OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Morioka

El castell Morioka (盛岡城, Morioka-jō) és un castell japonès localitzat a Morioka, a la Prefectura d'Iwate, el Japó. Va ser la residència del clan Nanbu. Al dia d'avui a les ruïnes del castell Morioka són conegudes com a Parc Iwate (岩手公园, Iwate Koen).

## Història

El castell Morioka va ser construït en una muntanya de granit, a la part central de Morioka. El riu kitakami a l'oest i el riu Nakatsu al sud-est funcionen com fossats naturals.
Com un acte de respecte per al shogunat, el castell no comptava amb un castell central, el qual va ser substituït per una torre de tres pisos d'alçada.
El castell va ser la residència del clan Nanbu i el centre del han Morioka durant el període Edo. Va ser controlat pels Nanbu fins a la guerra Boshin, quan el govern els reassignà al castell Shioishi, el qual formava part del Domini Sendai.
La fortificació comptava amb murs construïts en granit blanc. El castell va ser desmantellat durant el període Meiji i l'única edificació que es manté fins als nostres dies és un magatzem que es trobaven l'interior del castell a més d'una porta la qual no se sap del cert si pertanyia al castell o un temple zen.

## Referències

* 1 2 Organization, Japan National Tourism. «Morioka Castle | Travel Japan - Japan National Tourism Organization (Official Site)» (en anglès americà). [Consulta: 22 març 2024].
* ↑ ORGANIZATION, TOHOKU TOURISM PROMOTION. «Morioka Castle Ruins Park (Iwate Park)｜Search Destinations in Tohoku | TRAVEL TO TOHOKU - The official tourism website of Tohoku, Japan» (en anglès). [Consulta: 22 març 2024].
* ↑ «Morioka Castle» (en anglès). [Consulta: 22 març 2024].
* ↑ «Cien castillos de Japón®: el castillo de Morioka (Iwate)» (en castellà), 19-08-2023. [Consulta: 22 març 2024].
# Celia Giraldo

Celia Giraldo (Cornellà de Llobregat, 1995) és una cineasta catalana.

## Primers anys

Va néixer a Cornellà de Llobregat en 1995. Es va graduar en 2018 a l'Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya (ESCAC) en l'especialitat de direcció cinematogràfica, amb el curtmetratge Te busco en todos.

## Carrera

Va ser una de les onze persones codirectores de La filla d'algú (2019), llargmetratge tutelat per Sergi Pérez i estrenat al Festival de Màlaga. Ha codirigit diversos episodis de la premiada sèrie televisiva Això no és Suècia (2023).
En 2022 va rodar Un lugar común, el seu primer llargmetratge, que es va desenvolupar en el marc del programa opera prima de l'ESCAC. Aquesta pel·lícula es va estrenar al D'A Film Festival Barcelona l'abril de 2024. A partir d'aquí s'ha projectat en altres mostres, com a l'obertura de la 38a Mostra de Cinema i Dones de Pamplona.

## Filmografia

* Un lugar común (pel·lícula, ESCAC Films, 2024).
* Això no és Suècia (sèrie de televisió, 2023).
* Videoclip de la cançó de Rigoberta Bandini i Amaia "Así bailaba" (2022).
* Va dando el tiempo (curtmetratge documental, 2019).
* Te busco en todos (curtmetratge, 2019).
* La filla d'algú (codirigit, 2019).

## Referències

* ↑ «Celia Giraldo» (en castellà). D'A. [Consulta: 13 juny 2024].
* ↑ «Celia Giraldo Dones Visuals». Dones Visuals. [Consulta: 5 juliol 2024].
* 1 2 «El largo colectivo ‘La filla d’algú’, seleccionado en Málaga - ESCAC.COM» (en espanyol europeu), 04-03-2019. [Consulta: 5 juliol 2024].
* ↑ «El largometraje 'La filla d’algú', una apuesta de riesgo artístico y creativo llega a Zonazine | Actualidad | Festival de Málaga». El largometraje 'La filla d’algú', una apuesta de riesgo artístico y creativo llega a Zonazine | Actualidad | Festival de Málaga. [Consulta: 5 juliol 2024].
* ↑ RTVE. «Esto no es Suecia» (en castellà). RTVE.es, 04-07-2024. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ setastart.com. «Profesores de la Escuela de Cine del País Vasco: ECPV Bilbao» (en castellà). ecpv.es. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ «Un lugar común» (en castellà). D'A. [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ Lizarribar, Ana Oliveira. «La directora Celia Giraldo y la actriz Eva Llorach abrirán este viernes la Muestra de Cine y Mujeres» (en castellà). Diario de Noticias de Navarra, 05-06-2024. [Consulta: 9 juliol 2024].
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film568158.html>
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film313570.html>
* ↑ «Rigoberta Bandini, Amaia - ASÍ BAILABA (Videoclip)».
* ↑ Callejo, Eva. «Ovación masiva a Amaia Romero y Rigoberta Bandini por su último videoclip: "Menudo himno"» (en castellà). El Televisero, 15-07-2022. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film866970.html>
* ↑ «Te busco en todos» (en castellà). D'A. [Consulta: 9 juliol 2024].
# 21P/Giacobini-Zinner

