disc de bronze Ivo 240/241 és una ofrena de Publi Asclepíades a Zeus després de la seua victòria en el pentatló dels Jocs Olímpics de l'Antiguitat, de l'any 241. El disc original és al Museu Arqueològic d'Olímpia, a Grècia, i una rèplica exacta s'exhibeix a la Gliptoteca de Munic, Alemanya.

## Descripció

El disc pesa uns 4 quilos; té un diàmetre d'uns 15,2 cm i és fet de bronze. És semblant als discs del seu període que han estat trobats. Els discs de les Olimpíades antigues variaven de pes i grandària, de manera que aquest exemplar no pot pas usar-se per a establir-ne cap patró. Els materials més comuns per als discs eren la pedra, el ferro, el bronze i el plom, i això els feia variar prou de pes. L'ús del bronze com a material per al disc ofrenat suggereix que Asclepíades tenia certa riquesa, perquè aquest material era més car en la seua època. La inscripció diu, en majúscules:
| « | ΕΥΧΑΡΙCΤΗΡΙΟΝ ΔΙΕΙ ΟΛΥΜΠΙΩI ΠΟΠΛ[ΙΟΣ] ΑCΚΛΗΠΙΑΔΗC ΚΟΡΙΝΘΙΟC ΠΕΝΤΑΘΛΟC ΟΛ[ΥΜΠΙΑΔΟC] CNE | Com a agraïment a Zeus Olímpic, Popli Asclepíades, corinti, pentatleta, Olimpíada 255 | » |

## Propòsit i ús

Els discs de bronze són coneguts pel seu ús en el pentatló dels Jocs Olímpics de l'Antiguitat. A voltes els guanyadors els oferien com a ofrena als déus. Per al llançament de disc del pentatló els atletes competien per aconseguir la major distància. No s'ha conservat pas gens d'informació sobre la manera o la tècnica que s'empraven en l'Antiguitat per al llançament.
Publi Asclepíades, originari de Corint, guanyà el pentatló de l'any 241 i, en agraïment per la victòria, ofrenà el disc de bronze a Zeus. El més probable és que, com altres ofrenes, l'objecte no s'haja utilitzat en la competició, sinó que haja estat creat només per a ser ofrenat.(8)

## Referències

* ↑ Ditenberger, W.; Purgold Inschriften von Olympia (en alemany), 1896.
* ↑ «SEG 37-362. Olympia. Bronze Diskos Dedicated to Zeus by Publius Asklepiades, 241 A.D.». A: Supplementum Epigraphicum Graecum (en anglés). Brill, 1987. DOI 10.1163/1874-6772_seg_a37_362.
* ↑ Aubert, Jean-Jacques; Várhelyi. A Tall Order: Writing the Social History of the Ancient World: Essays in Honor of William V. Harris (en anglés). Leipzig: Walter de Gruyter, 2005, p. 345. ISBN 9783110931419.
* ↑ Rotstein, Andrea. Literary History in the Parian Marble (en anglés). Washington, DC: Center for Hellenic Studies, 2016 (Hellenic Studies Series 68). Arxivat 2017-12-09 a Wayback Machine.
* ↑ Shaus, Gerard; Wenn. Onward to the Olympics (en anglés). Canadá: Wilfrid Laurier University Press, 2007, p. 52–53.
* ↑ Sweet, Waldo E.; Segal Sports and Recreation in Ancient Greece (en anglés). Oxford University Press, 1987, p. 40.
* ↑ «Ancient Olympic Events: Penthlon» (en anglés). www.perseus.tufts.edu. [Consulta: 3 desembre 2017].
* ↑ Spivey, Nigel. The Ancient Olympics (en anglés). Nova York: Oxford University Press, 2004.
# FK Estrella Roja de Belgrad

L'Estrella Roja de Belgrad (en serbi ciríl·lic: ФК Црвена Звезда, Fudbalski Klub Crvena Zvezda) és la secció de futbol del club poliesportiu Estrella Roja, a la ciutat de Belgrad, a Sèrbia, fundat el 1945 per les Joventuts Antifeixistes de Belgrad. A més del futbol té seccions en diverses disciplines esportives, entre les quals destaca el bàsquet. Deu el seu nom a l'estrella roja, símbol usat pels estats socialistes per a simbolitzar el govern del Partit Comunista.
L'Estrella Roja és el club de futbol més reeixit de Sèrbia i de l'extinta Iugoslàvia, amb 35 títols de Lliga i 28 de Copa. A més, és l'únic club serbi que ha conquistat una Copa d'Europa i una Copa Intercontinental.
Disputa els seus partits a l'Estadi Crvena Zvezda o Estadi Estrella Roja, amb capacitat per a 55.538 espectadors, i que és conegut com "El petit Maracanà".

