OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Equador celeste

L'equador celeste és el cercle màxim de l'esfera celeste situat en el mateix pla de l'equador de la Terra. Aquest pla de referència és la base del sistema de coordenades equatorials. En altres paraules, l'equador celeste és una projecció de l'equador de la Terra cap a l'espai exterior. A conseqüència de l'obliqüitat de l'eclíptica, l'equador celeste té actualment una inclinació d'uns 23.44° respecte a l'eclíptica (el pla de l'òrbita terrestre), però ha variat des de 22.0° a 24.5° en els últims 5 milions d'anys a causa de les pertorbacions des altres planetes. És l'origen des d'on es mesura l'angle de declinació en el sistema de coordenades equatorials i, per tant, qualsevol objecte celeste situat sobre l'equador celeste té una declinació igual a zero.
Un observador situat sobre l'equador de la Terra veurà l'equador celeste com un semicercle que passa pel zenit, el punt del cel situat exactament sobre el cap. A mesura que l'observador es mou cap al nord (o cap al sud), l'equador celeste davalla cap a l'horitzó oposat. L'equador celeste es defineix com a infinitament distant ja que forma part de l'esfera celeste; per tant, els extrems del semicercles sempre intersecten l'horitzó als punts est i oest, independentment de la posició de l'observador en la superfície terrestre. En els pols, l'equador celeste coincideix amb l'horitzó geogràfic. En totes les latituds, l'equador celeste és un arc uniforme o cercle ja que l'observador només és finitament lluny del pla de l'equador celeste però infinitament lluny de l'equador celeste.
Els objectes astronòmics pròxims a l'equador celeste són visible sobre l'horitzó en la majoria d'indrets de la Terra, però culminen (passen pel meridià) molt alts en indrets pròxims a l'equador terrestre. L'equador celeste passa a través d'aquestes constel·lacións:
| Pisces (conté el punt d'Àries sobre la seva frontera sud) Cetus Taurus Eridanus Orion (near Cinturó d'Orió) | Monoceros Canis Minor Hydra Sextans Leo | Virgo (conté el punt Libra) Serpens (caput) Ophiuchus Serpens (cauda) Aquila Aquarius |
Aquestes són les constel·lacions més visibles en tot el món.
Els cercles paral·lels menors de l'esfera celeste s'anomenen paral·lels celestes.

## Referències

* ↑ Martínez, Vicent J.; Miralles, Joan A.; Marco, Enric; Galadí-Enríquez, David. Astronomia fonamental. València: Publicacions Universitat de València, 2008, p. 53. ISBN 978-84-370-6896-1 [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ . Berger, A.L. «Obliquity and Precession for the Last 5000000 Years». Astronomy and Astrophysics, 51, 1, 1976, pàg. 127–135. Bibcode: 1976A&A....51..127B.
* ↑ Millar, William. The Amateur Astronomer's Introduction to the Celestial Sphere. Cambridge University Press, 2006. ISBN 978-0-521-67123-1.
* ↑ Ford, Dominic. «Map of the Constellations».
# Oak Park (Indiana)

Oak Park és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 5.379 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oak Park tenia 5.379 habitants, 2.081 habitatges, i 1.569 famílies. La densitat de població era de 931,3 habitants/km².
Dels 2.081 habitatges en un 33,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,2% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 24,6% no eren unitats familiars. En el 20,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 25,7% de 45 a 60 i un 12,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.663 $ i la renda mediana per família de 56.844 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.708 $ mentre que les dones 25.625 $. La renda per capita de la població era de 22.445 $. Entorn del 2,9% de les famílies i el 3,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oak Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oak Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Publi Suil·li Rufus

