OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edward Flynn

Edward Flynn (Nova Orleans, 25 d'octubre de 1909 - Tampa, 7 de febrer de 1976) va ser un boxejador estatunidenc que va competir durant la dècada de 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or de la categoria del pes wèlter del programa de boxa, en guanyar la final contra Erich Campe.
Com a boxejador amateur va aconseguir 144 victòries i cap derrota. Entre les victòries destaquen.els campionats dels Estats Units de 1931 i 1932. Una vegada finalitzats els Jocs passà al professionalisme, on lluità fins al 1935 quan s'allistà a l'Exèrcit, on romangué fins a la fi de la Segona Guerra Mundial.
El 2010 va ser inclòs al Saló de la Fama de la Boxa de Florida.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Eddie Flynn». [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ Ed Flynn, Florida Sports Hall of Fame(Wayback Machine)
* ↑ Greater New Orleans Sports Hall of Fame
* ↑ «Previous Classes». [Consulta: 23 agost 2024].
# Regeneració

La regeneració biològica és la restauració de teixits danyats o perduts, ja siguin òrgans o extremitats. És una forma de reparació de teixits orgànics. A més de descriure qualsevol procés de sanació, regenerar és una forma de sanar notable per la seva capacitat de produir membres perduts, recompondre connexions nervioses, i altres danys.
Cucs marins com nemertins quan se'ls molesta, com mitjà de defensa i reproducció, esclaten, es fragmenten en nombroses parts, que per regeneració i en condicions favorables produeixen nous individus.
Dividint en dos el cos d'un cuc, i posant-lo en un ambient favorable, s'observa que no solament els dos fragments sobreviuen, sinó que després d'un temps, el fragment cefàlic regenera la cua i el fragment cabal regenera la part cefàlica. Aquesta capacitat més desenvolupada en alguns embrancaments de cuc que en uns altres, de manera que alguns no aconsegueixen regenerar-se totalment, o moren. La regeneració s'ha estudiat a fons en les planàries.
Inutils de vertebrats, com rèptils i peixos, part d'aquesta capacitat.
La regeneració és comuna en els embrions, i en adults de moltes espècies animals: estrella de mar, hidra, cranc de ferradura, Urodelos (com el Ambystoma mexicanum o el tritó), i un tipus de ratolí.
També en els mamífers aquesta la capacitat de regenerar. Exemples de regeneració en els mamífers són les cuernas, les falanges dels dits i els forats en les orelles. De l'estudi sobre la regeneració de la punta dels dits ha sorgit la primera demostració d'un programa regenerador mamífer. Si els processos regeneratius poden desxifrar-se, es creu que es donarà un millor tractament a persones amb danys en el seu sistema nerviós (com les paraplegies resultants d'un accident o una infecció de pòlio), pèrdua de membres, òrgans malmesos o destruïts, etc.
# Víctor Chávarri y Anduiza

Victor José Luis Paulino de Chávarri y Anduiza, I marquès de Triano, (Bilbao, 18 de juny de 1888 - ?) fou un industrial i polític basc, fill de l'industrial Víctor Chávarri y Salazar.
Enginyer industrial, des del 1918 fou president del consell d'administració de Babcock & Wilcox, i alhora, va promoure la Liga Monárquica de Vizcaya, un partit monàrquic amb el qual va obtenir l'acta de diputat pel districte de Durango a les eleccions generals espanyoles de 1920 i 1923. El 1923, juntament amb José Tartiere y Lenegre, fou un dels promotors de la indústria aeronàutica amb la fundació de Construcciones Aeronáuticas, SA (CASA). També fou conseller del Banco de Bilbao, Hulleras de Turón, Sociedad General de Ferrocarriles Vasco-Asturiana, Fundiciones de Vera, Gran Hotel Carlton i Vizcaína de Construcciones, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Victor de Chávarri Anduiza (Marqués de Triano)» (en castellà). Geni.com, 02-10-2014. [Consulta: 18 febrer 2015].
* ↑ Ainhoa Arozamena Ayala, «Víctor Chavarri y Anduiza», Auñamendi Eusko Entziklopedia, s.d. [consulta el 27 de setembre de 2012]
* ↑ «CHAVARRI Y ANDUIZA, VICTOR», Documentary Services, Madrid, Congreso de los Diputados, s.d. [consulta el 27 de setembre de 2012],
* ↑ José A. del Moral, «La historia de la aviación española pasa por Euskadi», 5 d'agost de 2008,
# Aoshima (Miyasaki)

