OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Codex Regius

El Codex Regius (GKS 2365 4to) és un manuscrit islandès que es creu que es va escriure l'any 1270. Es preserva a l'Edda poètica i conté 45 pàgines de paper, tot i que l'original comprenia 8 pàgines més que no s'han trobat. Aquest còdex és la font de molts poemes.
No es coneixia res d'ell fins a l'any 1662, on Brynjólfur Sveinsson, el bisbe de Skálholt, va enviar el còdex com un present pel rei de Dinamarca Frederic III (d'aquí ve el nom del còdex). Després d'això va ser guardat a la Biblioteca Reial de Dinamarca, a Copenhaguen, fins al 21 d'abril 1971. Immediatament després fou retornat a Reykjavík on ara està guardat a l'institut Árni Magnússon. Aquest còdex va ser transportat en un vaixell acompanyat d'una escorta militar, en comptes d'un avió pel perill que això comportava.
Un dels manuscrits principals de la Edda en prosa (GKS 2367 4to) també rep nom de Còdex Regius. Aquest està compost de 55 pàgines de paper que daten del primerenc segle xiv. Això era una altra part del mateix regal fet pel bisbe Brynjólfur a Frederic III. Aquest també va ser retornat a Islàndia l'any 1985, aquest també es troba a l'Árni Magnússon.

## En la cultura popular

* Codex Regius és el tema d'un thriller de l'escriptor islandès Arnaldur Indridason.
* Michael Haneke va declarar que el títol de la seva pel·lícula de 2003 Time of the Wolf va ser extret del Codex Regius, concretament de la "Profecia de la Völva".
* Werner Herzog llegeix en veu alta una traducció a l'anglès d'un poema de la seva pel·lícula del 2016 Into the Inferno.

## Referències

* ↑ «Codex Regius - Icelandic literature». A: Encyclopædia Britannica Online. Encyclopædia Britannica, Inc. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ Dodds, Jeramy. The Poetic Edda. Coach House Books, 27 October 2014, p. 12. ISBN 9781770563858.
* ↑ Marie Marvier, “The Apocalypse According to Michael,” Synopsis vol. 27 (September-October 2003), p. 71.

## Enllaços externs

* Stafrænt handritasafn Arxivat 2006-02-13 a Wayback Machine. (Photographs)
# Dòlar de Trinitat i Tobago

El dòlar de Trinitat i Tobago (en anglès Trinidad and Tobago dollar o, simplement, dollar) és la moneda oficial de l'estat insular de Trinitat i Tobago. Normalment s'abreuja $, o TT$ per diferenciar-lo del dòlar dels Estats Units i d'altres tipus de dòlars. El codi ISO 4217 és TTD. Se subdivideix en 100 cents.
El dòlar de Trinitat i Tobago fou establert el 1964 en substitució del dòlar de les Índies Occidentals Britàniques en termes de paritat 1 = 1.
Emès pel Banc Central de Trinitat i Tobago (Central Bank of Trinidad and Tobago), en circulen monedes d'5, 10, 25 i 50 cents i d'1 dòlar, i bitllets d'1, 5, 10, 20, 50 i 100 dòlars.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 7,6357 TTD (31 de març del 2006)
* 1 USD = 6,3035 TTD (31 de març del 2006)

## Vegeu també

* Dòlar

## Enllaços externs

* (anglès) Banc Central de Trinitat i Tobago
# L'Adelaide

L'Adelaide, RV 695, és un dramma per musica en tres actes amb música d'Antonio Vivaldi i llibret d'Antonio Salvi. Es va estrenar pel carnaval el 29 de desembre de 1735 al Teatro Filarmonico de Verona.
L'òpera va comptar amb la participació de la contralt Anna Girò, i cèlebres cantants com la soprano Margherita Giacomazzi (destinatària de la famosa ària Agitata da due venti) i els castrati Giovanni Manzuoli (o Manzoli) i Pietro Morigi (o Moriggi).

