OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Royo Pozo

David Royo Pozo (Barcelona, 18 de juliol de 1973) és un nedador català especialitzat en proves de llarga distància i en aigües obertes.
Format al Club Natació Atlètic, el 1989 passà a ser membre del Club Natació Barcelona, i, el 1998, del Club Natació Sabadell. Durant la seva trajectòria esportiva, aconseguí sis vegades el títol de campió de Catalunya de gran fons com a guanyador de la travessia del Port de Barcelona els anys 1990, 1992, 1994, 1995, 1996 i 1997. En l'àmbit estatal, es proclamà campió d'estiu en 400 i 1.500 metres lliures es 1991, i en relleus 4 × 200 metres lliures el 1998, i d'hivern en relleus 4 × 200 metres lliures el 1999. A més, fou vint-i-cinc vegades internacional en diferents categories. L'any 1992 la Reial Federació Espanyola de Natació li atorgà la medalla de bronze en reconeixement dels serveis distingits.
El 1999 aconseguí la seva setena victòria, i la cinquena consecutiva, en la edicio de la Copa Nadal de natació d'aquell any, una prova que tradicionalment se celebra el 25 de desembre. Concretament aconseguí el podi els anys 1988, 1992, 1995, 1996, 1997, 1998 i 1999. Royo mantingué el rècord fins que el 2011 li arrebassà Dani Serra, en aconseguir la seva vuitena victòria.

## Referències

* ↑ «David Royo Pozo». Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 7 desembre 2022].
* ↑ «Campions de Catalunya absoluts d'hivern. Categoria masculina». Federació Catalana de Natació. Arxivat de l'original el 7 de desembre 2022. [Consulta: 7 desembre 2022].
* ↑ «David Royo bate el récord de victorias y Laura Roca logra la tercera». Periódico de Ibiza y Formentera, 26-12-1999 [Consulta: 7 desembre 2022].
* ↑ «David Royo i Laura Roca, els primers a travessar el Port de Barcelona». VilaWeb, 25-12-1999 [Consulta: 7 desembre 2022].
* ↑ «Rècord de victòries i 400 participants en la Copa Nadal al port de Barcelona. El nedador Dani Serra aconsegueix per vuitena vegada el trofeu i és l'esportista que n'acumula més d'aquesta competició». Diari ARA, 25-12-2011 [Consulta: 7 desembre 2022].
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 - 10.000 metres masculins

Els 10.000 metres masculins va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles de 1932. La prova es va disputar el 31 de juliol de 1932 i hi van prendre part 16 atletes d'11 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Janusz Kusociński (POL) | Volmari Iso-Hollo (FIN) | Lasse Virtanen (FIN) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1932.
| Rècord del Món | 30' 06.2" | Paavo Nurmi | Kuopio (FIN) | 31 d'agost de 1924 |
| Rècord Olímpic | 30' 18,8" | Paavo Nurmi | Amsterdam (NED) | 29 de juliol de 1928 |
Janusz Kusociński va establir un nou rècord olímpic amb un temps de 30' 11,4".

## Resultats

La competició va consistir en la final, sense cap sèrie prèvia.

### Final

| Pos. | Atletes | País | Temps | Notes |
| 1 | Janusz Kusociński | Polònia | 30:11.4 | OR NR |
| 2 | Volmari Iso-Hollo | Finlàndia | 30:12.6 | |
| 3 | Lasse Virtanen | Finlàndia | 30:35.0 | |
| 4 | Billy Savidan | Nova Zelanda | 31:09.0 | NR |
| 5 | Max Syring | Alemanya | 31:35.0 | |
| 6 | Jean-Gunnar Lindgren | Suècia | 31:37.0 | |
| 7 | Juan Morales | Mèxic | 32:03.0 | |
| 8 | Clifford Bricker | Canadà | desconegut | |
| 9 | Masamichi Kitamoto | Japó | desconegut | |
| 10 | Shoichiro Takenaka | Japó | desconegut | |
| 11 | José Ribas | Argentina | desconegut | |
| 12 | Fernando Cicarelli | Argentina | desconegut | |
| 13 | Adalberto Cardoso | Brasil | desconegut | |
| - | Eino Pentti | Estats Units | DNF | |
| - | Tom Ottey | Estats Units | DNF | |
| - | Lou Gregory | Estats Units | DNF | |
Clau: OR = rècord olímpic; NR = rècord nacional; DNF = abandona