Aoshima és una petita illa d'el Japó situada a la prefectura de Miyazaki. Té una superfície de 4,4 ha i una altitud sobre el nivell del mar de 6 metres. El 1945 tenia una població 900 persones, però el nombre d'habitants ha disminuït progressivament des de llavors, per la qual cosa el 2015 només habitaven l'illa al voltant de 20 persones, la majoria pensionistes, sent el turisme la principal font d'ingressos. A l'illa es troba el Jardí Botànic Subtropical d'Aoshima que disposa d'una important col·lecció de plantes.
També és una illa que ha estat coneguda per l'abundància de gats, que van ser portats per combatre la plaga de ratolins, però es van anar reproduint i s'estima que hi ha més de 100 gats.
El 2019 a causa de la mort de nombrosos gats, la població estimada és d'uns 30.

## Referències

* 1 2 García, Gema «La isla de los gatos» (en castellà). El País [Madrid], 20-02-2016. ISSN: 1134-6582.
* ↑ McCurry, Justin. «El misterio de la 'isla de gatos' japonesa en la que desaparece la población felina» (en castellà). elDiario.es, 14-08-2019. [Consulta: 27 juliol 2024].
# Si no m'estimes, què m'importa?

Si no m'estimes, què m'importa?, JW V/1 (en txec Když mě nechceš, což je vic?), és un lied per a tenor i piano, eventualment també amb cor masculí, compost per Leoš Janáček sobre el text Popěvky de František Ladislav Čelakovský. El va compondre entre 1871 i 1876 i es va estrenar el 23 gener de 1876 a Brno.

## Origen i context

L'estrena va ser en un concert de la Coral Svatopluk dirigida pel mateix Janáček, i va ser cantada en segon lloc en un grup de tres cançons, les altres dues eren Llaurant, IV/1 i Amor vertader, IV/8. No se sap si la va cantar només un tenor o la va revisar per ser cantada per la coral. A part d'exercicis d'estudiant, Si no m'estimes, què m'importa? seria l'única obra composta per Janáček per a una sola veu, si exceptuem la desapareguda Mort (X/3), suposadament amb un acompanyament orquestral.

## Referències

* ↑ «Leoš Janáček Vocal Work» (en anglès). [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ Tyrrell, John. Janacek: Years of a Life Volume 1 (1854-1914): The Lonely Blackbird. Faber & Faber, 2011, p. 64. ISBN 978-0-571-26113-0.
* ↑ Tyrrell, John. Janacek: Years of a Life Volume 1 (1854-1914): The Lonely Blackbird. Faber & Faber, 2011, p. 314. ISBN 978-0-571-26113-0.

## Vegeu també

* Llista de composicions de Leoš Janáček
# Creu Nova del terme de Foixà

La Creu Nova del terme de Foixà és una creu de terme de Foxià (Baix Empordà), situada a la plaça de l'Església de Sant Joan de Foixà.
Aquesta creu d'època renaixentista es trobava als afores del poble, en un punt des d'on es dominava un ampli panorama de la comarca, S'hi anava en processó i s'hi beneïa el terme. Destruïda el 1936, durant la Guerra Civil, els trossos van ser recuperats per la família del mas Ribas. L'any 2013 l'Ajuntament de Foixà la va restaurar i la va col·locar a la plaça de l'Església.
La creu actual té els braços flordelisats. A l'anvers hi ha la imatge del Crist crucificat, del qual només en queden fragments dels braços i deles cames, i al revers, la figura del Nen i la Mare de Déu. de la qual també només en queden fragments. El conjunt està sustentat per un basament format per dos graons circulars i un peu també circular i un fust octogonal, rematat per un capitell jònic. A l'anvers del capitell hi ha la data marcada de 1581. Al revers hi ha la inscripció 'GARA ROG'. Els braços de la creu estan units per una motllura circular que recorda les creus celtes.