El cometa Giacobini-Zinner (21P/Giacobini-Zinner) és un cometa periòdic, descobert per Michel Giacobini des de Niça, que l'observà a la constel·lació d'Aquari el 20 de desembre de 1900. Fou redescobert després de dos passos pel periheli per Ernst Zinner (des de Bamberg, Alemanya) mentre observava estrelles variables a prop de β Scuti el 23 d'octubre de 1913. Durant les seves aproximacions al Sol pot arribar a magnitud 8, però durant el pas de 1946 sofrí una sèrie d'augments de lluminositat que el dugueren a la magnitud 5.
El Giacobini-Zinner és el cos que origina la pluja de meteors de les giacobínides, també conegudes com les dracònides. Fou visitat per la sonda espacial International Cometary Explorer, que atravessà la seva cua de plasma l'11 de setembre de 1985. També havia de ser visitat per les sondes japoneses Sakigake i Suisei, que l'havien d'explorar després de trobar-se amb el Halley, però s'abandonà el pla per manca de propel·lent.
# Gandaix

Gandaix o també Gandaš va ser el primer rei conegut dels cassites, però es desconeixen les dates del seu regnat.
Els cassites feien incursions des l'altiplà iranià cap a Mesopotàmia a partir de la meitat del segle xviii aC. Cap a l'any 1729 aC sota la direcció de Gandaix, havien aconseguit establir-se a la regió de l'Eufrates, formant el regne de Khana, amb les importants ciutats que havien format abans els regnes de Mari i Terqa). Gandaix portava el pompós títol de «rei dels cassites, de Sumer, Accad, i Babilònia» però no dominava Babilònia ni Sumer i només part d'Acàdia. Va governar sobre els cassites establerts a l'Eufrates durant l'última part del segle xviii aC.
Segons una llista reial babilònica, Gandaix va fundar la dinastia cassita que va regnar més endavant a Babilònia. Sembla que podia haver estat contemporani del rei de Babilònia Samsuiluna.

## Referències

* ↑ Joannès, Francis (et.al) (dir.). Dictionnaire de la civilisation mésopotamienne. París: Robert Laffont, 2011, p. 164. ISBN 9782221092071.
# Gourde

El gourde (mot francès; en crioll haitià és anomenat goud, ambdós mots provinents del mot en espanyol gordo) és la moneda d'Haití. El codi ISO 4217 és HTG i normalment s'abreuja G. Se subdivideix en 100 cèntims (centimes o santim).

## Història

Es va crear el 1813 en substitució de la lliura haitiana a raó de 8 lliures i 5 sous per lliura. El 1870 i el 1872 fou objecte d'una revaluació, primer a raó de 10 nous gourdes per un d'antic, i després a raó de 300 a 1. En aquesta època, en què només en circulaven bitllets, la unitat monetària s'acostumava a anomenar piastre, sobretot a l'edició del 1875. El 1881, el gourde tenia un canvi fix respecte al franc francès de 5 francs per gourde, i en aquell any se'n van començar a encunyar monedes.
El canvi respecte al franc va durar fins al 1912, en què va passar a tenir una taxa fixa respecte al dòlar dels Estats Units a raó de 5 gourdes per dòlar. Tot i que aquest canvi es va abandonar el 1989 i ara la moneda té una taxa fluctuant, encara s'acostuma a anomenar "dòlar haitià" el valor de 5 gourdes, i "penny haitià" els 5 cèntims. Així, en molts llocs, els preus no es marquen en gourdes sinó en dòlars haitians, per la qual cosa cal multiplicar-los per cinc per convertir-los en gourdes.