Publi Suil·li Rufus (llatí: Publius Suillius Rufus) va ser un magistrat romà que va viure al segle i.
Va ser qüestor de Germànic Cèsar. Durant el regnat de Tiberi va ser acusat d'acceptar suborns en la seva tasca de jutge i condemnat a desterrament a una illa. Més tard va poder tornar i va adquirir influència amb l'emperador Claudi que el va nomenar cònsol de Roma l'any 46.
Va usar els seus dots oratoris en atacar als seus contemporanis rics i els seus serveis s'havien de pagar molt cars. En el regnat de Neró, l'any 58, va ser acusat de diversos crims, condemnat i desterrat a les Balears.
Es va casar amb la filla de la tercera dona d'Ovidi. Era fill de la famosa Vistília, i era germanastre de Gneu Domici Corbuló, el famós general, i de Cesònia, amant i esposa de Calígula. Va tenir un fill, Marc Suil·li Nerulí, cònsol l'any 50.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Rufus, P. Suillius». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 677.
* ↑ Tàcit, Annals, XIII 42-43.
* ↑ Font Jaume, Alexandre. «Condenas criminales en las Baleares romanas». A: Mallorca i el món clàssic. Palma: Estudi General Lul·lià i Càtedra Ramon Llull, 1991, p. 139.
# Victorí de Camerino

Victorí de Camerino (Septempeda, actual San Severino Marche, província de Macerata, ca. 470 - Camerino, 8 de juny de 538) fou un eremita de Pioraco (Camerino). És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Les escasses notícies de la seva vida deriven d'una Acta Sanctorum Severini et Victorini escrita entre els segles VII-IX, amb abundants elements llegendaris. Havia nascut a Septempeda en una família noble, en acabar el segle v. Amb el seu germà Severí de Septempeda, van renunciar a la vida acomodada: van repartir les seves riqueses i van retirar-se a fer vida eremítica a unes coves de Montenero, prop de Septempeda; més tard, Victorí va voler estar sol i va anar a una cova del Monte Gualdo, prop de Pioraco. Per evitar caure en la temptació de la carn (diu la tradició que el diable, en forma de dona, el va temptar demanant-li refugi una nit) es va infligir com a penitència lligar-se els braços a dues branques d'un arbre, tenint-los en alt com si pregués; segons la llegenda, el bisbe de Camerino l'alliberà després de tres anys de penitència.
Va morir en la seva cova el 538.

## Veneració

Va morir en llaor de santedat. Els habitants de Pioraco recolliren les seves restes, les sebolliren a l'ermita on havia viscut i el feren sant patró de la ciutat. En 1711 les restes van ésser traslladades a la capella Sparapani de l'antiga catedral de Camerino i, el 1834, a la cripta de la nova catedral. El 1950, finalment, van ésser portades a l'església parroquial de Pioraco, on són avui.
És festejat el dia 8 de juny.

## Bibliografia

* Santi, beati e testimoni. "San Vittorino, eremita"
* Llista de Sants amb biografies breus

## Vegeu també

* Severí de Septempeda
# Cinmamos

Cinmamos fou rei de Pàrtia del 39 al 40.
Artaban III fou enderrocat en un cop d'estat del nobles (39) i proclamat rei el noble Cinmamos. Artaban va fugir a la cort del rei Izates II d'Adiabene, amb ajut del qual, i gràcies a la seva habilitat negociadora (va fer promeses als nobles oferint-los avantatges i un perdó complet) va aconseguir l'abdicació de Cinmamos, i la restauració d'Artaban (40).
| Rebel·lat contra el rei: Artaban III | Imperi Part | Abdica en favor de: Artaban III |
# Roc Boronat i Font