## Referències

* 1 2 Pujol Vila, Josep Narcís. Les creus de terme historiades del bisbat de Girona (tesi). Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona, 2017, p. 39.
# Amparito Roca

«Amparito Roca» és el nom d'un pasdoble compost el 1925 pel músic i compositor barceloní instal·lat a València Jaume Teixidor (1884-1957). Va donar-li el nom d'una de les seves alumnes de piano (Amparo Roca, 1912-1993) que era molt amiga de la seva filla, Maria Teixidor. Es va estrenar l'11 de setembre de 1925 al teatre El Siglo de Carlet a la comarca de la Ribera Alta. És, probablement, un dels pasdobles més coneguts, amb moltes versions en mant estil diferent: Joan Dausà, cantat per Lluís Galvadà i fins i tot en versió rap per Teko i Soke o electronica per Andrea Grau.
Tant a les Festes de Santa Tecla de Tarragona, com a la Festa Major de Montblanc o al Carnaval de Vilanova, l'Amparito Roca és una de les peces més emblemàtiques d'aquestes celebracions. És la protagonista musical, per exemple, de la multitudinària Baixada del Seguici en el cas de Tarragona o de la ballada dels Gegants en el cas de Montblanc. Al Carnaval de Vilanova, la peça es toca durant tot el matí de diumenge al carrer i com a ball després de la guerra de caramels. També és interpretada per la Banda de Manacor durant les festes de Sant Antoni.
L'investigador i antic ministre de Sanitat i Consum del govern espanyol Bernat Sòria és nebot d'Amparo Roca.

## Referències

* ↑ Ibáñez Lax, José Miguel «“Amparit Roca” de Jaume Teixidor Dalmau». Diapason, 16-11-2023 [Consulta: 26 setembre 2024].
* ↑ «La història de l'"Amparito Roca", l'himne de les festes de Santa Tecla a Tarragona». 324cat. CCMA, 22-09-2023. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ Miró, Adrià «La nova cançó de Santa Tecla que promet fer-se viral». La Ciutat, 12-09-2023.
* 1 2 ‘Profesor’, (pseudònim). «La Glorieta: el misterio amparito Roca. ¿Quién fue esta bella mujer que inspiró al maestro Teixidor?» (en castellà), 02-08-2011. [Consulta: 26 setembre 2024].
# Ubi sunt

Ubi sunt (on són?) és un dels tòpics literaris associats amb el temps de més fama. És una pregunta retòrica que fa referència al destí dels grans personatges del passat que han mort. Es vol destacar el caràcter transitori de la vida humana i la vanitat de les coses d'aquest món. L'expressió "ubi sunt?" prové d'un vers medieval que diu: Ubi sunt qui ante nos in hoc mundo fuere? ("On són aquells que foren abans que nosaltres?"). De fet, es tracta d'un tema tòpic d'origen bíblic que reneix a l'edat mitjana com a conseqüència d'una religiositat que només concep l'existència plena de sofriments que prepara el camí cap a la vida eterna.
D'aquí la reflexió pessimista sobre la brevetat de la vida, el caràcter mudable de la Fortuna, el valor intranscendent dels béns humans i el poder igualitari de la mort, tots aquests també temes tòpics. Apareix en nombroses composicions medievals de tipus elegíac que planyen la mort d'algú. Alguns autors famosos per l'ús del tòpic són Jorge Manrique (a Coplas por la muerte de su padre), Ossian o François Villon. Impregna la majoria de poemes medievals.

## Vegeu també

* Carpe diem
* Memento mori
* Vanitas
# Vall de Zonda

La Vall de Zonda, és un oasi situat al centre sud de la província de San Juan, al nord-oest del departament amb el mateix nom, al centre-oest de l'Argentina. Es caracteritza per ser una zona on predomina plantacions de vinyes i fruiteres.
La Vall de Zonda és al centre sud de la província de San Juan, al nord-est del departament Zonda, a 18 quilòmetres a l'oest de la ciutat de San Juan (31° 32′ 20″ S, 68° 44′ 05″ O﻿ / ﻿31.53889°S,68.73472°O﻿ / -31.53889; -68.73472). Els límits són: al nord amb el riu San Juan, al sud per un relleu accidentat representat per regions muntanyenques, a l'est per la Serra Petita de Zonda i a l'oest pel Cerro Blanco. La principal via de comunicació és la Ruta provincial 12 que travessa el congost de Zonda.

## Clima

El clima de la Vall de Zonda és desèrtic, amb precipitacions escasses, una pronunciada aridesa i una important oscil·lació tèrmica tant anual com diària. Les temperatures oscil·len entre els 28 °C de gener, quan superen els 34 °C i abasten els 44 °C absoluts, i els 8 °C d'hivern, i gelades freqüents, amb temperatures per sota de -8 °C. Durant tot l'any no es registren precipitacions per sobre dels 20 mm, i són més probables a l'estiu en forma de calamarsa.