## Personatges

| Personatge | Tesitura | Repartiment de l'estrena, 1735 |
| Adelaide | mezzosoprano | Anna Girò (?) |
| Ottone | contralto (travestit) | Maria Maddalena Pieri |
| Berengario | baix | Francesco Venturini |
| Matilde | soprano | Margherita Giacomazzi |
| Idelberto | soprano castrato | Pietro Moriggi |
| Clodomiro | soprano castrato | Giovanni Manzuoli |
| Everardo | tenor | Marc'Antonio Mareschi |

## Referències

* ↑ según Italianopera.org
Òperes d'Antonio Vivaldi :
Ottone in villa (1713)
Orlando finto pazzo (1714)
Nerone fatto Cesare (1715)
Arsilda, regina di Ponto (1716)
La costanza trionfante (1716)
L'incoronazione di Dario (1717)
Tieteberga (1717)
Armida al campo d'Egitto (1718)
Scanderbeg (1718)
Teuzzone (1719)
Tito Manlio (1719)
La verità in cimento (1720)
La Silvia (1721)
Ercole su'l Termodonte (1723)
Dorilla in Tempe (1726)
Farnace (1727)
Orlando furioso (1727)
Siroe, re di Persia (1727)
Ipermestra (1727)
Rosilena ed Oronta (1728)
Atenaide (1729)
Argippo (1730)
La fida Ninfa (1732)
Motezuma (1733)
L'Olimpiade (1734)
Bajazet (1735)
Griselda (1735)
L'Adelaide (1735)
Catone in Utica (1737)
Rosmira (1738)
L'oracolo in Messenia (1738) :
Llista d'obres de Vivaldi :
# Simfonia núm. 36 (Mozart)

La Simfonia núm. 36 en do major (K. 425), anomenada «Linz», és una simfonia composta per Wolfgang Amadeus Mozart el 1783.
L'estiu del 1783, Mozart, casat des de feia un any amb Constanza Weber, va marxar amb ella de Viena en direcció a Salzburg, a casa del seu pare Leopold. Sembla que tenia per objectiu millorar les tenses relacions entre la seva dona i el seu pare, però la seva temptativa no triomfà i l'octubre va decidir tornar a Viena, decebut per l'actitud del seu pare. De camí, la parella va fer etapa a Linz; era el 30 d'octubre.
A Linz se'ls van ser ben atesos i Mozart va ser convidat a donar el 4 de novembre un concert públic al teatre de la ciutat. El compositor, que estava «de vacances», no portava cap partitura de les seves obres. Com queda recollit en les seves cartes, va escriure al seu pare, «era obligat de compondre una simfonia a tot drap». Inútil d'afegir que el vespre del concert, la simfonia era acabada, les partitures copiades i va ser executada probablement sense assajar. La Simfonia anomenada «Linz» havia nascut. Ràpidament es va fer molt popular i continua sent avui una de les seves obres simfòniques més interpretades.

## Estructura

Simfonia núm. 36 (Mozart) :
* 1. Adagio, 3/4 — Allegro spiritoso, 4/4
* 2. Andante con moto, 6/8
* 3. Menuetto, 3/4
* 4. Finale (Presto), 2/4
* Interpretació de la Tsumugi Orchestra dirigida per Takashi Inoue (2013)
Aquesta simfonia adopta un esquema molt clàssic, característica de les obres de Haydn i de les tardanes de Mozart:
* Adagio, Allegro con spirito
* Poco adagio (Andante)
* Minuet i Trio
* Presto
La introducció del primer moviment és un Adagio a l'antiga, de factura clarament haydniana, que, com ho va escriure un observador, «desperta l'espera d'alguna cosa exaltada». L'Allegro con spirito que li succeeix és un exemple perfecte de l'escriptura clàssica d'una simfonia. De proporcions rigoroses i de caràcter alegre però noble, oscil·la entre un sentiment heroic i una gràcia suau i espiritual, de manera que pot caure en una teatralitat decebedora si està mal interpretat.
El segon moviment, Poco adagio, que sovint s'anota com Andante, és particularment destacable per la multiplicitat dels temes secundaris, plens de meditacions interrogatives, al caràcter tranquil·litzador i afectuós, molt melòdic.
El tercer moviment, el Minuet, és particularment formal i sense massa interès. Tot i ser elegant i graciós, no presenta cap originalitat musical. Constitueix tanmateix un excel·lent contrast amb el final.
El quart moviment, el darrer, té un caràcter apol·lini, i condueix l'obra cap al triomf, i en aquest sentit s'assembla a la Simfonia en re «Haffner» K. 385.