Roc Boronat i Font (Barcelona, 6 de desembre de 1897 - Ciutat de Mèxic, 28 d'octubre de 1965) fou un polític, escriptor i francmaçó català, originari del Poblenou. Va fer alguns estudis musicals i milità al Centre Autonomista de Dependents del Comerç i de la Indústria (CADCI). Durant la dictadura de Miguel Primo de Rivera s'afilià a Estat Català i fugí a França, on dirigí, amb Josep Rovira i Canals, l'oficina d'Estat Català a Tolosa de Llenguadoc. Participà en els fets de Prats de Molló el 1926, raó per la qual fou detingut, jutjat i finalment expulsat a Bèlgica el 1927.
Retornà a Barcelona el 1930, col·laborà a L'Opinió i fou un dels fundadors d'Esquerra Republicana de Catalunya el 1931, partit pel qual fou elegit regidor a l'Ajuntament de Barcelona, càrrec des del qual va promoure l'assistència social. Designat comissari del departament de beneficència municipal el 1932, fou el fundador i president de l'Associació de Cecs de Catalunya, organització que creà, al juny de l'any 1934, el cupó del cec. Fou empresonat arran dels fets del sis d'octubre de 1934. Fou alliberat amb l'amnistia de 1936.
Durant la Guerra civil espanyola va continuar la tasca d'assistència social, i en acabar s'exilià a Montpeller, després a Casablanca i des del 1942 a Mèxic, on treballà en el restaurant Ambassadeurs de Dalmau Costa. El 1955 fou designat president d'Esquerra Republicana de Catalunya a Mèxic i va tenir alguns enfrontaments amb la facció de Josep Tarradellas. També participà en certàmens dels Jocs Florals a l'exili.
Des de l'any 2000, un carrer del barri de Poblenou de Barcelona porta el seu nom. El 1999, la delegació territorial de l'ONCE a Catalunya va crear un premi literari amb el seu nom.

## Obres

* La vera llum (1959)
* Nit d'Otel·lo (1958)
* L'obstacle (premi Àngel Guimerà de Mèxic 1956)
* L'Àvia (1957)
* Els xiprers (1959)
* S.A.D.A.T (1962)

## Referències

* ↑ «Biografia Roc Boronat i Font». MemoriaEsquerra.cat. [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ DDAA. Enciclopèdia, El Poblenou en 135 veus. Arxiu Històric del Poblenou, 2005, p. 27
* ↑ ONCE. «Ganadores ediciones anteriores/Guanyadors anys anteriors». [Consulta: 29 abril 2020].

## Bibliografia

* Vicenç Riera i Llorca Els exiliats catalans a Mèxic Editorial Curial, Barcelona, 1994

## Enllaços externs

* Biografia al web de l'ONCE
# North Liberty (Indiana)

North Liberty és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.402 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, North Liberty tenia 1.402 habitants, 559 habitatges, i 399 famílies. La densitat de població era de 721,8 habitants/km².
Dels 559 habitatges en un 39% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,2% hi vivien parelles casades, en un 18,2% dones solteres, i en un 28,6% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,3% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.850 $ i la renda mediana per família de 44.145 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.563 $ mentre que les dones 23.281 $. La renda per capita de la població era de 16.469 $. Entorn del 8,6% de les famílies i el 10,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- North Liberty». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- North Liberty». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eleccions al Parlament d'Andalusia de 1990

Les Eleccions al Parlament d'Andalusia de 1990 se celebraren el dissabte, 23 de juny, d'aquell any. Amb un cens de 5.007.675 electors, els votants foren 2.769.384 (55,3%) i 2.238.291 les abstencions (44,7%). El PSOE guanyà novament per majoria absoluta i aconseguí el nomenament del seu candidat, Manuel Chaves, com a president de la Junta.
← Eleccions al Parlament d'Andalusia, 1990 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| PSOE | 1.368.576 | 49,82 | 62 |
| PP | 611.734 | 22,27 | 26 |
| Izquierda Unida | 349.640 | 12,73 | 11 |
| Partit Andalusista | 296.558 | 10,80 | 10 |
| CDS | 32.712 | 1,19 | |
| Agrupación Electoral Ruiz Mateos | 15.637 | 0,57 | |
| PTE-UC | 14.812 | 0,54 | |
| DS | 14.495 | 0,53 | |
| Verdes de Andalucía | 13.979 | 0,49 | |
| LVE | 12.645 | 0,43 | |
| PCPA | 6.299 | 0,23 | |
| PCE (ml) | 2.401 | 0,09 | |
| Falange Española de las JONS | 2.308 | 0,08 | |
| Partido Humanista | 1.869 | 0,07 | |
| Frente Andaluz de Liberación | 1.633 | 0,06 | |
| Alianza por la República | 698 | 0,03 | |
| Movimiento Falangista de España | 560 | 0,02 | |
| Unidad Centrista Andaluza | 69 | 0,01 | |
A part, es comptabilitzaren 12.024 (0,4%) vots en blanc.