## Monedes i bitllets

Emès pel Banc de la República d'Haití (Banque de la République d'Haïti / Bank Repiblik Dayiti), en circulen monedes de 50 cèntims i d'1 i 5 gourdes, i bitllets de 10, 20, 25, 50, 100, 250, 500 i 1.000 gourdes. Les tres monedes de valor més baix (5, 10 i 20 cèntims) ja no circulen a causa de la inflació, i els bitllets d'1, 2 i 5 gourdes han estat retirats de la circulació.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 50,5667 HTG (24 d'abril del 2006)
* 1 USD = 40,8085 HTG (24 d'abril del 2006)

## Referències

* ↑ «3310.- Monnaie de la République d'Haiti » Haiti-Référence» (en francès). [Consulta: 1r desembre 2020].

## Enllaços externs

* (francès) Banc de la República d'Haití Arxivat 2019-01-13 a Wayback Machine.
# Escut de Somàlia

L'escut de Somàlia fou adoptat el 10 d'octubre de 1956. Té el camper d'atzur, amb un estel de cinc puntes d'argent al centre; al voltant, filiera d'or i timbrat amb corona mural també d'or. Els suports són dos lleopards al natural aguantats sobre dues palmes de sinople i dues llances al natural, passades en sautor; de les llances penja una cinta d'argent.
L'atzur i l'argent corresponen al blau i el blanc de la bandera de les Nacions Unides, que van administrar la colònia fins al 1950. L'estrella de cinc puntes simbolitza els cinc territoris de la Gran Somàlia, és a dir, aquells habitats pels somalis: la Somàlia Britànica, la Somàlia Italiana, la Somàlia Francesa (actual Djibouti), l'Ogaden (a Etiòpia) i el nord-est de Kenya.

## Escuts antics

Anteriorment van existir escuts per a les dues parts constituents:
* La Somàlia Britànica va tenir inicialment (1903-1950) un emblema amb el cudú, un antílop propi del territori (vegeu la bandera de la Somàlia Britànica); el 18 de desembre de 1950 li fou concedit un nou escut que va estar en ús fins al 26 de juny de 1960 (amb una petita modificació de la corona el 1955, que va passar al model Tudor).
* El de la Somàlia Italiana, concedit el 8 de juny de 1919, era un escut truncat d'atzur i de gules, dividit per una faixa dentada d'argent (Smith, 1980). A la part superior, un lleopard simbolitzant el Benadir colonial; a la inferior, dos estels d'argent de sis puntes, simbolitzant els dos soldanats protegits que existien el 1919 (el sultanat de Majeerteen i el de Hobyo).
* Somàlia Italiana, 1919-1956
* Somàlia Britànica, 1950-1960 (amb una petita modificació de la corona el 1955)

## Vegeu també

* Bandera de Somàlia

## Enllaços externs

* Hubert Herald – Escut de Somàlia (anglès)
# Mateo Nicolau Garí

Mateo Nicolau Garí, també escrit Mateu Nicolau Garí, (General Pico, 18 d'agost de 1920 - León, 29 d'octubre de 2005) fou un futbolista argentí dels anys 1940 i 1950.

## Trajectòria

Començà la seva trajectòria al Central Argentino, CA Tucumán i San Lorenzo argentins, d'on passà a Mèxic per defensar els colors del Club América i del CF Atlante, on fou campió de lliga.
Jugà quatre temporades al FC Barcelona de 1948-49 a 1951-52, disputant un total de 63 partits en els quals marcà 16 gols. Al club blaugrana guanyà dues lligues, dues copes i dues copes Llatines, com a títols més destacats. Posteriorment tornà a Mèxic per a jugar al Club Zacatepec on guanyà una nova lliga.