## Bibliografia

* Notes sobre la Simfonia núm. 36, per la concert del gener del 2006 en el John F. Kennedy Center for the Performing Arts.
* Steinberg, Michael. The Symphony: a listeners guide. Oxford University Press, 1995, pg 153.

## Enllaços externs

* Simfonia núm. 36, K. 425: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Kawaik

Els Pueblo Laguna (keres occidental: Kawaik) és una tribu reconeguda federalment d'amerindis Pueblo al centre-oest de Nou Mèxic.

## Característiques

El nom, Laguna, prové del castellà (que vol dir "petit llac") i deriva d'un llac situat a llur reserva. L'autèntic nom en keres de la tribu és Kawaik. La població de la tribu té 7.000 membres registrats, la tribu keres més gran. Els espanyols van erigir al seu territori la missió San José de la Laguna a l'antic pueblo (ara Old Laguna), acabada el 4 de juliol de 1699.
Els laguna valoren l'activitat intel·lectual i l'educació, de manera que han creat un programa de beques. L'explotació de la mineria d'urani a terres Laguna ha contribuït a aquest programa de beques. Mentre que molts nadius americans adoren el bàsquet, els Laguna i altres pueblo prefereixen el beisbol. Igual que molts Pueblo, els Laguna són experts en ceràmica nadiua.
L'empresa de la tribu Laguna Construction Company és una de les majors contractistes dels Estats Units a l'Iraq, amb contractes de reconstrucció per valor de més de 300 milions de dòlars des de 2004. A més a la seu del pueblo Laguna Industries, Inc. té oficines a Albuquerque, San Antonio i Houston (Texas), Bagdad (Iraq) i Amman (Jordània). En 2007, Laguna Construction va donar treball a 75 persones, la majoria d'ells membres de la tribu.
Mantenen forts lligams amb els acoma, incloent la localització, la llengua i un institut de batxillerat compartit.

## Demografia

La seva llengua tenia uns 1.695 parlants el 1980. Segons dades de la BIA del 1995, hi havia 7.421 apuntats al rol tribal, però segons el cens dels EUA del 2000 hi havia enregistrats 7.465 individus.

## Reserva

Llur reserva, a 35° 02′ 15″ N, 107° 15′ 03″ O﻿ / ﻿35.03750°N,107.25083°O﻿ / 35.03750; -107.25083, està format per parts de quatre comtats: Cibola, Sandoval, Valencia i Bernalillo. Inclou les sis viles d'Encinal, Laguna, Mesita, Paguate, Paraje i Seama, i té una població total de 3.815 habitants segons el cens dels Estats Units del 2000. La reserva es troba 75 km a l'oest de la ciutat d'Albuquerque. L'àrea total és de 2.013,008 km².

## Comunitats

* Encinal
* Laguna
* Mesita
* Paguate
* Paraje
* Seama

## Galeria d'imatges

* Pueblo Laguna, 1879
* Missió i Convent de San José de Laguna
* An Indian Pueblo Laguna New Mexico, per Thomas Moran

## Referències

* ↑ Taula del cens dels EUA, 2000
* ↑ «Pueblo of Laguna-owned contractor is 15th largest in Iraq : Iraq War : Albuquerque Tribune». Abqtrib.com, 30-11-2007. Arxivat de l'original el 2012-02-08. [Consulta: 5 juny 2012].

## Bibliografia

* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1.
* Laguna Pueblo and Off-Reservation Trust Land, New Mexico United States Census Bureau Arxivat 2020-02-11 at Archive.is
* Notable Native Americans
* Keleher, Julia M.; Chant, Elsie Ruth. The Padre of Isleta: The Story of Father Anton Docher. Sunstone press Publishing, 2009. ISBN 978-0-86534-714-4.

