# Lici

El lici és (𐊗𐊕𐊐𐊎𐊆𐊍𐊆 Trm̃mili) una llengua morta, parlada pels habitants de Lícia, a Anatòlia, durant l'edat del ferro. La majoria de textos que se n'han conservat daten dels segles V i IV a.C.. La llengua va deixar de ser parlada pels volts del segle I a.C., degut a l'hel·lenització d'Anatòlia després de la conquesta d'Alexandre el Gran.

## Àrea

Lícia ocupava la regió compresa entre les ciutats actuals d'Antalya i Fethiye, al sud de Turquia. Es creu que "lukka" era un dels noms que els donaven els egipcis, el qual feien servir per a referir-se a una de les tribus dels pobles de la mar, i que segurament habitaben també la regió anomenada Lycaonia, situada a l'est, entre les ciutats d'Antalya i Mersin.

## Descobriment i desxiframent

A partir de finals del segle XVIII, exploradors europeus van començar a realitzar expedicions arqueològiques a Àsia Menor. A la regió de Lícia hi van trobar inscripcions en un sistema d'escriptura desconegut, quatre de les quals van ser publicades el 1820. Al cap de quatre mesos, l'orientalista francès Antoine-Jean Saint-Martin es va servir d'una inscripció onomàstica bilingüe (en grec i en lici) per a desxifrar l'alfabet lici i determinar el significat d'algunes de les paraules. A partir de la dècada de 1880, un seguit d'expedicions austríaques van desenterrar més inscripcions, però cada intent d'interpretar-les resultava ser altament especulatiu, malgrat el desxiframent d'un parell de patrons gramaticals i la troballa d'inscripcions bilingües en grec.
No va ser fins al desxiframent de l'hitita per part de Bedřich Hrozný l'any 1917, que es va poder interpretar el vocabulari lici a partir d'anàlisis comparatives i etimològiques. La descoberta de la inscripció trilingüe (en lici, grec i arameu) de Letòon l'any 1973 va permetre un avença en la traducció d'inscripcions, i des d'aleshores se n'han publicat diccionaris per autors com Craig Melchert o Günter Neumann.

## Fonts documentals

Les fonts documentals del lici són les següents:
* 172 inscripcions en pedra i en l'alfabet lici dels segles V i IV a.C. que inclouen:
** L'epitafi (o obelisc) de Xanthos, inscrit en una tomba en forma d'obelisc a Xanthos. A part del text en lici, també conté un poema de dotze versos en grec i un text més llarg en mili, llengua que també apareix en una tomba a Antiphellos. La distribució del nombre de versos és la següent: 138 en lidi, 12 en grec i 105 en mili
** La inscripció trilingüe de Letòon, en lici, grec i arameu.
** 150 inscripcions funeràries inscrites en làpides.
** 20 inscripcions votives.
* 100 inscripcions en numismàtiques a Xanthos del regne de Kuprili (485-440 a.C.) fins al regne de Pericle (380-360 a.C.).
* Noms propis i toponímia en grec.