## Palmarès
### Títols internacionals

* 1 Copa d'Europa: 1991.
* 1 Copa Intercontinental: 1991.
* 2 Copa Mitropa: 1958, 1968

### Títols nacionals

* 19 Lliga iugoslava de futbol: 1951, 1953, 1956, 1957, 1959, 1960, 1964, 1968, 1969, 1970, 1973, 1977, 1980, 1981, 1984, 1988, 1990, 1991, 1992
* 12 Copa iugoslava de futbol: 1948, 1949, 1950, 1958, 1959, 1964, 1968, 1970, 1971, 1982, 1985, 1990
* 6 Lliga serbo-montenegrina de futbol: 1992, 1995, 2000, 2001, 2004, 2006
* 9 Copa serbo-montenegrina de futbol: 1993, 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2002, 2004, 2006
* 1 Lliga sèrbia de futbol: 2007
* 1 Copa sèrbia de futbol: 2007

## Jugadors destacats

* Rajko Mitić
* Dragoslav Šekularac
* Dragan Džajić
* Vladimir Petrović
* Dragan Stojković
* Miodrag Belodedić
* Siniša Mihajlović
* Robert Prosinečki
* Dejan Savićević
* Darko Pančev
* Vladimir Beara
* Stanislav Karasi
* Darko Kovačević
* Nenad Kovačević

## Enllaços externs

* Web oficial
* Altres seccions
* Perfil a la UEFA

# Refèrencies

* ↑ «Estrella Roja de Belgrado - Perfil del club» (en castellà). [Consulta: 12 març 2025].
* ↑ UEFA.com. «La página web oficial del fútbol europeo» (en castellà). [Consulta: 12 març 2025].
* ↑ «Crvena Zvezda - Colo-Colo 3:0 (Copa Intercontinental 1991, Final)» (en castellà). [Consulta: 12 març 2025].
* ↑ «Fútbol - Primera Liga de Yugoslavia : Palmarés y presentación de la prueba». [Consulta: 12 març 2025].
* ↑ «Copa Yugoslava – Coleccionafutbol.com» (en castellà). [Consulta: 12 març 2025].
* ↑ «Montenegro - Primera División» (en castellà). [Consulta: 12 març 2025].
* ↑ «Resultados Copa de Serbia, Fútbol Serbia | Flashscore.es» (en castellà). [Consulta: 12 març 2025].
# Astèrope

Segons la mitologia grega, Astèrope (grec antic: Ἀστερόπη) va ser una de les Plèiades, filla d'Atlas i Plèione.
Es va casar amb Ares, amb el que va tenir un fill, Enòmau. Una altra tradició diu que s'havia casat amb el mateix Enòmau, i va tenir una filla, Hipodamia. Altres la casaven amb Hipèroc, amb qui va tenir Enòmau.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 179. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 30. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
* Kerényi, Karl: Die Mythologie der Griechen – Die Götter- und Menschheitsgeschichten, Múnic, 1994. ISBN 3-423-30030-2.
* Grant, Michael i Hazel, John: Lexikon der antiken Mythen und Gestalten, Múnic, 2004. ISBN 3-423-32508-9.
* Robert von Ranke-Graves: Griechische Mythologie – Quellen und Deutung, Hamburg, 2001. ISBN 3-499-55404-6.
# 202 aC

El 202 aC és un any comú denominat així des de la introducció del calendari gregorià. Va ser un any del calendari romà prejulià. A la República i a l'Imperi Romà es coneixia com l'Any del Consolat de Neró i Gemin (o també any 552 Ab urbe condita). L'ús del nom «202 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Regió de Síria

* Inici de la Cinquena Guerra Síria. Antíoc III prepara una segona invasió de Celesíria. Fa un acord amb Filip V de Macedònia per conquistar i compartir els territoris dels Ptolemeus d'ultramar. Antíoc assetja Gaza.