## Enllaços externs

* Kawaik - Lloc web oficial
# Gogland

Gogland (en rus: Гогланд; en suec: Hogland; en finès: Suursaari, en alemany: Hochland) és una illa del golf de Finlàndia, a l'est de la mar Bàltica, a uns 180 km a l'oest de Sant Petersburg i a 35 km de la costa de Finlàndia. Té una superfície d'uns 21 km², amb una llargada d'11 km i una amplada de fins a 2,5 km. El seu punt més alt és de 173 msnm. Pertany al districte de Kingiseppsky de Rússia a l'oblast de Leningrad. Hi ha dos fars a l'illa, al sud i nord de l'illa.

## Referències

* 1 2 «Остров Гогланд», 16-06-2017. Arxivat de l'original el 2017-06-16. [Consulta: 10 abril 2024].
# Enzo Moser

Enzo Moser (Palù di Giovo, 5 de novembre de 1940 - 25 de juliol de 2008) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1962 i 1967. Fou el primer vencedor del Giro del Trentino, el 1962.
Forma part d'una família de ciclistes, amb els seus germans Aldo, Diego i Francesco Moser i tiet Leonardo Moser tots ells ciclistes professionals.
El 1964 va dur la maglia rosa del Giro d'Itàlia durant dues etapes.

## Palmarès

* 1961
** 1r al Trofeo Alcide de Gasperi
** 1r al Trofeo della Repubblica
** 1r al Memorial Dal Prà
* 1962
** 1r al Giro del Trentino

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1963. 22è de la classificació general
* 1964. 22è de la classificació general. Porta la maglia rosa durant 2 etapes
* 1965. 27è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Muore Enzo Moser Maglia rosa al Giro del 1964 - Gazzetta dello Sport». [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ «MOSER Enzo». [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ «Palmarès d'Enzo Moser (Ita)». [Consulta: 25 octubre 2023].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Enzo MOSER» (en italià). [Consulta: 25 octubre 2023].
# Tàxia

Una tàxia és cada una de les respostes a estímuls que donen els éssers vius. Un exemple clar de tàxia és la fototàxia, reaccionar a la llum o en funció d'ella de manera determinada.
* Anemotàxia: pel vent.
* Barotàxia: pel canvi de pressió.
* Quimiotàxia: per productes químics.
* Galvanotàxia: per corrents elèctriques.
* Geotàxia: per forces gravitacionals.
* Hidrotàxia: per l'aigua.
* Fototàxia: per la llum.
* Termotàxia: per la calor.
* Magnetotàixa: pel magnetisme

## Referències

* ↑ «Taxia | La guía de Biología» (en espanyol europeu). [Consulta: 28 juliol 2018].
# Bulbul embridat petit

El bulbul embridat petit (Bleda notatus) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Habita la malesa de la selva de l'Àfrica central, des del sud-est de Nigèria cap al sud fins a l'oest de la República Democràtica del Congo, i cap a l'est fins a Uganda. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul embridat petit». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 612. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Yellow-wattled Bulbul. Poliolophus urostictus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Cidònia

Cidònia (en grec antic Κυδωνία, en llatí Cydonia) era una de les més antigues i més importants ciutats de Creta.
Homer parla dels cidonis que habitaven a la vora del riu Iardanos, però en cap moment parla de Cidònia. La tradició deia que la ciutat la va fundar Cidó, un fill d'Hermes i d'Acacalis, una filla de Minos, rei de Creta, però a l'Arcàdia n'atribuïen la paternitat a Tegeates. Heròdot diu que la ciutat era una colònia de Samos fundada cap a l'any 520 aC, i que durant els primers anys que hi van viure van fundar el temple d'Àrtemis Dictina, on se celebraven les festes de les Dictínia, temple que encara existia en vida de l'historiador..
L'any 429 aC, en temps de la guerra del Peloponès la ciutat va ser atacada per les forces d'Atenes després de les acusacions que havia fet Nícies de Gortina tractant la ciutat de favorable a Esparta. Més tard es va aliar amb Cnossos, segons Polibi. Després de la guerra sagrada el general Fàlec de Fòcida va atacar la ciutat però va ser derrotat durant el setge i va morir juntament amb la majoria de les seves tropes, segons Diodor de Sicília. Va lluitar després en solitari contra Cnossos i Gortina, diu Titus Livi. Quan els romans van desembarcar ho van fer prop de Cidònia. Els cretencs estaven dirigits per Lastenes i Panares, i els romans per Quint Cecili Metel. La primera batalla de la conquesta de l'illa es va lliurar en territori de Cidònia, i Metel va triomfar. Cidònia va ser assetjada i ocupada, segons diu Appià.
Estrabó situa Cidònia vora el mar i en direcció a Lacònia, a uns 800 estadis tant de Cnossos com de Gortina. Escílax de Carianda diu que tenia un port que es podia tancar (λιμὴν κλειστός). Actualment, al lloc de la ciutat antiga hi ha la ciutat de Khanià, capital de la prefectura del mateix nom, la segona ciutat en importància de l'illa de Creta.
Es diu que de la ciutat de Kydon, o Kydonia, (la lletra "y" sonava propera a la "u") provenia el fruiter Cydonia oblonga i va donar origen al seu nom català "codonyer" i al fruit "codony".