## Enllaços externs

* Coord. geogràfiques (anglès)
# Creu de Llaners

La Creu de Llaners, o Creu d'en Llanes, és una creu de terme del municipi d'Avinyonet del Penedès, entre els pobles de les Gunyoles i l'Arboçar, situada dalt de la carena de la serra de les Gunyoles, en el camí que uneix els dos pobles, prop de la font del Cuscó.

## Descripció

Es tracta d'un punt marcat per un amuntegament de pedres de proporcions i acabat irregular que formen un paral·lepípede a sobre del qual hi ha una bola semiesfèrica feta en pedra calcària i a sobre d'aquesta bola una creu de ferro de forja, sense fust, però de braços ornamentats.

## Història

L'existència d'aquesta com d'altres creus a peu de carrerada indueix a pensar en la seva utilització com a mesura de distància d'aquests camins. La benedicció del terme es feia en processó pel maig, arribant fins a la Creu d'en Llanes i allí el sacerdot, encarant-se als quatre punts cardinals, llegia els evangelis: el de sant Joan, a llevant; el de sant Marc, a migjorn; el de sant Mateu, a ponent, i el de sant Lluc, a tramuntana. La creu va ser posada pel mossèn Ramon Casajuana, durant els anys en què va estar a Avinyonet, és a dir entre 1939 i 1946.

## Referències

* 1 2 3 «Creu d'en Llanes/Creu d'en Llaners/Creu del turó de les Llebres». Diputació de Barcelona.
# An San

An San (coreà: 안산) (Gwangju, Corea del Sud, 27 de febrer de 2001) és una arquera sud-coreana, especialitzada en el Tir amb arc. Ha participat en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020, guanyant 3 medalles d'or en les proves individual, equips femení i equips mixt. Això la va convertir en la primera arquera de la història, tant en categoria femenina com masculina, en aconseguir aquesta fita en unes mateixes olimpíades. En la prova individual va batre el rècord olímpic amb 680 punts, trencant així l'anterior rècord de 673 punts, aconseguit en els Jocs Olímpics d'Atlanta 1996 per la ucraïnesa Lina Herasymenko. A més, ha guanyat 3 medalles (2 d'or) en els Campionats del Món i 1 medalla d'or en la prova d'Equip femení del Campionat d'Àsia.
L'arquera olímpica, va ser víctima d'atacs masclistes per xarxes socials, "recriminant-li que portés els cabells curts i que hagués fet expressions vinculades al feminisme". Això va provocar una allau de suports al país sud-coreà. L'any 2022, la revista Forbes la va incloure en la llista de les 30 persones menors de 30 anys amb més talent, dins de la categoria d'esports i entreteniment, de tot el contintent asiàtic.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2020 | Tòquio | 1 | Individual |
| 2020 | Tòquio | 1 | Equip femení |
| 2020 | Tòquio | 1 | Equip mixt |
| Campionat del Món ||||
| 2021 | Yankton | 3 | Individual |
| 2021 | Yankton | 1 | Equip femení |
| 2021 | Yankton | 1 | Equip mixt |
| 2023 | Berlín | 6a posició | Individual |
| 2023 | Berlín | 1/8 de final | Equip femení |
| Campionat d'Àsia ||||
| 2019 | Bangkok | 1/4 de final | Individual |
| 2019 | Bangkok | 1 | Equip femení |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). World archery. [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ «Korean archer An San makes history with third gold medal» (en anglès). Korea JoongAng Daily, 30-07-2021.
* ↑ «Things you need to know about An San, the Olympic record-breaking archer from South Korea» (en anglès). olympics.com, 05-10-2021.
* ↑ «Primer rècord olímpic a Tòquio, abans de la inauguració dels Jocs». À punt, 23-07-2021.
* ↑ «Allau de suports a la medallista sud-coreana An San amb milers de fotos de dones amb els cabells curts». El Periódico, 30-07-2021.
* ↑ «Perfil de la revista» (en anglès). Forbes, 10-04-2023.
# Ethel Lackie

Ethel Minnie Lackie, posteriorment Ethel Watkins, (Chicago, Estats Units 1907 - Newbury Park 1979) fou una nedadora estatunidenca, guanyadora de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 10 de febrer de 1907 a la ciutat de Chicago, població situada a l'estat d'Illinois. Es casà amb Bill Watkins, del qual adoptà el cognom.
Va morir el 15 de desembre de 1979 a la seva residència de Newbury Park, població situada a l'estat de Califòrnia.