## Referències

* ↑ «Olympedia – 10,000 metres, Men». [Consulta: 5 setembre 2024].
* ↑ «Athletics at the 1932 Los Angeles Games: Men's 10,000 metres». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 April 2020. [Consulta: 13 novembre 2017].
* 1 2 Waśko, Janusz; Brant, John; Csiki, György; Socha, Andrzej. Athletics national records evolution 1912-2012: golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 58-59. ISBN 978-83-62033-30-0.
# Daniel Magay

Daniel Magay (Szeged, 6 d'abril de 1932) és un tirador d'esgrima hongarès, posteriorment nacionalitzat estatunidenc, especialista en sabre, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on guanyà la medalla d'or en la competició de sabre per equips del programa d'esgrima. Durant els Jocs va tenir lloc la revolució hongaresa i Magay, com molts altres esportistes hongaresos, va decidir desertar i no tornar a Hongria. S'instal·là als Estats Units, on on estudià química i continua la seva carrera esportiva, tot guanyant tres campionats nacionals de sabre, el 1957, 1958 i 1961.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món d'esgrima de 1954.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Daniel Magay». [Consulta: 24 novembre 2023].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 24 novembre 2023].
# Antonio Alberdi Aguirrezábal

Antonio Alberdi Aguirrezábal (Durango, 1893 - Bilbao, 1986) va ser un orguener, organista i compositor d'origen basc establert a Barcelona. Amb el pas dels anys, el seu nom va ser catalanitzat a Antoni Alberdi a través del qual des de finals del segle xx, té dedicat en el seu honor el nom d'un petit carrer al barri de Sarrià-Sant Gervasi, a Barcelona.

## Biografia

Com a compositor basc, Antoni Alberdi amb 27 anys es va presentar a un concurs d'obres corals organitzat per la Diputació Provincial de Bizkaia per premiar joves compositors, de les que va presentar 6 peces basques quedant en segon posició pel que fa als mestres Almandoz i Guridi, que van obtenir la primera i tercera posició, respectivament. Aquestes peces, van ser les primeres que es van donar a conèixer gràcies a l'ajuda de la direcció del seu mestre Secundino Esnaola Berrondo, així com amb l'organització d'una sèrie de concerts al Palau de la Música i al Teatre Tívoli. Tot aquest repertori va ser integrat a l'Orfeó Donostiarra i tot seguit va ser donat a conèixer a la ciutat de Barcelona.
Després del seu trasllat total a Barcelona, el 21 d'abril de 1945 al Palau de la Música barceloní es va retre un homenatge a Alberdi Aguirrezábal, a través d'una sèrie de recitals de lieder interpretades per María Teresa Fius, Maria Josefa Bartuli i Antonio Alberdi acompanyant al piano.
En efecte, l'obra productiva d'Alberdi és extensa i ha merescut reverències, però, l'obra per la qual és conegut Alberdi és la seva Simfonia Basca, per a orgue, constituïda amb quatre temes populars; d'ells, un zortziko és tallat pels valents acords del cant Agur Jaunak. Pérez Jorge, professor d'harmonia del Conservatori Gregorià de Madrid, que afegeix a propòsit de la simfonia: "Ara que el gènere organístic de veritat se'ns serveix amb comptagotes estenem una mirada d'excepció, de goig al compositor Alberdi per la seva forta Simfonia Basca, digna de figurar en els 'concerts' de gran alçada, i digna d'un organista de talla ".

## Obra

D'entre l'obra musical d'Antoni Alberdi es podrien destacar:
* Obres de joventut.
* Urtzi Naitasuna
* Neure Gotzontxuba'i
* Padura Gudaketa
* Ordijaren Etxia
* Din dan Boleran
* Neskazarra
* Lanera Bidian
Lieder bascos de 1928.
* Urretxinda'ren erijotza
* Sasi escola
Obres sacres.
* Flores del Calvario (text de Verdaguer y Bárcena)
* Ante el Sagrario (text de Verdaguer y Bárcena)
Es conserven obres seves impreses al fons musical SEO (Fons de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot).