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cydonia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 14 gener 2021].

## Vegeu també

* Aywalik (antiga ciutat grega de Kydonia a l'Àsia Menor)
# Dosquers

Dosquers (etimologia: Duobus queriis) és un poble al municipi de Maià de Montcal (la Garrotxa), estès a la riba esquerra del Fluvià. Es formà al voltant del castell de Dosquers i l'església de Sant Martí de Dosquers, esmentada el 1245. L'antic municipi, de 4,45 km², comprenia els veïnats d'Usall, de la Riera i Vila-rodona. En la divisió Territorial de Catalunya de 1936 fou inclòs en la comarca de l'Alt Empordà, però el 1937 en fou segregat i inclòs en la de la Garrotxa.
La festa major de Dosquers se celebra per Sant Jaume, el mes de juliol. El 1934 l'escola del poble es va traslladar a un edifici fora del poble, i va estar en funcionament fins a 1971.
Al sud del poble hi ha l'antic camí que unia Besalú amb Castelló d'Empúries. Antigament es podia travessar el riu Fluvià per agafar un camí cap a Banyoles
Dosquers fou municipi independent fins al 1969. Entre el 1846 i el 1847 havia estat unit a Cabanelles, juntament amb Pedrinyà. Pedrinyà va ser incorporat llavors a Crespià i Dosquers va restar independent, amb ajuntament propi. El 1969 va ser incorporat al terme de Maià de Montcal.

## Referències

* ↑ Botet i Sisó, Joaquim. Geografia General de Catalunya. Província de Gerona., 1915-1918.
* 1 2 3 Olivé i Casademont, Dolors. Maià de Montcal i Dosquers. Girona: Quaderns de la Revista de Girona, 2019. ISBN 978-84-15808-83-1.
* ↑ «Dosquers». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Madoz, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar (en castellà). VII, 1847.
* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
# Yaiza Berrocal Guevara

Yaiza Berrocal Guevara (Llinars del Vallès, Vallès Oriental, 1991) és una dramaturga, guionista i novel·lista catalana.
Llicenciada en Teoria de la literatura i Literatura comparada per la Universitat de Barcelona, té un màster en literatura hispanoamericana i un altre en guió de cinema i televisió per la Universitat Carles III de Madrid. Ha estat resident de la Fundació Antonio Gala per a Creadors Joves. Ha treballat de llibretera, guionista i docent d'educació secundària.
Amb La cadena del frío va guanyar el Premio Nacional Calderón de la Barca l'any 2020. Com a dramaturga, també és autora de La isla de los lobos, Ni temeré les feres (guanyadora d’una Ajuda Carlota Soldevila del Teatre Lliure 2021), La croada dels infants, remake de les visions de Schwob (2018) i Cartografia del cos estrany (2019). Com a guionista, ha treballat en ficció televisiva i cinema. La seva novel·la Curling ha estat publicada per Hurtado y Ortega el 2022.