## Carrera esportiva

Va participar, als 17 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París (França), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova dels 100 metres lliures i en el relleu 4x100 metres lliures amb l'equip nord-americà al costat d'Euphrasia Donnelly, Gertrude Ederle, Martha Norelius i Mariechen Wehselau, establint així mateix un nou rècord del món amb un temps de 4:58.8 minuts.
El 1969 va ser incorporada a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ethel Lackie». [Consulta: 21 octubre 2024].
* 1 2 «Ethel Lackie» (en anglès americà). [Consulta: 21 octubre 2024].
# Gema Amor Pérez

Gema Amor Pérez (Benidorm, 1972) és una política i empresària valenciana, exmilitant del Partit Popular i regidora independent a l'ajuntament de Benidorm dins de les llistes del Centre Democràtic Liberal.

## Biografia

Es llicencià en dret a la Universitat d'Alacant el 1995 i ha obtingut un màster en política territorial i urbanisme a la Universitat Carles III el 1996. És propietària de l'empresa Elipse Arquitectura SA.
S'inicia a la política el 1997 com assessora de la Conselleria d'Urbanisme que aleshores dirigia el conseller Luis Fernando Cartagena. En el període 2001-2003 fou Directora de Grans Projectes de la Generalitat Valenciana i és triada diputada a les Corts Valencianes a les eleccions de 2003. El president Francisco Camps la nomena consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, càrrec que abandonà l'agost de 2004 per tal d'encarregar-se de la conselleria sense cartera de Participació i Cooperació fins a 2007.
Gema Amor s'ha destacat per la seua mala relació amb el president del PPCV i de la Generalitat Valenciana Francisco Camps i la seua filiació al sector zaplanista del partit. Va renovar l'acta de diputada a les Corts Valencianes a les eleccions de 2007, compaginant-ho amb les tasques de regidora a l'Ajuntament de Benidorm i amb la direcció del Patronat de Turisme de la Diputació d'Alacant, presidida pel també zaplanista José Joaquín Ripoll.
Amor, després de diversos intents frustrats d'apartar a Manuel Pérez Fenoll de la candidatura a l'alcaldia de Benidorm, abandonà el PPCV per tal de presentar una llista encapçalada per ella mateixa sota la marca de Centre Democràtic Liberal a les eleccions locals de 2011. El CDL aconseguí tres regidors esdevenint clau per a la governabilitat del consistori benidormer. La formació liderada per Amor no aconseguí arribar a un acord amb el PPCV de Pérez Fenoll permetent així la continuïtat del govern socialista d'Agustín Navarro, partit més votat a les eleccions locals amb una diferència respecte al PPCV d'escassos 300 vots.

## Referències

* ↑ La ruptura de Gema Amor con el CDL abre la puerta a una moción de censura en Benidorm notícia a Levante-EMV del 24 de novembre de 2011 (castellà)
* ↑ (castellà) Tots aplaudeixen a Camps... menys Gema Amor, a Levante-EMV del 22/10/2009
* ↑ (castellà) Ripoll posa a la zaplanista Amor al capdavant de Turisme, a El País del 15/01/2009.
* ↑ (castellà) Gema Amor trenca amb el PP i lidera una llista a Benidorm, a Levante-EMV del 19/03/2011. [Consulta: 14/09/2011]
* ↑ (castellà) El PSPV aconsegueix per sorpresa l'alcaldia de Benidorm, a Levante-EMV del 12/06/2011. [Consulta: 14/09/2011]

## Enllaços externs

* Currículum
* Biografies de polítics valencians Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Maria Àngels Ramón-Llin i Martínez | Consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació de la Generalitat Valenciana 2003 - 2004 | Succeït per: Juan Gabriel Cotino Ferrer |
| Precedit per: No existeix | Consellera de Cooperació i Participació de la Generalitat Valenciana 2004 - 2007 | Succeït per: Rafael Blasco Castany (Conseller d'Immigració i Ciutadania) |
# Creu de Puig-reig

La Creu de Puig-reig, coneguda antigament com a Creu de la Sala, és una creu de terme de pedra, situada a la plaça de la Creu, a la que dona nom, del municipi de Puig-reig (Berguedà). Està catalogada com a bé cultural d'interès nacional.