## Referències

* ↑ Arrieta, Iratxe. «Alberdi Aguirrezábal, Antonio». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999, pàg. vol. 1, p. 201.
* 1 2 «Alberdi Aguirrezabal, Antonio» (en castellà). AUÑAMENDI EUSKO ENTZIKLOPEDIA - FONDO BERNARDO ESTORNÉS LASA. [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ «Obres d'Antonio Alberdi als fons musicals de Catalunya».
# Frederick Grubb

Frederick Henry Freddie Grubb (Kingston upon Thames, Londres, 27 de maig de 1887 – Surrey, 6 de setembre de 1949) va ser un ciclista anglès que va competir durant la dècada de 1910.
El 1912 prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Estocolm, on va disputar dues proves del programa de ciclisme. En ambdues, la contrarellotge per equips, formant equip amb William Hammond, Leonard Meredith i Charles Moss, i i la contrarellotge individual, guanyà la medalla de plata.
El 1914, després de retirar-se de les curses, va crear una empresa de fabricació de bicicletes, FH Grubb, a Brixton, prop de Londres. El 1920 la fabricació es va traslladar a Croydon i el 1926 a Twickenham. El 1947 l'empresa va ser comprada per Holdsworth, que va utilitzar la marca Freddie Grubb fins al 1978.
El 1914 fou el primer ciclista anglès en disputar una gran volta, el Giro d'Itàlia.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Charlie Moss». [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «FH Grubb, FHG and Freddie Grubb». [Consulta: 6 agost 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Frederick Grubb a sitiodeciclismo.net
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 - 3.000 metres obstacles masculins

Els 3.000 metres obstacles masculins va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles de 1932. La prova es va disputar entre l'1 i el 6 d'agost de 1932 i hi van prendre part 15 atletes de 8 nacions diferents. Es permetia un màxim de tres atletes per país. Degut a un error en el recompte de les voltes els atletes van córrer 3.460 metres enlloc dels 3.000 metres que havien de fer.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Volmari Iso-Hollo (FIN) | Thomas Evenson (GBR) | Joe McCluskey (USA) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1932.
| Rècord del Món | 9' 14.5" | Joe McCluskey | Stanford (USA) | 16 de juliol de 1932 |
| Rècord Olímpic | 9' 21.8" | Toivo Loukola | Amsterdam (NED) | 4 d'agost de 1928 |
En la primera sèrie Thomas Evenson va millorar el rècord olímpic. Aquest rècord fou millorat en la segona sèrie per Volmari Iso-Hollo.

## Horari

| Data | Hora | Ronda |
| dilluns 1 d'agost de 1932 | 17:15 | Sèries |
| dissabte 6 d'agost de 1932 | 16:00 | Final |

## Resultats
### Sèries

Els cinc millors atletes passaven a la final.
Sèrie 1
| Pos. | Atletes | País | Temps | Notes |
| 1 | Thomas Evenson | Regne Unit | 9:18.8 | OR, Q |
| 2 | Walter Pritchard | Estats Units | 9:19.2 | Q |
| 3 | Verner Toivonen | Finlàndia | 9:41.0 | Q |
| 4 | Giuseppe Lippi | Itàlia | 9:42.0 | Q |
| 5 | Nello Bartolini | Itàlia | 9:49.0 | Q |
| 6 | Roger Vigneron | França | 9:57.0 | |
| - | Luis Oliva | Argentina | DNF | |
Sèrie 2
| Pos. | Atletes | País | Temps | Notes |
| 1 | Volmari Iso-Hollo | Finlàndia | 9:14.6 | OR, Q |
| 2 | Joe McCluskey | Estats Units | 9:14.8 | Q |
| 3 | Glen Dawson | Estats Units | 9:15.0 | Q |
| 4 | George Bailey | Regne Unit | 9:16.0 | Q |
| 5 | Martti Matilainen | Finlàndia | 9:43.0 | Q |
| 6 | Alfredo Furia | Itàlia | 10:11.0 | |
| - | Harold Gallop | Canadà | DNF | |
| - | Sonny Murphy | Irlanda | DNF | |

### Final

| Pos. | Atletes | País | Temps |
| 1 | Volmari Iso-Hollo | Finlàndia | 10:33.4 |
| 2 | Thomas Evenson | Regne Unit | 10:46.0 |
| 3 | Joe McCluskey | Estats Units | 10:46.2 |
| 4 | Martti Matilainen | Finlàndia | 10:52.4 |
| 5 | George Bailey | Regne Unit | 10:53.2 |
| 6 | Glen Dawson | Estats Units | 10:58.0 |
| 7 | Giuseppe Lippi | Itàlia | 11:04.0 |
| 8 | Walter Pritchard | Estats Units | 11:04.5 |
| 9 | Verner Toivonen | Finlàndia | 11:10.2 |
| 10 | Nello Bartolini | Itàlia | 11:29.0 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – 3,000 metres Steeplechase, Men». [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ Official Report, p. 377.
* ↑ Lynch, Steven. «What was unusual about the 3000-metre steeplechase final at the 1932 Olympics?». www.espn.co.uk. [Consulta: 25 juny 2012].
* ↑ «Athletics at the 1932 Los Angeles: Men's 3,000 metres Steeplechase». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 April 2020. [Consulta: 19 novembre 2017].
# Daniel Stamm