## Referències

* ↑ «Yaiza Berrocal, Premio Calderón de la Barca 2020». La Vanguardia, 13-10-2020 [Consulta: 27 abril 2024].
* ↑ «Yaiza Berrocal Guevara (Llinars del Vallès, 1991)». Sala Beckett. [Consulta: 27 abril 2024].
* ↑ «Yaiza Berrocal Guevara». Fundació Antonio Gala per a Creadors Joves. [Consulta: 27 abril 2024].
* ↑ «Edició 2021 - Beques Montserrat Roig: Yaiza Berrocal Guevara». Ciutat de la Literatura. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 27 abril 2024].
* ↑ «Yaiza Berrocal, escriptora, guionista i dramaturga». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB) [Consulta: 27 abril 2024].
* ↑ «Yaiza Berrocal, Premio de Teatro Calderón de la Barca por “La cadena del frío”. El galardón, entregado por el INAEM, cuenta con una dotación de 10.000 euros y la publicación de la obra premiada». La Razón, 14-10-2020 [Consulta: 27 abril 2024].
# Ca l'Almirall de Figuerola

Ca l'Almirall de Figuerola, o Torrent de Figuerola, és una masia del municipi de Subirats (Alt Penedès) situada prop de Lavern, tocant a la carretera que duu a Sant Cugat Sesgarrigues. És coneguda per la gent del poble com a Ca la Tomassa, i l'edificació de la masoveria com a Cal Moro.

## Descripció

Petit nucli de cases sorgit al voltant de la masia Torrent de Figuerola o de Ca l'Almirall de Figuerola, d'origen baix-medieval. Aquesta és una edificació de planta rectangular, de dos pisos, amb teulada a dues vessants coberta amb teula àrab. Actualment presenta les parets arrebossades de guix blanc a l'exterior, si bé en algunes finestres es pot veure el marc de carreus de pedra. Destaca, a la planta baixa, una arcada apuntada de pedra treballada, que testimonia l'antiguitat de la masia. Un portal d'arc de mig punt adovellat dona accés a aquesta planta, d'altra banda perfectament adaptada per a l'entrada dels carros. També a la planta baixa es conserven les estances i estris per a l'elaboració de vi, com el cup, una premsa manual de fusta i ferro, i la que es considera la primera premsa hidràulica d'oli del Penedès. A la part esquerra de la façana hi ha adossat un cos en forma de torre quadrada de 5 x 5 m amb murs d'un metre de gruix, tot ell molt modificat, d'origen medieval, que encara conserva algun merlet.
Pel que fa al conjunt de cases al voltant de la masia, les primeres daten de la primera dècada del segle XX, i estaven destinades als treballadors de la masia.

## Història

El primer propietari de la masia de qui es té notícia era el senyor Torrent de Figuerola, qui ja participava en la política municipal. Després la propietat va passar a la família Almirall, fins que la va comprar el senyor Pau Raventós Duran, quan el seu penúltim propietari, el senyor Alvares, es va arruïnar i el senyor Manuel Duran Bas, comissionari dels creditors del senyor Alvares, li va vendre la masia i la meitat de les terres.
Les primeres cases al voltant de la masia que es van construir són les que el senyor Pau Raventós va destinar als seus treballadors; són dues cases de l'any 1911, conegudes amb els noms de Cal Royo i Cal Modest. La tercera es va edificar desprès de la Guerra Civil, coneguda com a Cal Tofolet. També hi trobem dues cases més; una construïda l'any 1943 pel senyor Jaume Colet, i la del seu costat, edificada dotze anys més tard.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carrer i masia de Ca l'Almirall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Bulbul fumat de l'illa de Maurici

El bulbul fumat de l'illa de Maurici (Hypsipetes olivaceus) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de l'illa de Maurici. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals secs, els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, les plantacions i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Referències

* ↑ «Bulbul fumat de l'illa de Maurici». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 618. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Mauritius Bulbul. Hypsipetes olivaceus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Sadiates

Sadiates (en llatí Sadyattes, en grec antic Σαδυάττης) va ser rei de Lídia. Era de la dinastia dels mèrmnades.
Va succeir al seu pare Ardis II i va regnar al final del segle vii en unes dates que se situen entre el 633 aC i 621 aC amb uns tres anys de marge. Va fer la guerra contra Milet durant un sis anys, guerra que va continuar el seu fill i successor Aliates II, segons diu Heròdot. Nicolau Damascè explica una història d'aquest rei, al que fa fill d'Aliates II.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Sadyattes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 23 maig 2021].