## Història

Aquesta creu probablement s'alçà quan els Templers van accedir al ple domini sobre el castell de Puig-reig i el rei Jaume I els hi va reconèixer els drets com a senyors jurisdiccionals del lloc, al 1213. Donava entrada al recinte casteller de Puig-reig, just davant del portal del mateix nom, portal de la Creu. Fou enderrocada el 14 de febrer de 1934 per un grup de persones, probablement membres de la CNT. Les restes de la creu es van dipositar al cementiri del poble i finalment van desaparèixer. El 1940 es reconstruí, amb la participació econòmica dels puig-reigencs i de la Caixa d’Estalvis de Manresa, essent inaugurada el 13 d'octubre de 1940, al mateix lloc que l'original.
Multitud d'actes de caràcter civil o religiós s'han dut a terme a redós de la creu: per la Festa Major, la processó del Corpus i altres. La plaça de la Creu és des de sempre el punt neuràlgic del poble, al costat del carrer Major, on hi havia el primer Ajuntament, era el lloc del mercat dominical, hi havia un bar de reconegut nom, el bar Sport, el reconegut Hostal de Cal Simon, i a l'altra banda de la carretera la Fonda de can Ti o Cal Ti. També s'hi instal·là la primera oficina de la Caixa d’Estalvis de Manresa.

## Descripció

La creu original era un excel·lent exemplar gòtic amb les figures de la Crucifixió i la Mare de Déu.
La reproducció té una base quadrada de 3,40 m de costat, sobre la que hi ha una piràmide truncada de 1,80 m d'alçada. El pilar és de secció quadrada, de 0,40 m de costat. Al capdamunt hi ha una còpia de la creu gòtica, amb forma de creu grega (amb els braços de la mateixa llargada). Els extrems presenten motius vegetals de fulls i flors. L'alçada total del monument és d'uns 8 m. El material de la base, de la piràmide i de la columna és gres de Puig-reig, una roca d'extrema duresa.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de Puig-reig». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 «Pla d’Ordenació Urbanística Municipal». Ajuntament de Puig-reig, 05-07-2019.
* 1 2 3 4 Artero Traserra, Josep «La creu de terme de Puig-reig. Vicissituds». L'Erol, 2019, pàg. 28-35.
# Eswèrtia

L'eswèrtia (Swertia) és una herba de tija de poques fulles present en el Pirineu. Floreix els mesos de juliol, agost i setembre. La corol·la està formada per 5 pètals i és d'un violeta negrós amb estries fosques, encara que pot tenir una coloració més clara, fins i tot blanca. El seu fruit és una càpsula.

## Etimologia

El nom d'aquest tàxon es va posar en honor de l'Emanuel Sweert, herborista alemany, nascut en 1552.

## Taxonomia

* Swertia angustifolia
* Swertia bimaculata
* Swertia chinensis
* Swertia chirayita
* Swertia dilatata
* Swertia hookeri
* Swertia japonica
* Swertia multicaulis
* Swertia perennis - esvèrtia
* Swertia purpurascens
* Swertia radiata
* Swertia tongluensis

## Referències

* ↑ En Jepson Manual
* ↑ Termcat
# Simon Fisher-Becker

Simon Fisher-Becker (Londres, 25 de novembre de 1961 — 9 de març de 2025) va ser un actor, escriptor i narrador britànic, conegut per la seva trajectòria en cinema, televisió i teatre. Es va especialitzar en papers de comèdia, destacant especialment per dos rols icònics: el del fantasma Frare Gras a Harry Potter i la pedra filosofal (2001) i el de Dorium Maldovar a la sèrie Doctor Who en les temporades 5 i 6. A més, va participar en diverses produccions de televisió britànica com Puppy Love, One Foot in the Grave, The Bill, Love Soup i Afterlife.
En el cinema, va treballar a la pel·lícula Els miserables (2012), guanyadora de l’Oscar, junt amb actors com Hugh Jackman, Russell Crowe i Anne Hathaway. A banda de la seva tasca com a actor, Fisher-Becker va exercir com a escriptor i va ser un destacat narrador, reprenent el seu paper de Dorium Maldovar en pòdcasts relacionats amb Doctor Who i col·laborant en diversos programes de ràdio.

## Referències

* 1 2 Guillén, Sergi. «Mor Simon Fisher-Becker, actor de la saga Harry Potter». [Consulta: 12 març 2025].