Daniel Stamm (nascut el 20 d'abril de 1976 a Hamburg), és un cineasta alemany. És més conegut per dirigir les pel·lícules de terror L'últim exorcisme (2010), 13 Sins (2014) i Prey for the Devil (2022).

## Carrera

Stamm va créixer a Hamburg-Langenhorn i va assistir al Gymnasium Heidberg. Més tard va estudiar guió durant quatre anys a la Film Academy Baden-Württemberg a Ludwigsburg. Després va estudiar direcció durant dos anys i mig a l'American Film Institute (AFI) a Los Angeles. En acabar els estudis, va realitzar el pseudo-documental A Necessary Death, amb el qual va guanyar el premi del públic a l'AFI Fest 2008. Aleshores se li va demanar a Daniel Stamm que fes una pel·lícula de terror d'estil documental. Stamm va acceptar i va disparar L'últim exorcisme. La pel·lícula, produïda per Eli Roth entre d'altres, es va estrenar el juny de 2010 al Festival de Cinema de Los Angeles i es va estrenar als cinemes alemanys el 30 de setembre de 2010.
El juny de 2010, estava programat per dirigir Reincarnate (abans Twelve Strangers), que es va anunciar que seria la segona entrega de la trilogia The Night Chronicles, de la que seria la primera pel·lícula Devil.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Director | Guionista | Notes |
| 2000 | Vergessene Ritter | No | Sí | Curtmetratge |
| 2004 | Off Hollywood & Vine | Sí | No | Curtmetratge |
| 2008 | A Necessary Death | Sí | Sí | Debut com a director |
| 2010 | L'últim exorcisme | Sí | No | |
| 2014 | 13 Sins | Sí | Sí | |
| 2022 | Prey for the Devil | Sí | No | |

### Televisió

| Any | Títol | Director | Guionista | Notes |
| 2014 | Intruders | Sí | No | 4 episodis |
| 2016 | Scream | Sí | No | Episodi: "Happy Birthday to Me" |
| 2016 | Incorporated | Sí | No | Episodi: "Profit and Loss" |
| 2017 | Fear the Walking Dead | Sí | No | Episodi: "Burning in Water, Drowning in Flame" |
| 2019 | Into the Dark | Sí | No | Episodi: "Down" |
| 2021 | Them | Sí | No | Episodi: "Day 4" |

## Referències

* ↑ Jeannette Catsoulis. «Loosening the Devil's Grip in Louisiana». The New York Times, 26-08-2010.
* ↑ 'El último exorcismo', el demonio con botas, espinof.com, 10 de maig de 2011
* ↑ Cinema 3 entrevista Daniel Stamm amb motiu de l'estrena de "El último exorcismo", ccma.cat
* ↑ Daniel Stamm to helm 'Reincarnate'
# El llegat (pel·lícula de 2023)

El llegat (títol original en anglès, Lies We Tell) és una pel·lícula irlandesa de 2023 dirigida per Lisa Mulcahy. Es basa en Uncle Silas de Sheridan Le Fanu. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

Maud és una jove de 18 anys que viu en una finca immensa a la Irlanda més remota i salvatge. Recentment el seu pare ha mort sobtadament i ella s'ha convertit en l'hereva de tots els seus béns. Però l'oncle, sospitós d'assassinat, és cridat a fer de fideïcomissari fins que la noia arribi a l'edat de 21 anys.

## Repartiment

* Agnes O'Casey: Maud
* David Wilmot: Silas
* Chris Walley: Edward
* Holly Sturton: Emily
* Grainne Keenan: Madame
* Elaine O'Dwyer: Mary Quince
* Mark Doherty: Bryerly
* Eleanor Methven: Mrs. Rusk
* John Olohan: Mr. Rusk
* Kieran Roche: Ilbury

## Referències

* ↑ «'Lies we tell'» (en basc). Berria, 21-10-2023 [Consulta: 20 octubre 2023].
* ↑ «'Los asesinos de la luna' (★★★★★), gran cine, y otros estrenos de la semana» (en castellà), 20-10-2023. [Consulta: 20 octubre 2023].
* 1 2 El llegat a la Base de dades de cinema en català