## Alfabet

L'alfabet lici té un total de vint-i-nou lletres, les quals es mostren a la taula següent, amb transcripció a l'alfabet llatí, a l'alfabet fonètic internacional i a l'alfabet grec:
| Grafia lícia | 𐊀 | 𐊂 | 𐊄 | 𐊅 | 𐊆 | 𐊇 | 𐊈 | 𐊛 | 𐊉 | 𐊊 | 𐊋 | 𐊍 | 𐊎 | 𐊏 | 𐊒 | 𐊓 | 𐊔 | 𐊕 | 𐊖 | 𐊗 | 𐊁 | 𐊙 | 𐊚 | 𐊐 | 𐊑 | 𐊘 | 𐊌 | 𐊃 | 𐊜 |
| Transcripció | a | b | g | d | i | w | z | h | θ | j (y) | k | l | m | n | u | p | κ (c) | r | s | t | e | ã | ẽ | m̃ | ñ | τ | q | β | χ |
| Fonema representat (AFI) | /a/ | /β/ | /ɣ/ | /ð/ | /i/, /ĩ/ | /w/ | /t͡s/ | /h/ | /θ/ | /j/ | /kʲ/, /ɡʲ/ | /l/, /l̩~əl/ | /m/ | /n/ | /u/, /ũ/ | /p/, /b/ | /k/?, /kʲ/?, /h(e)/? | /r/, /r̩~ər/ | /s/ | /t/ | /e/ | /ã/ | /ẽ/ | /m̩/, /əm/, /m./ | /n̩/, /ən/, /n./ | /tʷ/? /t͡ʃ/? | /k/, /g/ | /k/? /kʷ/? | /q/ |
| Equivalent grec | Α | Β | Γ | Δ | Ε | Ϝ | Ζ | Η | Θ | Ι | Κ | Λ | Μ | Ν | Ο | Π | Ϙ | Ρ | Σ | Τ | | | | | | | | | Ψ |

## Classificació

El lici és una llengua indoeuropea de la branca anatòlica i que forma un subgrup amb el luvi per les següents característiques:
* Assibilació de les palatals indoeuropees: *h₁éḱwos ("cavall") en PIE passa a á-zú-wa en luvi i a esbe en lici.
* Substitució del cas genitiu amb adjectivació dels noms a través dels sufixos -ahi o -ehi (en luvi, -assi).
* Pretèrit actiu format a partir de formes medials secundàries de l'indoeuropeu:
** PIE *-to esdevé -ta en luvi i -te o -de en lici i indica la tercera persona del singular.
** PIE *-nto esdevé -nta en luvi i -(n)te en lici a la tercera persona del plural.
Aquest subgrup luvi també inclou llengües com el cari, el sidètic, el mili i el pisidi, i deriven d'una varietat anatòlica de l'Edat del Bronze i contemporània a l'hitita que també rep el nom de luvi.
El mili també rep el nom de lici B, ja que a l'antiguitat totes dues llengües (lici i mili) rebien el nom de "lici". Són considerades, però, dues llengües diferents.

## Morfologia
### Substantius i adjectius

Tant els substantius com els adjectius tenien formes singulars i plurals i dos gèneres gramaticals (animat i inanimat). Per al genitiu s'emprava un sufix possessiu morfològicament adjectival. Els substantius es poden classificar en cinc declinacions: d'arrel en -a, d'arrel en -e, d'arrel en -i, d'arrel mitxa i d'arrel consonàntica:
| Nombre i cas | Nombre i cas | Terminació | Terminació | lada 'muller, senyora' | tideimi 'fill, nen' | tuhes 'nebot, neboda' | tese 'promesa' | atlahi 'propi' |
| Nombre i cas | Nombre i cas | animat | inanimat | arrel en -a | arrel en -i/-e | arrel consonàntica | inanimat | adjectiu* |
| Singular | Nominatiu | -Ø, -s | -~, -Ø, -yẽ | lada | tideimi | tuhes | (tese) | atlahi |
| Singular | Acusatiu | -~, -u, -ñ | -~, -Ø, -yẽ | ladã, ladu | tideimi | tuhesñ | (tese) | atlahi |
| Singular | Ergatiu | — | ? | | | | | |
| Singular | Datiu | -i | -i | ladi | tideimi | tuhesi | | atlahi |
| Singular | Locatiu | -a, -e, -i | -a, -e, -i | (lada) | (tideime) | | tesi | (atlahi) |
| Singular | Genitiu | -Ø, -h(e); Possessiu: -(e)he-, -(e)hi- | -Ø, -h(e); Possessiu: -(e)he-, -(e)hi- | (Poss.:) laθθi | | | | |
| Singular i Plural | Ablatiu-Instrumental | -di | -di | (ladadi) | (tideimedi) | tuhedi | | |
| Plural | Nominatiu | ~-i | -a | ladãi | tideimi | tuhẽi | tasa | |
| Plural | Acusatiu | -s | -a | ladas | tideimis | | tasa | |
| Plural | Ergatiu | — | -ẽti | | | | tesẽti, teseti | |
| Plural | Datiu/Locatiu | -e, -a | -e, -a | lada | tideime | tuhe | tese | atlahe |
| Plural | Genitiu | -ẽ, -ãi | -ẽ, -ãi | ladãi (?) | tideimẽ | | | |
* atlahi és un adjectiu derivat mitjançant el sufix possessiu/genitiu de la paraula atla ("persona").