### Antiga Roma

* Aquest any són elegits cònsols Tiberi Claudi Neró i Marc Servili Pàlex Gemin.
* Claudi Neró rep la província d'Àfrica per fer la guerra a Hanníbal juntament amb Publi Corneli Escipió. No arriba a l'Àfrica, perquè una violenta tempesta desvia la seva flota a Populonii, d'on passa a l'illa d'Elba i a Còrsega i després a Sardenya on s'ha de quedar tot l'hivern a Caralis. Quan torna a Roma, el seu període ja havia acabat.
* Pàlex Gemin rep Etrúria com a província, que ocupa amb dues legions. Veu prorrogat el seu imperium sobre aquesta zona l'any següent (201 aC).

### Àfrica

* Batalla de Zama. És la batalla decisiva de la Segona Guerra Púnica. Un exèrcit romà comandat pel cònsol Publi Corneli Escipió Africà derrota un exèrcit cartaginès comandat pel general Hanníbal. Després d'aquesta derrota, no gaire lluny de la mateixa ciutat de Cartago, el senat cartaginès es veu obligat a acceptar la pau.
* Massinissa, després de vèncer Sífax i Hàsdrubal, entra a Cirta, s'apodera dels seus tresors i fa presonera a Sofonisba esposa de Sífax. Escipió li concedeix el títol de rei del Regne de Numídia, amb la possessió dels seus dominis hereditaris i l'expectativa dels territoris del seu rival.

### Xina

* Batalla de Gaixian. Liu Bang, rei Han, derrota Xiang Yu de l'Estat de Chu i posa fi a la disputa Chu-Han. Liu Bang s'autoproclama emperador de la Xina i oficialment comença la dinastia Han, amb capital a Xi'an.

## Necrològiques

* Hasdrúbal (fill de Giscó), se suïcida després de la derrota en la batalla de Cirta.
* Roma - Tit Manli Torquat, cònsol en dues ocasions (235 aC i 224 aC).

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Apià. Història de Roma, IX, 25-27
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXX, 26
* 1 2 Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXX, 39
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXX, 41
* ↑ Polibi. Història, XV, 9
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXX, 33-35
* ↑ Black, Jeremy. Las setenta grandes batallas de todos los tiempos. Barcelona: Blume, 2006, p. 36. ISBN 9788498010954.
* ↑ Apià. Història de Roma, VII, 38
# Elisa (pel·lícula)

Elisa (títol original: Élisa) és una pel·lícula francesa dirigida per Jean Becker, estrenada el 1995. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una adolescent de 17 anys, col·locada als Serveis Socials després del suïcidi de la seva mare, marxa a ajustar comptes, a la recerca del seu pare que creu responsable de la tragèdia que ha costat la vida a la seva mare.

## Repartiment

* Vanessa Paradis: Marie
* Gérard Depardieu: Jacques Desmoulins, anomenada Leibovich
* Clotilde Courau: Solange
* Sekkou Sall: Ahmed
* Florence Thomassin: Élisa
* Michel Ram: Samuel
* Olivier Saladin: Kevin
* Philippe Léotard: El fumador de gitanes
* Werner Schreyer: El conductor del SS
* José Garcia: El passatger del taxi
* Firmine Richard: Clienta PMU/ Pipi
* Catherine Rouvel: Manina
* Melvil Poupaud: El fill del farmacèutic
* Bernard Verley: L'empresari
* Philippe Duquesne: El propietari del PMU
* Jean-Pierre Bagot: Llogater HLM amb un fusell
* Sidy Lamine Diarra: Client PMU
* Gérard Chaillou: Claude Chapelier
* Jenny Clève: La propietària de Maria
* André Julien: L'avi
* Eugene Riguidel: Un client del Bar dels Pescadors
* Reine Barteve: L'àvia
* Dominique Bluzet: Jérôme
* Dodine Herry: La propietària del PMU
* Isabel Hachmann-Peralt: Marie a 3 anys
* Teco Celio: L'amant de Samuel
* Bernard Lincot: El propietari del Bar dels Pescadors