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Negundo

El negundo o auró de fulla de freixe (Acer negundo) és una espècie d'arbre del gènere dels aurons nadiu de l'Amèrica del Nord. S'utilitza molt en jardineria com a arbre d'alineació. Als espais naturals de Catalunya i a la península Ibèrica, com a altres llocs a Europa, el negundo és considerat com una espècie invasora amb un impacte negatiu sobre la biodiversitat i la qualitat del paisatge. Interfereix en la regeneració natural del bosc després d'una degradació. També pot rebre els noms d'arracader, auró, auró americà, auró negundo o erable negundo.

## Morfologia

En negundo és un arbre de mida mitjana que generalment creix molt de pressa i viu pocs anys. Arriba a 10-25 m d'alt, amb un diàmetre del tronc de 30-50 cm, rarament fins a un metre. Molt sovint presenta diversos troncs i fa una massa impenetrable. Al contrari que altres aurons, que presenten fulles simples palmades, el negundo les té generalment pinnades i compostes. No obstant sovint presenta polimorfisme foliar, i te fulles que marquen una tendència cap a la forma palmada. Les flors són menudes i apareixen en raïms a la primavera el fruit és una sàmara. Al contrari que altres aurons la sexualitat de la planta és dioica i es necessiten arbres mascles i femelles per tal de tenir llavors viables.
* Port d'un exemplar adult
* Plàntula
* Inflorescència femenina
* Inflorescència masculina

## Taxonomia
### Subespècies

* A. negundo subsp. negundo la principal subespècie, creix des de la costa atlàntica a les muntanyes Rocoses.
* A. negundo subsp. interius de Saskatchewan a Nou Mèxic
* A. negundo subsp. californicum de Califòrnia a Arizona.

### Cultivars

* 'Auratum'
* 'Aureomarginatum'
* 'Baron'
* 'Elegans'
* 'Flamingo'
* 'Variegatum'
* 'Violaceum'

## Referències

* ↑ «negundo». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «auró». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Acer negundo». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 23 febrer 2022].
* ↑ Jara Andreu i Montserrat Vilà, «Gestió de les invasions vegetals a Catalunya» Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine., L'atzavara, 2009 (18), pàgina70
* ↑ «Lista de plantas invasores a España.» (castellà)
* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbres dels Països Catalans. 3a edició. Barcelona: Pòrtic Natura, 1994, p. 162. ISBN 84-7306-390-2.
* ↑ «FloraCatalana.net». Arxivat de l'original el 2016-07-30. [Consulta: 29 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Acer negundo images at bioimages.vanderbilt.edu Arxivat 2006-08-28 a Wayback Machine.
* Acer negundo facts and diagnostic traits
* Maeglin, Robert R.; Lewis F. Ohmann «Boxelder (Acer negundo): A Review and Commentary». Bulletin of the Torrey Botanical Club, 100, 6, 1973, pàg. 357–363. DOI: 10.2307/2484104.
* Sanz Elorza M., Dana Sánchez E.D. &. Sobrino Vesperinas E., eds.. Atlas de las Plantas Alóctonas Invasoras en España ( PDF) (en castellà). Madrid: Sanz Elorza M., Dana Sánchez E.D. &. Sobrino Vesperinas E., eds., 2004, p. 52-53. ISBN 84-8014-575-7 [Consulta: 28 setembre 2019].
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 - salt d'alçada femení

El salt d'alçada femení va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles de 1932. La prova es va disputar el 7 d'agost de 1932 i hi van prendre part 10 atletes de 6 nacions diferents. Es permetia un màxim de tres atletes per país. La competició fou guanyada per Jean Shiley.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Jean Shiley (USA) | Babe Didrikson (USA) | Eva Dawes (CAN) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1932.
| Rècord del Món | 1,62 | Carolina Gisolf | Amsterdam (NED) | 12 de juny de 1932 |
| Rècord Olímpic | 1,595 | Ethel Catherwood | Amsterdam (NED) | 5 d'agost de 1928 |
En la final Jean Shiley i Babe Didrikson van establir un nou rècord del món amb un salt de 1.65 metres.