## Palmarès
### FC Barcelona

* Lliga espanyola: 2
** 1948-49, 1951-52
* Copa espanyola: 2
** 1950-51, 1951-52
* Copa Llatina: 2
** 1948-49, 1951-52
* Copa Eva Duarte de Perón: 1
** 1951-52

### Atlante

* Lliga mexicana: 1
** 1946-47

### Zacatepec

* Lliga mexicana: 1
** 1954-55

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Mateu Nicolau Gar». bdfutbol.com. [Consulta: 30 desembre 2011].
# Maillard

«Maillard» té aquests significats:
* Chantal Maillard (Brussel·les, 1951) escriptora belga resident a Espanya
* Gilles o Égide Maillard (Thérouanne, segle xvi), compositor picard
* Jean Maillard (~ 1515 – després del 1570), compositor francès del Renaixement
* Reacció de Maillard, conjunt complex de reaccions químiques que es produeixen entre les proteïnes i els sucres reductors en coure'ls
# Cementiri des Batignolles

El cementiri dels Batignolles (en francès cimetière des Batignolles) és un cementiri parisenc, situat al quartier des Batignolles, al nord-est del 17è districte.
Fou obert el 22 d'agost de 1833 per acollir els difunts de la comuna Batignolles-Monceau que havia nascut d'una separació amb Clichy l'any 1830. Quan va ser annexat l'any 1860 per París, el recinte de Thiers, que ja dividia la comuna dues zones, esdevé el nou límit de la capital. Una gran part de la comuna esdevé parisenca, integrant el cementiri, i l'altra torna a formar part de Clichy.
El cementiri té unes 15.000 sepultures i més de 800 arbres de 47 espècies, principalment castanyers, als quals s'afegeixen un centenar d'aurons i uns quants freixes, sòfores i plàtans. Té una extensió d'onze hectàrees, tantes com el cementiri de Montmartre, fet que el converteix en el el tercer cementiri (exæquo amb Montmartre) més vast intra murs després del Père-Lachaise i Montparnasse. Des de l'any 1969, un viaducte de 440 m de llargada passa per sobre del cementiri.
Entre les 15.000 sepultures que hi ha, en destaquen les següents:
* André Breton
* Hélène Dutrieu
* Paul Verlaine
* Blaise Cendrars
* Gaston Calmette

## Enllaços externs

* Web de Paris.fr Arxivat 2008-12-07 a Wayback Machine.

## Referències

* 1 2 «Cimetière des Batignolles» (en francès). Paris.fr. [Consulta: 26 març 2024].
# Mascarell de Grant

El mascarell de Grant (Sula granti) és un mascarell, de la família Sulidae, que habita la costa oriental de l'Oceà Pacífic. Anteriorment es considerava una subespècie del mascarell emmascarat, però a partir de 1998 la Unió Americana d'Ornitòlegs acordà separar-ne el mascarell de Nazca com a espècie diferent.

## Referències

* ↑ Pitman, R. L., JEHL, J. R. «Geographic variation and reassessment of species limits in the "Masked" Boobies of the eastern Pacific Ocean». Wilson Bulletin 110 (155-170).
# Històries d'Andròmeda

Històries d'Andròmeda (アンドロメダ・ストーリーズ, Andoromeda Sutōrīzu) és una sèrie manga escrita per Ryu Mitsuse i il·lustrada per Keiko Takemiya. Va ser serialitzada de novembre de 1980 a novembre de 1982, primer per Kōdansha a la revista Manga Shōnen Monthly i després per Asahi Sonorama a la revista Duo. Posteriorment es va recopilar en tres volums tankōbon.
Toei Animation va fer-ne un especial de televisió, emès per primera vegada a la cadena japonesa Nippon Television el 22 d'agost de 1982. Aquest especial va ser doblat i emès per TV3 al català el 26 de desembre de 1984.

## Argument

Al planeta Àstria de la galàxia d'Andròmeda, l'Imperi Cosmoralià està a punt de casar el príncep Ítaca amb la princesa Lilia d'Ayodoya, la qual cosa el convertiria en el rei Astralta III. Malauradament, la lluna de mel de la feliç parella s'interromp quan les màquines sinistres d'un altre planeta aterren i envaeixen Àstria, amb la intenció d'erradicar tota la vida, controlar les ments humanes i transformar el planeta verd en un erm mecànic habitat només per formes de vida artificials. Després que el rei i els seus ministres siguin assimilats per les màquines alienígenes, la reina Lilia i el seu fill nounat, el príncep Jimsa, han de fugir d'Àstria. No obstant això, els nadius d'Àstria no són conscients que els exiliats del planeta Murat (l'origen de l'enemic) han estat criant selectivament els llinatges reials i el príncep Jimsa és el fruit final dels seus esforços, destinat a liderar la resistència contra les màquines extraterrestres.