## Llocs de rodatge

* França:
** Finisterre:
*** Illa de Si
*** Douarnenez
** París
** Productora s Eclair, Épinay-sur-Seine (Sena Saint-Denis)

## Premis i nominacions

* César a la millor música original l'any 1996 per Zbigniew Preisner, Michel Colombier i, a títol pòstum, Serge Gainsbourg.
* Nominació al César a la millor actriu secundària (Clotilde Courau)
* Nominació al César a la millor esperança femenina (Clotilde Courau)

## Referències

* ↑ «Elisa». esadir.cat.
* ↑ «Elisa». The New York Times.
# Essedari

Essedari (plural essedaris, llatí essedarii) era el nom que es donava a l'antiga Roma als gladiadors que combatien sobre carruatges o carros (esseda), a l'estil practicat a les províncies de la Gàl·lia i de Britànnia. S'esmenten sovint a les inscripcions.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Gladiatores». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 5 maig 2022].
# Estudi (música)

* Étude No.2 de Chopin
* Martha Goldstein tocant en un Érard (1851) - 1571KB
Un estudi, sovint anomenat en francès étude, és una composició musical instrumental de considerable dificultat, la qual està dissenyada normalment per a proporcionar material de pràctica per perfeccionar una determinada capacitat tècnica. La finalitat de l'estudi pot ser assolir el domini tècnic d'un instrument, o també de la veu.
Se'n considera precedents els exercicis d’Oswald Holtzach (1515), i les toccate italianes del segle xvii, però la tradició d'escriure estudis començà a principis del segle xix amb la creixent popularitat del piano. De la gran quantitat d'estudis d'eixa època n'hi ha uns quants que encara s'utilitzen hui en dia com a material didàctic (particularment les peces de Carl Czerny i Muzio Clementi), i uns quants creats per compositors de renom com Frédéric Chopin, Franz Liszt, Schumann, Scriabin, Claude Debussy o Charles-Valentin Alkan, que pel fet de combinar el valor didàctic amb un nivell artístic elevat han aconseguit un lloc en el repertori de concert actual. Alguns compositors del segle XX produïren estudis relacionats amb l'antiga escola (György Ligeti), que requereixen una tècnica no ortodoxa (John Cage) i d'altres que requereixen una tècnica extremadament senzilla.
Per a violí destaquen els estudis de Paganini, De Bériot i Kreutzer. Per a guitarra, destaquen els d'Heitor Villa-Lobos, Matteo Carcassi i Napoléon Coste.

## Referències

* 1 2 3 4 «Estudi (música)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Étude | music | Britannica» (en anglès). [Consulta: 2 juliol 2023].
* ↑ «stùdio in Vocabolario - Treccani» (en italià). [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ «What does Etude mean?». [Consulta: 5 juliol 2023].

## Vegeu també

* 24 Capritxos per a violí de Paganini
* Estudis (Chopin)
Viccionari
# Elmwood Park (Nova Jersey)

Elmwood Park és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2008 tenia 18.634 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elmwood Park tenia 18.925 habitants, 7.089 habitatges, i 5.075 famílies. La densitat de població era de 2.757,4 habitants/km².
Dels 7.089 habitatges en un 29,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,4% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 28,4% no eren unitats familiars. En el 23,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,9% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 23,3% de 45 a 60 i un 16,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.319 $ i la renda mediana per família de 59.131 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.684 $ mentre que les dones 31.535 $. La renda per capita de la població era de 22.588 $. Aproximadament el 4,7% de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elmwood Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elmwood Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tabernacle

El tabernacle és un terme d'origen llatí que significa "tenda de campanya". Fa referència a la tenda que servia de santuari als israelites en el desert durant l'èxode. S'hi guardava l'arca de l'Aliança amb les tauletes de la Llei. També és anomenada tenda de l'aplec sagrat (Dt 31,14) i tenda de l'Aliança (Nm 9,15). Era el lloc de la manifestació de Déu, el signe de la seva presència enmig del poble; Moisès hi entrava per trobar-se amb Déu i fer-li consultes. El llibre de l'Èxode en descriu les característiques principals (Ex 26,1-27,19;33,7-11). Els nòmades viuen en tendes. Al desert, després de la sortida d'Egipte, els israelites viuen en tendes. Al mig del campament s'hi aixeca una tenda especial: és el tabernacle, un santuari mòbil on el poble es troba amb el Senyor. El tabernacle també s'anomena tenda del trobament.