### Pronoms
#### Pronom demostratiu

El paradigma del pronom demostratiu ebe ("això") és el següent:
| Cas | Singular | Singular | Plural | Plural |
| Cas | animat | inanimat | animat | inanimat |
| Nominatiu | ebe | ebẽ | ebẽi | ebeija |
| Acusatiu | ebẽ, ebeñnẽ, ebẽñni | ebẽ | ebeis, ebeijes | ebeija |
| Datiu/Locatiu | ebehi | ebehi | ebette | ebette |
| Genitiu | (Possessive:) ebehi | (Possessive:) ebehi | ebẽhẽ | ebẽhẽ |
| Ablatiu/Instrumental | ? | ? | ? | ? |

#### Pronoms personals

El demostratiu ebe "això" també es feia servir també amb el significat d'"ell"/"ella":
| Nombre i cas | Nombre i cas | ẽmu, amu 'jo' | ẽmi- 'meu' | eb(e)- 'ell, ella, això/allò' | ehbi(je)- 'seu/seua' | ehbi(je)- 'seu/seua' | epttehe/i-, eb(e)ttehe/i- 'llur' | epttehe/i-, eb(e)ttehe/i- 'llur' |
| Nombre i cas | Nombre i cas | ẽmu, amu 'jo' | ẽmi- 'meu' | eb(e)- 'ell, ella, això/allò' | animat | inanimat | animat | inanimat |
| Singular | Nominatiu | ẽmu, amu | ẽmi | ebe | ehbi | ehbijẽ | ebttehi | |
| Singular | Acusatiu | ẽmu, amu | ẽmi | ebñnẽ | ehbi | ehbijẽ | | |
| Singular | Genitiu | | | | (Possessive:) ehbijehi | (Possessive:) ehbijehi | | |
| Singular | Datiu | emu | | | ehbi | ehbi | ebttehi | ebttehi |
| Singular | Ablatiu/instrumental | | | | ehbijedi | ehbijedi | | |
| Plural | Nominatiu | | | | ehbi | ehbija | ebttehi |
| Plural | Acusatiu | | ẽmis | | ehbis | ehbija | ebttehis |
| Plural | Genitiu | | | | | | | |
| Plural | Datiu/Locatiu | | | ebtte | ehbije | ehbije | epttehe | epttehe |

#### Altres pronoms

A les inscripcions trobades també hi aparèixen els següents pronoms:
* Pronoms relatius o interrogatius: ti-, 'qui, quin'; teri o ẽke, 'quan'; teli, 'on'; km̃mẽt(i)-, 'quant, quants'.
* Pronoms indefinits: tike-, 'algú, algun'; tise, 'cap, res'; tihe, 'cap'.
* Un pronom reflexiu: -ti.

### Numerals

Els numerals que fins ara s'han trobat són els següents:
| | nombre cardinal | 'x cops' | 'x anys' | també |
| dos | [kbi-] | tupm̃me-, 'dos cops, un parell' | kbisñne/i-, 'dos anys' | kbihu, 'dos cops'; kbijẽt(i)-, 'doble'; kbi-, kbije-, '(un) altre'; kbisñtãta, 'vint' |
| tres | teri- | trppem-, 'tres cops(?)' | trisñne/i-, 'tres anys' | (en mili:) trisu, 'tres cops' |
| quatre | mupm̃m[- | mupm̃m[-, 'four, fourfold' | | |
| vuit | aitãta | | | |
| nou | nuñtãta | | | |
| dotze | qñnãkba | | | (en mili:) qñnãtbisu, 'dotze cops' |
| vint | kbisñtãta | | | |