## Diputats electes

* Manuel Chaves (PSOE)
* Javier Arenas (AP)
* Pedro Pacheco (PSA)
* Luis Carlos Rejón (Izquierda Unida)

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions andaluses de 1990 Arxivat 2012-06-30 a Wayback Machine.
# Bernart de Rovenac

Bernart de Rovenac (fl....1242-1261...) fou un trobador occità. Se'n conserven quatre sirventesos.

## Vida

No tenim una vida que ens informi de les dades biogràfiques de Bernart de Rovenac, però els quatre sirventesos que es conserven es poden situar cronològicament amb prou certesa. El trobador seria originari de Rovenac, a l'actual departament de l'Aude. El sirventès més antic seria Ja no vuelh do ni esmenda que se situaria el 1242 en el moment previ a la revolta contra els francesos. El rei Jaume i el rei anglès (Enric III) són atacats per la seva passivitat enfront de Sant Lluís. Del rei Jaume, en la forma lingüística d'aquell moment, Jacme, en fa una burla amb un joc de paraules entre jazer ("jeure") i jac-me (que seria com "m'ajec"). També ataca aquests dos reis en D'uns sirventes m'es grans volontatz preza, datat de 1254, quan, de fet, el rei Lluís estava presoner a Síria, cosa que satiritza anomenant-lo "el rei que conquereix Síria".
El sirventès Belh m'es quan vei pels vergiers e pels pratz ataca l'infant Pere per haver executat, ofegant-lo al mar, Guillem Ramon d'Òdena, cosa que el situa el 1261. Tot plegat, faria que Bernart no fos ben vist a la cort catalana. Cerverí de Girona el titllà en un poema seu (Can aug en cort critz e mazans e brutz, 434a,12) de "mig-joglar", ja que havia fet un meg-sirventes (no conservat) i li diu que es mereix que li regalin un mig-arnès, ja que és tan estimat pel vescomte de Cardona; es deu referir al fet que possiblement Bernart de Rovenac estava el 1259 o 1260 amb Ramon Folc V de Cardona sublevat contra el rei Jaume. El sirventès Una sirventesca és una burla contra un joglar anomenat Rainier.

## Obra

* (66,1) Belh m'es quan vei pels vergiers e pels pratz (sirventès)
* (66,2) D'un sirventes m'es grans volontatz preza (sirventès)
* (66,3) Ja no vuelh do ni esmenda (sirventès)
* (66,4) Una sirventesca (sirventès)

## Referències

* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Martí de Riquer, Los trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1983, vol. 3, 1370-1375 [comentari, i edició i traducció a l'espanyol d'una composició]

### Edicions

* Günther Bosdorff, Bernard von Rouvenac, ein provenzalischer Troubadour des XIII. Jahrhunderts, Erlangen, 1907

### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Bernart de Rovenac és el número PC 66]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-066/66%20-%20Bernart%20de%20Rouvenac.htm
* http://trobadors.iec.cat/autors_obres_d.asp?autor=Bernart%20de%20Rovenac
* http://www.rialto.unina.it/BdT.htm
# Atlanta (Indiana)

Atlanta és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2006 tenia 822 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Atlanta tenia 761 habitants, 261 habitatges, i 205 famílies. La densitat de població era de 979,4 habitants per km².
Dels 261 habitatges en un 44,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,1% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 21,1% no eren unitats familiars. En el 16,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,1% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 33,9% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.036 $ i la renda mediana per família de 47.159 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.438 $ mentre que les dones 22.011 $. La renda per capita de la població era de 16.342 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Atlanta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Atlanta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Xiphophorus milleri

Xiphophorus milleri és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total i les femelles els 4,5.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Mèxic (Veracruz).