## Horari

| Data | Hora | Ronda |
| diumenge 7 d'agost de 1932 | 14:30 | Final |

## Resultats

Degut a la poca quantitat de participants la competició es va disputar directament amb la final. Cada atleta tenia dret a fer tres intents per superar l'altura corresponent.
Les estatunidenques Jean Shiley i Babe Didrikson dominaren la prova. El cara a cara les va dur a superar el rècord olímpic (1,60) i el rècord del món (1,62) per deixar-lo en 1,65 metres. Cap de les dues va superar el 1,67. El reglament preveia un salt de desempat que en cas de ser superat no era vàlid a nivell de rècord del món. La primera en saltar i superar el 1,675 metres fou Shiley. Didrickson també superà la barra, però un jutge anul·là el seu salt per irregularitats, ja que el cap de l'atleta va superar la barra per davant les seves extremitats.
| Pos. | Atleta | Nació | Salt | Salt | Salt | Salt | Salt | Salt | Salt | Salt | Salt | Salt | Salt | Altura | D | Notes |
| Pos. | Atleta | Nació | 1,41 | 1,44 | 1,48 | 1,50 | 1,52 | 1,55 | 1,58 | 1,60 | 1,62 | 1,65 | 1,67 | Altura | 1,675 | Notes |
| 1 | Jean Shiley | Estats Units | – | – | – | O | O | O | O | O | O | O | XXX | 1,65 | O | RM |
| 2 | Babe Didrikson | Estats Units | – | – | – | O | O | O | O | O | O | XO | XXX | 1,65 | X | RM |
| 3 | Eva Dawes | Canadà | – | – | – | O | O | O | O | XO | XXX | | | 1,60 | | |
| 4 | Carolina Gisolf | Països Baixos | – | – | – | O | O | XXO | O | XXX | | | | 1,58 | | |
| 5 | Marjorie Clark | Sud-àfrica | – | – | – | O | XO | XXO | XXO | XXX | | | | 1,58 | | |
| 5 | Annette Rogers | Estats Units | – | – | – | – | O | O | XXO | XXX | | | | 1,58 | | |
| 7 | Helma Notte | Alemanya | – | – | – | – | XO | O | XXX | | | | | 1,55 | | |
| 8 | Yuriko Hirohashi | Japó | – | – | – | XXO | XXX | | | | | | | 1,50 | | |
| 8 | Yaeko Sagara | Japó | O | O | O | XXO | XXX | | | | | | | 1,50 | | |
| 10 | Ellen Braumüller | Alemanya | O | – | – | – | XXX | | | | | | | 1,41 | | |

## Referències

* ↑ «Olympedia – High Jump, Women». [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ Official Report, p. 377.
* ↑ «Athletics at the 1932 Los Angeles Summer Games: Women's High Jump». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 April 2020. [Consulta: 26 desembre 2017].
* ↑ Official Report, p. 443.
# Daniela Costa

Daniela Costa (Barcelona, 1981 - Sitges, 14 de desembre de 2023) va ser una actriu catalana.
Després de fer-se conèixer amb la sèrie Al salir de clase a l'edat de 20 anys, on donava vida al paper d'Alex, va decidir que allò era el que volia fer amb la seva vida i va començar a estudiar dansa i interpretació. La carrera de Daniela com a actriu s'estén des del teatre al cinema, passant per interpretacions en diverses sèries de televisió.

## Trajectòria
### Teatre

* Sant Jordi
* Terra baixa
* Mareig
* El cap del drac
* Homes

### Cinema

* Diari d'una becària
* Peli
* Mirall màgic
* Em dic Sara (1998)
* No es pot tenir tot
* Subjudice
* L'última jugada
* Haz de tu vida una obra de arte (2014)
* Faraday (2013)

### Telefilms

* Sota el signe de...
* Viure sense por
* Mentiders (2012), de Sílvia Munt

### Sèries de televisió

* Lalola
* 16 dobles
* El comisario
* Al salir de clase, com Alex (2001-2002)
* Mis adorables vecinos, com Aitana (2003-2006)
* MIR (Médico Interno Residente), com la doctora Carmen Jurado (2007-2008)

## Referències

* 1 2 «S'ha mort l'actriu Daniela Costa, de la sèrie '16 dobles', a quaranta-dos anys». Vilaweb, 15-12-2023. [Consulta: 15 desembre 2023].
* ↑ «La familia de Daniela Costa lanzará un libro póstumo de la actriz donde hablaba de su enfermedad» (en castellà). Hola!, 19-12-2023. [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ Simon, Lluís. «Mor als 42 anys l'actriu catalana Daniela Costa». El Punt Avui, 22-12-2023. [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ Mentiders, a La Vanguardia (castellà)