OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eden Isle

Eden Isle és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 6.261 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eden Isle tenia 6.261 habitants, 2.761 habitatges, i 1.860 famílies. La densitat de població era de 711 habitants/km².
Dels 2.761 habitatges en un 22,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,6% hi vivien parelles casades, en un 5,2% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 25,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,72.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,8% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 36,2% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.811 $ i la renda mediana per família de 71.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.417 $ mentre que les dones 34.712 $. La renda per capita de la població era de 31.798 $. Entorn del 6,9% de les famílies i el 9,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eden Isle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eden Isle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Virus GB-C

El virus GB C (GBV-C), antigament conegut com a virus de l'hepatitis G (HGV) i també conegut com a pegivirus humà - HPgV, és un virus de la família Flaviviridae i un membre del Pegivirus. Se sap que infecta humans, però no se sap que provoqui malalties humanes. Els pacients amb VIH coinfectats amb GBV-C poden sobreviure més temps que els que no tenen GBV-C, però això també pot tenir altres causes. S'estan investigant els efectes del virus sobre el sistema immunitari en pacients coinfectats amb GBV-C i VIH.

## Referències

* ↑ Stapleton, J. T.; Foung, S.; Muerhoff, A. S.; Bukh, J.; Simmonds, P. Journal of General Virology, 92, 2, 2010, pàg. 233–46. DOI: 10.1099/vir.0.027490-0. PMC: 3081076. PMID: 21084497.
* ↑ Lancet, 363, 9426, 2004, pàg. 2040–6. DOI: 10.1016/S0140-6736(04)16453-2. PMID: 15207954.
* ↑ AIDS, 21, 10, 2007, pàg. 1377–9. DOI: 10.1097/QAD.0b013e3281532cb8. PMID: 17545721 [Consulta: free].
* ↑ AIDS, 21, 5, 2007, pàg. 645–7. DOI: 10.1097/QAD.0b013e32803277c7. PMID: 17314528 [Consulta: free].
# Els contes del mico d'or

Els contes del mico d'or (títol original en anglès: Tales of the Gold Monkey), és una sèrie de televisió d'aventures, emesa originalment per l'ABC des del 22 de setembre de 1982 a l'1 de juny de 1983. La sèrie presentava alguns elements característics de la pel·lícula A la recerca de l'arca perduda, estrenada un any abans. El creador, Donald Bellisario, va dir que es va basar en la pel·lícula Només els àngels tenen ales (Howard Hawks, 1939). Fou emesa doblada en català pel K3.
Ambientada a l'illa fictícia de Bora Gora, el 1938, se centra en les aventures de Jack Cutter, pilot del Cutter's Goose, un hidroavió de transport de mercaderies, que es veu embolicat en innombrables peripècies propiciades per l'ambient prebèl·lic del moment.

## Capítols

| nº | Títol original | Títol en català | Estrena |
| 1 | Tales of the Gold Monkey (Part 1) | Els contes del mico d'or (Pilot 1) | 22 setembre 1982 |
| 2 | Tales of the Gold Monkey (Part 2) | Els contes del mico d'or (Pilot 2) | 22 setembre 1982 |
| 3 | Shanghaied | Segrestat | 29 setembre 1982 |
| 4 | Black Pearl | La perla negra | 13 octubre 1982 |
| 5 | Legends Are Forever | Les llegendes són per sempre | 20 octubre 1982 |
| 6 | Escape from Death Island | L'evasió de l'illa de la mort | 27 octubre 1982 |
| 7 | Trunk from the Past | El bagul del passat | 3 novembre 1982 |
| 8 | Once a Tiger... | Ànima de tigre | 17 novembre 1982 |
| 9 | Honor Thy Brother | Per l'honor del meu germà | 24 novembre 1982 |
| 10 | The Lady and the Tiger | La dama i el tigre | 8 desembre 1982 |
| 11 | The Late Sarah White | La difunta Sarah White | 22 desembre 1982 |
| 12 | The Sultan of Swat | L'as del beisbol | 5 gener 1983 |
| 13 | Ape Boy | El nen simi | 12 gener 1983 |
| 14 | God Save the Queen | Deu salvi a la reina | 19 gener 1983 |
| 15 | High Stakes Lady | Afortunada en el joc | 26 gener 1983 |
| 16 | Force of Habit | La força de l'habit | 2 febrer 1983 |
| 17 | Cooked Goose | Sabotatge | 4 març 1983 |
| 18 | Last Chance Louie | La sentència d'en Louie | 11 març 1983 |
| 19 | Naka Jima Kill | L'assassinat d'en Naka Jima | 18 març 1983 |
| 20 | Boragora or Bust | La mina o la vida | 25 març 1983 |
| 21 | A Distant Shout of Thunder | El brogit d'un tro llunyà | 8 abril 1983 |
| 22 | Mourning Becomes Matuka | Dol a Matuka | 1 juny 1983 |