## Referències

* El Deuteronomi a Wikisource (castellà)

## Vegeu també

* Cadireta barroca, objecte religiós

## Enllaços externs

* Ken Spiro, "El becerro de oro" y "El Arca del Pacto", Aish Latino, s.f., consulta el 20 de juliol de 2014 (castellà)
* María Martha Fernández, "Construcción y simbolismo del tabernáculo", Segundas Jornadas de Estudios Orientales, Universidad del Salvador, Buenos Aires, 11-15 octubre de 2005 (pdf) (castellà)
* Textos bíblicos sobre el Tabernáculo e imágenes (castellà)
# Drosòfila

Les drosòfiles (Drosophila) són un gènere de dípters braquícers. Són petites mosques que sovint s'anomenen mosques del vinagre, mosques de la fruita, mosques del vi o mosques del raïm.
Una espècie en particular, Drosophila melanogaster, s'ha usat molt en recerca en el camp de la genètica i és un organisme model comú en la biologia del desenvolupament. Els termes "mosca de la fruita" i "Drosophila" sovint s'usen com a sinònims amb D. melanogaster en la literatura biològica moderna. Hi ha una altra família dípters, Tephritidae, que també es denominen "mosques de la fruita".

## Taxonomia

Tal com està descrit fins ara, el gènere Drosophila és parafilètic. S'han descrit unes 1.450 espècies amb molta diversitat quant a aparença, comportament i hàbits d'aparellament, però sembla que n'hi ha moltes més encara per descriure. A Hawaii s'han descrit unes 380 espècies al llarg d'estudis recents i es calcula que n'hi ha fins a 500.
| Drosophila (subgènere) | immigrans-tripunctata radiation  Drosophila quadrilineata (grup d'espècies) Samoaia Zaprionus  Drosophila tumiditarsus (grup d'espècies) Liodrosophila Dichaetophora Hirtodrosophila Mycodrosophila Paramycodrosophila  virilis-repleta radiation (en part)  subgènere Siphlodora  virilis-repleta radiation (en part)  Drosòfiles de Hawaii Scaptomyza  Drosophila polychaeta (grup d'espècies)  subgènere Dorsilopha |
| Sophophora | Sophophora del Vell Món Sophophora del Nou Món Lordiphosa Hirtodrosophila duncani |

## Vegeu també

* Mutació
* Candela geganta

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 2 maig 2022].
* ↑ Markow, T. A. and P. M. O'Grady (2006). Drosophila: A guide to species identification and use. London, UK, Elsevier Inc.
* ↑ Patterson, Colin. Evolution. Cornell University Press, 1999. ISBN 0801485940.

## Enllaços externs

* La biblioteca virtual de Drosophila (anglès)
* Berkeley Drosophila Genome Project (anglès)
# Gregori de Capadòcia

Gregori de Capadòcia, també conegut com a Gregori d'Alexandria, va ser un patriarca arrià d'Alexandria, nomenat pel concili d'Antioquia, dominat pels arrians, l'any 341, en lloc d'Atanasi, que n'havia estat deposat i havia pogut fugir. La seu havia estat prèviament oferta a Eusebi d'Èmesa, que l'havia rebutjada.
Suposadament havia nascut a Capadòcia, i probablement és la persona d'aquest nom esmentada per Gregori de Nazianz que diu que va ser rebut amb amabilitat per Atanasi i després el va trair i el va acusar de matar Arseni, bisbe de Hipselis a l'Alt Egipte.
La força militar el va establir com a patriarca i Atanasi va haver de fugir enmig d'una celebració eclesiàstica, amb gran dificultat. Segons Atanasi va ser un violent perseguidor dels catòlics o trinitaris, donant suport als tribunals que els condemnaven, però els trinitaris eren també força violents i queda constància de què van cremar l'església de Dionisi a Alexandria.
Encara era a la seu l'any 343 quan es va fer el concili de Sardica que el va declarar deposat i el va qualificar de «no cristià». Segons Atanasi hauria mort abans del 349 (quan Atanasi va retornar del seu segon exili) i hauria governat el bisbat durant uns 8 anys. En canvi Sòcrates Escolàstic i Hèrmies Sozomen diuen que va mantenir el càrrec fins a una data entre el 354 i el 356, quan els mateixos arrians el van deposar, ja que el consideraven massa feble i causant de desgràcies com l'incendi de l'església de Dionís. El va succeir Jordi de Capadòcia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Gregorius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ Sòcrates Escolàstic. Història Eclesiàstica, II, 11
* ↑ Hèrmies Sozomen. Història Eclesiàstica, III, 6
# Enrique Mariño Pinto