## Doblatge

| Personatge | Japonès | Català |
| Jimsa | Tōru Furuya | Pep Torrents |
| Iru | Toshiko Fujita | |
| Kuf | Hidekatsu Shibata | Felip Peña |
| Balga | Keiichi Noda | Enric Arquimbau |
| Lilia | Miyuki Ueda | Aurora García |
| Affle | Mami Koyama | Belén Roca |
| Narrador | Yoshio Kaneuchi | Juan Lluch |

## Rebuda

David F. Smith de Newtype USA esmenta: "És una barreja d'idees complicada. Després de Terra, però, ningú en aquest continent s'hauria de sorprendre del que és capaç Takemiya".

## Referències

* ↑ «Andromeda Stories (manga) - Anime News Network». [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ «Servei Català del Doblatge». Arxivat de l'original el 30 novembre 2012. [Consulta: 26 març 2023].
* ↑ «Televisió/Ràdio AVUI, dimarts 25 i dimecres 26 de desembre del 1984» pàg. 31. Diari Avui, 25-12-1984. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ Escudero Royo, Avelina. Programes educatius a TV3 (tesi). Barcelona: Universitat de Barcelona, Novembre 1989, p. 2540 [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ «Andromeda Stories (special)». Anime News Network. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ «Fitxa de doblatge Històries D'andròmeda». [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ Smith, David F. «Andromeda Stories Vol. 1» (en anglès). Newtype USA, vol. 6, núm. 10, Octubre 2007, pàg. 112. ISSN: 1541-4817.

## Enllaços externs

* Especial recuperat en català
# Eleccions legislatives noruegues de 1930

Les eleccions legislatives noruegues de 1930 se celebraren per a renovar els 150 membres del Storting, el parlament de Noruega. Els més votats foren els laboristes noruecs i però es formà un govern de coalició de dretes dirigit pel cap dels liberals Johan Ludwig Mowinckel, qui detingué el càrrec de primer ministre de Noruega.

## Resultats

Escons :
| Partits | # | % | # | ± |
| Partit Laborista Noruec (Det norske Arbeiderparti) | 374,854 | 31.37 | 47 / 150 | 12 |
| Partit Conservador (Høyre) | 327,731 | 27.43 | 39 / 150 | 10 |
| Partit d'Esquerra Liberal (Frisindede Venstre) coalició | 327,731 | 27.43 | 2 / 150 | 3 |
| Partit Liberal (Venstre) | 241,355 | 20.20 | 33 / 150 | 3 |
| Partit dels Agricultors (Bondepartiet) | 190,220 | 15.92 | 25 / 150 | 1 |
| Partit d'Esquerra Liberal (Frisindede Venstre) solitari | 31,003 | 2.59 | 5 / 150 | 3 |
| Partit Comunista (Norges Kommunistiske Parti) | 20,351 | 1.70 | 0 / 150 | 3 |
| Partit Popular Radical (Det Radikale Folkeparti) | 9,228 | 0.77 | 1 / 150 | = |
| Total | 100% | 100% | 150 | 150 |

## Enllaços externs

* (noruec) Statistisk Sentralbyrå
# Balada de Blaník

Balada de Blaník, JW VI/16 (en txec Balada Blanická), és un poema simfònic compost per Leoš Janáček el setembre-octubre de 1919 i estrenada el 21 de març de 1920 a la Sala del conservatori de Brno dirigida per František Neumann. Originalment fou titulada Els cavallers de Blaník (en txec: Blaničtí rytíři) i està basada en un text de Jaroslav Vrchlický.
L'obra està dedicada a Tomáš Masaryk, el president de Txecoslovàquia en el moment, que havia estat un ferm defensor de la independència; Txecoslovàquia s'havia convertit en nació independent el 1918, l'any abans que Janáček comencés la seva composició.

## Inspiració literària i context històric

El títol i el tema central de l’obra de Janáček estan inspirats en el poema homònim de Jaroslav Vrchlický, inclòs en el recull Selské balady ('Balades camperoles', 1885). Aquest poema ofereix una reinterpretació creativa d’una llegenda molt coneguda durant el Renaixement Nacional Txec del segle XIX. La història gira al voltant de la muntanya Velký Blaník, situada prop de Vlašim, a Bohèmia, on, segons la tradició, un exèrcit de cavallers txecs liderats per Sant Venceslau roman adormit. Aquesta tropa mítica està destinada a despertar i sortir en defensa de la nació en el moment de més gran necessitat, simbolitzant l’esperança i la salvació nacional.