## Referències

* ↑ Alex McNeil. Total Television: The Comprehensive Guide to Programming from 1948 to the Present. 4th Edition. New York: Penguin, 1996, 816.
* ↑ «Informes de nova programació». Memòria del Consell de l'Audiovisual de Catalunya, pàg. 23 [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ «Encyclopedia of Television: Series, Pilots and Specials 1974-1984» (en anglès). Vincent Terrace, 1985.
# Eastwood (Louisiana)

Eastwood és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 3.374 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eastwood tenia 3.374 habitants, 1.225 habitatges, i 957 famílies. La densitat de població era de 206,8 habitants/km².
Dels 1.225 habitatges en un 38,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,9% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 21,8% no eren unitats familiars. En el 17,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 30,9% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 11,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.370 $ i la renda mediana per família de 55.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.076 $ mentre que les dones 23.682 $. La renda per capita de la població era de 18.952 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eastwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eastwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Euskal Herrian Euskaraz

Euskal Herrian Euskaraz (EHE) és una associació basca fundada l'any 1979. El seu objectiu principal és aconseguir viure completament en basc al País Basc, per això denuncia els atacs contra la llengua basca i reivindica els drets lingüístics de les persones bascoparlants.

## Història

La Fira de Durango va ser el lloc escollit per a la presentació d'Euskal Herrian Euskaraz el 4 de novembre de 1979. Va iniciar el seu camí amb el lema: Euskararik gabe, Euskal Herririk ez («Sense basc, no hi ha País Basc»). El 12 de desembre de 1979, l'EHE va dur a terme la seva primera acció pública: 45 persones van organitzar una assentada a la seu del Consell General Basc per a denunciar la discriminació que patia el basc a les institucions oficials.
La crida a l'oficialitat del basc va ser forta els primers anys: el 1980, 10.000 persones a Bilbao van vindicar el basc com a llengua oficial, el 2002 es van trobar al barri de Behobia d'Irun nombroses persones bascoparlants de les tres administracions del País Basc (Iparralde, Navarra i Comunitat Autònoma del País Basc), i a Pamplona el 2003 l'EHE va reunir 5.000 persones per a proclamar la plena oficialitat de l'èuscar.

## Referències

* ↑ , <http://www.euskalherrianeuskaraz.org/30_urtez/>
* ↑ , <http://www.soziolinguistika.eus/files/I%C3%B1aki%20Arruti.pdf>
# Els investigadors i el tresor de les profunditats marines

Els investigadors i el tresor de les profunditats marines o Els investigadors i el secret de la mar profunda (títol original en alemany, Die Pfefferkörner und der Schatz der Tiefsee) és el segon llargmetratge de la sèrie infantil Die Pfefferkörner, que s'emet des de l'any 1999. La pel·lícula es va estrenar el 21 de setembre de 2020 com a estrena al festival de cinema infantil Pardal Daurat, on va rebre el premi al millor llargmetratge. Es va estrenar als cinemes d'Alemanya el 30 de setembre de 2021. S'ha doblat al català central i al valencià.