### Verbs

Com en les altres llengües anatòliques, els verbs en lici es conjugaven en temps de present-futur i de pretèrit per totes tres persones, tant en singular com en plural, i també es conjugaven en imperatiu. Se n'han pogut distingir fins a dotze, de conjugacions, tot i que la majoria segueixen el patró ensenyat a continuació (tant el color marró com la sigla MP indiquen formes mediopassives):
| | | | Veu activa | Veu mediopassiva | prñnawa-$^{(ti)}$ | (t)ta-$^{(di)}$ | a(i)-$^{(di)}$ | (h)ha-$^{(ti)}$ | si-$^{(?)}$ |
| | | | terminació | terminació | 'construir' | 'col·locar' | 'fer' | 'alliberar' | 'mentir' (MP) |
| Present/futur | Singular | 1 | -u (-w) | -xani, -xãni | | | | | sixani |
| Present/futur | Singular | 2 | ? | ? | | | | | |
| Present/futur | Singular | 3 | -di, -(t)ti, -i, -e | -ẽni, -tẽni | prñnawati | (t)tadi | adi, edi | hadi, hati | sijẽni, sijeni, sitẽni |
| Present/futur | Plural | 1 | ? | ? | | | | |
| Present/futur | Plural | 2 | (-tẽni ?) | ? | | | | | |
| Present/futur | Plural | 3 | ~-ti, -(i)ti, -ñti | ~-tẽni (?) | | tãti (tẽti) | aiti | (h)hãti, (h)hati | sitẽni (?) |
| Pretèrit | Singular | 1 | -(x)xa, -xã, -ga, -ax(a) | -xagã, -xaga (?) | prñnawaxã, -waxa | taxa | axa, aga, axã, agã; (MP:) axagã, axaga | | |
| Pretèrit | Singular | 3 | -tẽ, -(t)te, -dẽ, -de | (-tte ?) | prñnawatẽ, -wate (-wetẽ, -wete) | tadẽ, tade (tetẽ ?) | adẽ. ade (ede, ada) | hadẽ, hade | |
| Pretèrit | Plural | 1 | ? | ? | | | | | |
| Pretèrit | Plural | 3 | ~-tẽ, -(i)tẽ, -(i)te, ~-te, -ñtẽ, -ñte | ? | prñnawãtẽ, -wãte; prñnewãtẽ | tete | aitẽ, aite | hãtẽ, hãte | |
| Imperatiu | Singular | 1 | -lu (?) | ? | | | | | |
| Imperatiu | Singular | 2 | -Ø | ? | | | | | |
| Imperatiu | Singular | 3 | -(t)tu, -du, -u | (-tẽnu ?) | | tatu | | hadu | |
| Imperatiu | Plural | 2 | (-tẽnu ?) | (-tẽnu ?) | | | | | |
| Imperatiu | Plural | 3 | ~-tu | (~-tẽnu ?) | | tãtu, tatu | | | |
| Participi actiu (passiu?) | Singular | Singular | -mi, ~-mi, -me, -ma | -mi, ~-mi, -me, -ma | | | | | |
| Participi actiu (passiu?) | Plural | Plural | -mi | -mi | | | (acc. neutr.:) eim̃ | (acusatiu:) hm̃mis | |
| Infinitiu | Infinitiu | Infinitiu | -ne, ~-ne, -na, ~-na | ? | | (t)tãne, tane, ttãna | | hane, hãne, hhãna | |
Un sufix -s- (cognat amb el grec i amb el llatí -/sk/-) indicava una acció iterativa del verb.