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Xiphophorus milleri» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Rosen, D. E.: Middle-American poeciliid fishes of the genus Xiphophorus. Bull. Fla. State Mus. Biol. Sci. v. 5 (núm. 4): 57-242. Any 1960.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# New Pekin

New Pekin és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.334 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Pekin tenia 1.334 habitants, 529 habitatges, i 365 famílies. La densitat de població era de 221,1 habitants/km².
Dels 529 habitatges en un 37,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,3% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 31% no eren unitats familiars. En el 27,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 32,8% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 10,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.546 $ i la renda mediana per família de 34.938 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.739 $ mentre que les dones 21.346 $. La renda per capita de la població era de 14.710 $. Entorn de l'11,7% de les famílies i el 17,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Pekin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Pekin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Les Monges (Solsona)

Les Monges o Col·legi de la Companyia de Maria, és una edificació que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de la ciutat de Solsona (Solsonès).
El CRAI Biblioteca de Fons Antic de la Universitat de Barcelona conserva diverses obres provinents dels fons del convent. Així mateix, ha registrat i descrit exemples de les marques de propietat que van identificar el col·legi.

## Descripció

Edifici religiós, construït al costat del Portal del Castell i de l'antic castell de Solsona. Fou edificat al segle xviii. Es posà la primera pedra el 22 de gener de 1740 i s'acabava el 25 de juny de 1758. Es tracta d'un edifici de tres plantes, en forma de U de cara al migdia sobre l'hort. La façana no té cap mena de decoració, la porta principal està formada per un gros portal adovellat. Adossada al castell per la part del migdia i al convent per l'altre costat s'hi edificà una església del mateix estil, molt modificada darrerament i dedicada a la Mare de Déu. Anys més tard fou cedit el castell per ampliar el convent.

## Notícies històriques

La fundació del convent es deu a l'advocat solsoní, Pau Alinyà, que en el seu testament, del 30 de novembre de 1712, va llegar tots els seus béns per la fundació d'un convent de monges de Santa Clara, i que si això no era possible, almenys un convent d'una orde que es dediqués a l'ensenyament.
Els marmessors aconsellats pel prelat, escolliren la segona opció del testament i a partir d'aquí es fundà la primera escola per a noies. A petició del bisbe de Solsona, vingueren quatre monges (les Mares Mariana Crusellas, Antònia Vallgornera, Mariana Brichfeus i la Gna. Rosa Gasch que arribaren a Solsona el dia 22 de juny de 1758) de la Companyia de Maria (Lestonac) per a ocupar el convent i dedicar-se a l'ensenyament. Aquest col·legi encara perdura avui. Durant la guerra carlina dels set anys, les forces de la guarnició de Solsona i totes les famílies liberals de la ciutat, es refugiaren en aquest convent, l'abril de l'any 1837.
El 2020 les monges de la Companyia de Maria, van rebre un comunicat que deia que les monges havien de deixar el convent de Solsona. Se'ls hi va fer un homenatage amb una missa i una celebració al pati de de l'Escola Arrels.

## Referències

* ↑ «Catàleg de les biblioteques de la UB/Fons Antic». [Consulta: 14 maig 2020].
* ↑ «Companyia de Maria (Solsona, Catalunya)». [Consulta: 14 maig 2020].
* 1 2 «Les Monges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 setembre 2014].
* ↑ xtec.cat