## Referències

* 1 2 «Els investigadors i el tresor de les profunditats marines». CCMA. [Consulta: 4 febrer 2023].
* 1 2 «Els investigadors i el secret de la mar profunda». À Punt, 24-12-2023. [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ «Die Pfefferkörner und der Schatz der Tiefsee» (en alemany). Deutsche Kindermedienstiftung Goldener Spatz. Arxivat de l'original el 2020-09-22. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ Germany, HCS-Content GmbH. «Feuilleton: «Goldener Spatz» für «Die Pfefferkörner und der Schatz der Tiefsee» - inSüdthüringen» (en alemany). [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Die Pfefferkörner und der Schatz der Tiefsee» (en alemany). Filmstarts. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Die Pfefferkörner und der Schatz der Tiefsee» (en alemany). [Consulta: 4 febrer 2023].
# Català oriental central

El català oriental central, conegut simplement com a català central, és un dels cinc grans dialectes del català, que es correspon amb una part de Catalunya i s'adscriu al bloc oriental de la llengua. Els subdialectes de què consta són el septentrional de transició, el barceloní i el tarragoní. Fa frontera amb el català nord-occidental a l'oest i amb el català septentrional al nord, i també està en contacte directe amb parlars xipella i salats.
El dialecte central és un dels més utilitzats en els mitjans de comunicació a Catalunya, sobretot a TV3, i ha servit de base per a la llengua literària i l'estàndard del català contemporani. Té certa influència per ser el dialecte parlat a Barcelona, la capital de Catalunya. El territori on es parla va pertànyer a la Catalunya Vella.

## Variants

* Subdialectes:
** Tarragoní (comparteix alguns trets fonètics i lèxics amb el dialecte nord-occidental)
** Vilanoví
** Septentrional de transició (comparteix alguns trets amb el dialecte septentrional, prou marcats en el parlar de la Garrotxa)
** Barceloní, a l'àrea de Barcelona.
* Trets dialectals:
** Xipella
** Parlar salat de la Costa Brava
* Sociolectes barcelonins:
** Parlar xava
** Parlar bleda
** Català light

## Trets més importants

Algunes de les isoglosses que ajuden a delimitar el català central dins del bloc oriental són la desinència de primera persona singular del present d'indicatiu en -o (per oposició al septentrional -i i el balear -Ø), la iodització per criteris etimològics (p.ex. en palla) i l'obertura en [ę] de la e tancada llatinovulgar (p.ex. cippu > ‘cep’ [sęp]). A més, com a característica comuna del català oriental, el central presenta un vocalisme àton que provoca que en síl·labes àtones la o es tanqui en u (p.ex. sospir) i es confonguin la e i la a (p.ex. alumne/alumna).

## Referències

* 1 2 3 Fabregat, Laura; Castells, Sergi; Corbatera, Anna. «Els mitjans divulguen l'estàndard del català central». VilaWeb, 19-04-2012. [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ «català». A: Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Grup Enciclopèdia [Consulta: 22 desembre 2024].
* 1 2 3 4 «català». A: Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia [Consulta: 22 desembre 2024].

## Bibliografia complementària

* Veny, Joan; Massanell, Mar. Dialectologia catalana. Aproximació pràctica als parlars catalans. Edicions de la Universitat de Barcelona, 10 juliol 2015. ISBN 978-84-475-4201-7.
# 124 aC

El 124 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República i l'Imperi Romà es coneixia com l'Any del Consolat de Longí i Calví o també any 630 Ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «124 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antic Egipte

* Ptolemeu VIII Evèrgeta II i la seva germana Cleòpatra II es reconcilien i possiblement governen associats amb Cleòpatra III, filla de Cleòpatra II i neboda-esposa de Ptolemeu VIII.