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor R. The Lycians in Literary and Epigraphic Sources. The Lycians. Vol. I.. Copenhagen: Museum Tusculanum Press, 1986. ISBN 87-7289-023-1.
* ↑ «Der lykische Dynast Arttumbara und seine Anhänger». Akademie Verlag. [Consulta: 7 abril 2021]. = Klio 94/1 (2012) 18-44.
* ↑ Saint-Martin «Observations sur les inscriptions lyciennes découvertes par M. Cockerell». Journal des Savans, Avril, 1821, pàg. 235–248 [Consulta: 6 abril 2021]. (archived at BnF Gallica).
* ↑ Neumann, Günther (1969), "Lydisch". In: Handbuch der Orientalistik, II. Band, 1. und 2. Abschnitt, Lieferung 2, Altkleinasiatische Sprachen, Leiden/Köln: Brill, pp. 358-396: pp. 360-371.
* ↑ Melchert, H. Craig (2004). A Dictionary of the Lycian Language. Ann Arbor: Beech Stave.
* ↑ Laroche, Emmanuel (1979). "L'inscription lycienne". Fouilles de Xanthos. VI: 51-128.
* ↑ Neumann, Günter & Tischler, Johann (2007). Glossar des lykischen. Wiesbaden: Harrassowitz.
* ↑ Adiego (2007) page 764.
* ↑ Bryce (1986) page 42.
* ↑ Christiansen, Birgit (2019), Editions of Lycian Inscriptions not Included in Melchert’s Corpus from 2001, in: Adiego (et al., eds.), Ignasi-Xavier. Luwic dialects and Anatolian. Inheritance and diffusion. Barcelona: Universitat de Barcelona, 2019, p. 65–134. ISBN 978-84-9168-414-5 [Consulta: 26 octubre 2021].
* ↑ Bryce (1986) pp. 50, 54.
* ↑ Bryce (1986) pages 51–52.
* ↑ Adiego (2007) page 765.
* ↑ Laroche, Emmanuel «L'inscription lycienne». Fouilles de Xanthos, VI, 1979, pàg. 51-128: 87, 119-122.
* ↑ Kloekhorst, Alwin «Ликийский язык (The Lycian language), in: Языки мира: Реликтовые индоевропейские языки Передней и Центральной Азии (Languages of the World: Relict Indo-European languages of Western and Central Asia)». Языки Мира: Реликтовые Индоевропейские Языки Передней И Центральной Азии ["Languages of the World: Relict Indo-European Languages of Western and Central Asia"] (Edd. Y.b. Koryakov & A.a. Kibrik), Moscow, 2013, 131-154. Москва Academia [Moscow], 2013, pàg. 131–154 [Consulta: 17 abril 2021]. (in Russian)
* 1 2 3 4 5 6 Calin, Didier. Academia. A short English-Lycian/Milyan lexicon, gener 2019 [Consulta: 21 abril 2021].
* ↑ Neumann, Günther (1969), "Lydisch". In: Handbuch der Orientalistik, II. Band, 1. und 2. Abschnitt, Lieferung 2, Altkleinasiatische Sprachen, Leiden/Köln: Brill, pp. 358-396: p. 386.
* ↑ Billings, Nils Oscar Paul. "Finite verb formation in Lycian" (thesis), Leiden 2019.
* ↑ Sasseville, David. Anatolian Verbal Stem Formation: Luwian, Lycian and Lydian. Leiden / Boston: Brill, 2020. ISBN 9789004436282.
* 1 2 Only attested in Lycian B.
* ↑ Billings (2019), pp. 116-118.

## Bibliografia

* Adiego, I.J. (2007). "Greek and Lycian". In Christidis, A. F., Arapopoulou, M., & Chritē, M. (Eds.). (2007). A history of ancient Greek: from the beginnings to late antiquity. Cambridge University Press.
* Bryce, Trevor R. (1986). The Lycians in Literary and Epigraphic Sources. The Lycians. Vol. I.. Copenhagen: Museum Tusculanum Press. ISBN 87-7289-023-1.

## Vegeu també

* Isoglossa centum-satem
* Llengües anatòliques
* Llengües indoeuropees
* Protoindoeuropeu