Enrique Mariño Pinto (Belén, departament de Boyacá, 27 de març de 1884 - Bogotà, Colòmbia, ?) advocat, polític i periodista colombià.
Els seus pares van ser Primero Felix Mariño i Adelina Pinto Valderrama. Es va doctorar en jurisprudència als 22 anys, el 1906 a la Facultat Nacional de Dret (actual Universitat Nacional de Colòmbia). Seguidament va exercir per les seves altes qualificacions el càrrec de jutge del Districte Capital; després, va ser cridat al Tribunal Superior de Cundinamarca el 1910, exercint el càrrec de magistrat del mateix tribunal.
Va publicar diverses obres d'ordre jurídic, col·laborà amb la reglamentació del maneig de les aigües particulars i dels ferrocarrils estatals. Com a periodista, si bé la seva carrera va ser mitjana, poden anotar-se la fundació del periòdic La Legitimidad, l'any de 1909, amb els doctors Marcelino Uribe i Luis Carlos Corral. Aquest periòdic tenia com a finalitat restablir el general Ramón González València en el títol de vicepresident de la República, perquè ocupés el càrrec presidencial en una època convulsa. Posteriorment va fundar, amb el Dr. Laureano Gómez, Liborio Escallón i Carlos Núñez Broda, el periòdic La Unidad. El 1919 va ocupar la secretaria d'Instrucció pública en Boyacá. El 1924 va ser nomenat magistrat del Tribunal del contenciós administratiu de Bogotà. El 1925, va esdevenir advocat del departament de Cundinamarca.

## Obres

* Aguas particulares y uso de dominio público.
* Manual de Derecho Colombiano. 1918.
* Instrucción Cívica Objetiva.
* Código de Ferrocarriles de Colombia. 1927

## Bibliografia

* Biografías Colombianas, Joaquín Ospina. Pag, 637.
* Biblioteca Nacional de Colombia. Sala Daniel Samper.
* Biblioteca Luis Ángel Arango, hemeroteca, periòdic La Unidad, editorial
# Maulen Mamirov

Maulen Mamirov és un lluitador kazakh, ja retirat, especialista en lluita lliure, guanyador d'una medalla olímpica.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atlanta, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes mosca del programa lluita lliure. Quatre anys més tard, als Jocs de Sydney, fou sisè en la competició del pes gall.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze en el Campionat del Món de 1997, dues medalles en els Jocs Asiàtics, una d'or i una de bronze, una medalla d'or en els Campionats Asiàtics, dues medalles d'or en els Jocs de l'Àsia Oriental i una medalla d'or en els Jocs de l'Àsia Central.
Una vegada retirat ha ocupat diversos càrrecs directius relacionats amb la lluita.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Maulen Mamyrov». [Consulta: 14 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 14 març 2025].
* 1 2 «МАМЫРОВ Маулен Сатымбаевич | WHO-is-WHO», 14-05-2012. [Consulta: 14 març 2025].
# Estádio do Bessa

L'Estádio do Bessa és un estadi de futbol de la ciutat de Porto a Portugal.
Està situat al barri de Boavista de la ciutat portuària, i és l'estadi utilitzat pel Boavista Futebol Clube. Fou inaugurat l'any 1972. L'estadi ha estat reconstruït l'any 2003, amb un cost de 45.164.726 euros, amb motiu de la celebració del Campionat d'Europa de futbol, essent rebatejat amb el nom Estádio do Bessa Século XXI. Té una capacitat per a 28.263 espectadors.

## Referències

* 1 2 3 Estádio do Bessa Sec. XXI.
* ↑ Arxivat 2011-01-20 a Wayback Machine.
* ↑ Construção Estádio do Bessa Século XXI Porto, 6 d'agost de 2003.