### Imperi selèucida

* Alexandre II Zabinas, usurpador del tron selèucida, perd el suport de Ptolemeu VIII Evèrgeta perquè no compleix les obligacions de dependència que el rei egipci esperava.
* Cleòpatra Trifena, filla de Ptolemeu VIII Evèrgeta i de la seva neboda i esposa Cleòpatra III es casa amb el rei selèucida Antíoc VIII Grip.

### Pàrtia

* A la mort del seu pare Artàban II, Mitridates II el substitueix com a rei de l'Imperi Part.

### República Romana

* Gai Cassi Longí i Gai Sexti Calví són elegits cònsols.
* Gai Semproni Grac estableix una colònia a Fabratèria, un lloc proper a Fregel·les que l'any anterior (125 aC), va ser destruïda pel pretor Luci Opimi.

## Naixements

* Gai Aureli Cota, germà del tribú de la plebs Luci Aureli Cota i del cònsol Marc Aureli Cota. Serà cònsol l'any 75 aC.

## Necrològiques

* Artaban II de Pàrtia.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115-150. ISBN 9780931464508.
* ↑ Justí. Justini Historiarum Philippicarum, XXXVIII, 8, 2
* ↑ Justí. Justini Historiarum Philippicarum, XXXIX, 1, 2
* ↑ Stähelin, Felix. Kleopatra. Stuttgart: Metzler, 1920, p. 787-788.
* 1 2 Mayor, Adrienne. The poison king : the life and legend of Mithradates, Rome's deadliest enemy. Princeton: Princeton University Press, 2009, p. 1. ISBN 9780691150260.
* ↑ Fasti
* ↑ Vel·lei Patèrcul. Història romana, I, 15, 4
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Tiberi i Gai Grac, XX, 4
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of greek and roman biography and mithology. Vol I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 867.
# 4

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu quatre.

## Esdeveniments

* Tiberi és anomenat hereu d'August.
* Tiberi adopta a Germànic.
* La llei Lex Aelia Sentia regula la manumissió d'esclaus
* Fraates V de Pàrtia és assassinat. La corona passa a Orodes III de Pàrtia.
* Nicolau de Damasc escriu el volum 14 del seu Història del món.

## Naixements

* Luci Juni Moderat Columel·la, escriptor i científic romà (m. 70).
* Daemusin de Gogurieo, rei de Koguryŏ (Corea i Manxúria), (m. 44).

## Necrològiques

* Artavasdes IV, rei d'Armènia (n. 20 aC).
* Bak Hyeokgeose del regne de Silla, primer regent de Corea.
* Gaius Caesar fill d'Agripa i Júlia mor per les ferides que va patir durant la campanya a Artagira (Armènia).

## Referències

* 1 2 «Claudi Neró Tiberi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Dones de Tàrraco». Itineraris per MNAT núm. 8. Museu Nacional Arqueològic de Tarragona.
* ↑ Schmitt, Rüdiger. «Personal Names, Iranian iv. Parthian Period» (en anglès). Encyclopædia Iranica, 20-07-2005. [Consulta: 4 gener 2025].
* ↑ Stahr, Adolf. «Damascenus, Nicolaus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). vol. 1. Londres: John Murray, 1870, p. 930-932.
* ↑ Glick, Thomas F.; Livesey, Steven John; Wallis, Faith. Medieval Science, Technology, and Medicine: An Encyclopedia (en anglès). Psychology Press, 2005. ISBN 978-0-415-96930-7.
* 1 2 Pak, Sŏng-su; Yun, Nae-hyŏn; I, Hyeon hui; Pak, Sŏng-su. New history of Korea (en anglès). Paju-si, Gyeonggi-do: Jimoondang, 2005. ISBN 978-89-88095-85-0.
* ↑ Dédéyan, Gérard (dir.). Histoire du peuple arménien. Toulouse: Privat, 2008, p. 137-138. ISBN 9782708968936.
* ↑ Whiston, Robert. «C. Caesar and L. Caesar». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870, p. 555-556.
# Collinston