## Música

Tot i que el poema de Vrchlický inspira l’obra, la connexió entre el text i la música és més conceptual que literal. La composició transita des d’una atmosfera enigmàtica inicial fins a un desenllaç que fusiona l’èpica amb un delicat lirisme, però sense seguir fidelment els esdeveniments narrats en els versos. La peça representa un camp d’experimentació per a Janáček, alternant harmonies romàntiques convencionals amb seccions que introdueixen elements innovadors, com l’adopció d’harmonies basades en escales de tons sencers, preludiant el seu estil madur.

## Referències

* ↑ «Dades de l'obra» (en alemany). Leoš Janáček Gesellschaft. [Consulta: 2 desembre 2016].
* ↑ Zemanová, Mirka. Janáček. UPNE, 2002, p. 156–157.
* ↑ Michael Brim Beckerman. Janáček and his world. Princeton University Press, 2003, p. 149. ISBN 978-0-691-11676-1 [Consulta: 8 març 2012].
* 1 2 Chew, Geoffrey. «Balada blanická». Musikproduktion Höflich. [Consulta: 2 desembre 2024].

## Vegeu també

* Llista de composicions de Leóš Janáček
# Bertran

«Bertran» té aquests significats:
Viccionari
# Castellers d'Irlanda

Els Castellers d'Irlanda van ser una colla castellera activa a Dublín, República d'Irlanda. Va començar la seva activitat l'octubre del 2014 impulsada per catalans i valencians residents a Dublín, entre els quals membres dels Marrecs de Salt.
Assajaven els caps de setmana a parcs del centre de la ciutat i van participar en l'organització d'actes relacionats amb la cultura catalana. Mai van arribar a tenir prou efectius per consolidar-se i acabar tenint camisa pròpia.

## Referències

* 1 2 3 Vázquez, Maria. «Els valencians residents a Dublín que van fundar una colla castellera», 03-12-2021. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ Redacció. «Liffey - Dublin comença a consolidar-se com a plaça castellera» (en anglès britànic). [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ Redacció. «Liffey - Èxit total de la primera calçotada popular d’Irlanda» (en anglès britànic). [Consulta: 14 octubre 2023].
# Orc (mitologia)

Orc (llatí Orcus) és una divinitat itàlica, entesa com el geni de la mort, sense diferenciar-se gairebé del rei de l'infern, que és l'estatge dels morts. Apareix en les pintures funeràries de les tombes etrusques amb la forma d'un geni barbut. Lentament, aquest geni es va apropant als déus hel·lenitzats, i Orc va passar a ser identificat amb Dis o Plutó. El nom Orc va continuar viu en la llengua familiar, mentre els dos altres noms pertanyien a la mitologia literària i erudita. Entre la gent culta també va passar a ser un sobrenom del déu Dis Pater o una mera personificació de la mort.
Per extensió en l'antiga Roma, simbolitzava la mort i l'inframon. És representat en algunes esteles com un gegant.

## Referències

* ↑ Antoni Seva i Llinares (redactor), «Orcus», Diccionari Llatí-Català, Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (2007), pàgina 952, ISBN 978-84-7739-631-4
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 396. ISBN 9788496061972.
* ↑ «Orc (mitologia)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Eleccions legislatives noruegues de 1953

Les eleccions legislatives noruegues de 1953 se celebraren el 12 d'octubre de 1953 per a renovar els 150 membres del Storting, el parlament de Noruega. Els més votats foren els laboristes noruecs. Els seus caps Oscar Torp (fins a 1955) i Einar Gerhardsen detingueren el càrrec de primer ministre de Noruega.

## Resultats

Escons :
| Partits | % | ± % | # | ± |
| Partit Laborista (Det norske Arbeiderparti) | 46,7 | +1,1 | 77 / 150 | 8 |
| Partit Conservador (Høyre) | 18,4 | +2,5 | 27 / 150 | 4 |
| Partit Democristià (Kristelig Folkeparti) | 10,5 | +2,1 | 14 / 150 | 5 |
| Partit Liberal (Venstre) | 10,0 | -2,5 | 15 / 150 | 6 |
| Partit dels Agricultors (Bondepartiet) | 8,8 | +4 | 14 / 150 | 2 |
| Partit Comunista (Norges Kommunistiske Parti) | 5,1 | -0,8 | 3 / 150 | 3 |
| Total | 100% | 100% | 150 | 150 |

## Enllaços externs

* (noruec) Statistisk Sentralbyrå