Collinston és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 327 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Collinston tenia 327 habitants, 132 habitatges, i 83 famílies. La densitat de població era de 111,7 habitants/km².
Dels 132 habitatges en un 24,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,2% hi vivien parelles casades, en un 18,2% dones solteres, i en un 36,4% no eren unitats familiars. En el 32,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 11,3% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 15,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.500 $ i la renda mediana per família de 31.042 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.844 $ mentre que les dones 15.000 $. La renda per capita de la població era d'11.686 $. Entorn del 20,9% de les famílies i el 31,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Collinston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Collinston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bandera de Somàlia

La bandera de Somàlia, de color blau i amb una estrella de cinc puntes blanca al mig, fou adoptada el 12 d'octubre de 1954. Va ser dissenyada per Mohammed Awale Liban i fou usada en un principi per la Somàlia Italiana, i després del 1957 també per la Somàlia Britànica; a partir del 1960 va ser la bandera del nou estat fruit de la unió entre aquests dos territoris.
Segons M. Liban, la bandera s'havia d'assemblar a la bandera de l'ONU, que va ajudar el país a aconseguir la independència d'Itàlia.
Les cinc puntes de l'estrella simbolitzen les cinc zones on viuen els somalís: la Somàlia Britànica, la Somàlia Italiana, la Somàlia Francesa (Djibouti), Ogaden (a Etiòpia) i la província del Nord-est de Kenya.

## Colors

| | Blau | Blanc |
| RGB | 65/143/222 | 255/255/255 |
| Hexadecimal | #418FDE | #FFFFFF |
| CMYK | 71/36/0/13 | 0/0/0/0 |

## Referències

* ↑ «Somali Flag» (en anglès). Embaixada de Somàlia a Bèlgica. Arxivat de l'original el 2021-11-28. [Consulta: 28 maig 2024].
# Le donne rivali

Le donne rivali és una òpera en dos actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Giuseppe Petrosellini. S'estrenà al Teatro Valle de Roma el carnestoltes de 1780. Possiblement, el 1789 es representà a Sant Petersburg com Le due fidanzate.
Durant aquests anys, Cimarosa va desplegar una intensa activitat, sent operista reclamat per diversos teatres. Va tornar al Valle pel Carnaval de 1780 amb aquesta òpera amb la qual va obtenir un gran èxit.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/cimarosa.html
* ↑ La Gran Opera. Barcelona: Planeta-De Agostini, 1989. ISBN 84-395-1303-8.
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# José Villalonga Llorente

José Villalonga Llorente (Còrdova, 4 de desembre de 1919 - Còrdova, 7 d'agost de 1973), conegut també com a Pepe Villalonga o José Villalonga, va ser un entrenador de futbol andalús. És conegut per ser l'entrenador que va guanyar les dues primeres Copes d'Europa, amb el Reial Madrid Club de Futbol i de guanyar el primer títol de la selecció espanyola, l'Eurocopa de 1964.

## Trajectòria com a entrenador

* 1954-1957 Reial Madrid CF
* 1959-1961 Atlètic de Madrid
* 1962-1966 Selecció espanyola

## Palmarès

| Títol | Equip | País | Any |
| Lliga espanyola | Reial Madrid | Espanya | 1955 |
| Copa Llatina | Reial Madrid | Espanya | 1955 |
| Copa Llatina | Reial Madrid | Espanya | 1956 |
| Copa d'Europa | Reial Madrid | Espanya | 1956 |
| Lliga espanyola | Reial Madrid | Espanya | 1957 |
| Copa d'Europa | Reial Madrid | Espanya | 1957 |
| Copa del Generalíssim | Atlètic de Madrid | Espanya | 1960 |
| Copa del Generalíssim | Atlètic de Madrid | Espanya | 1961 |
| Recopa d'Europa | Atlètic de Madrid | Espanya | 1962 |
| Eurocopa | Selecció espanyola | Espanya | 1964 |

## Enllaços externs

* Estadístiques amb la selecció - sportec.es Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine. (castellà)