OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andrew Benson

Andrew Benson (Modesto, 24 de setembre de 1917 - La Jolla, 16 de gener de 2015) fou un biòleg nord-americà. És conegut per contribuir considerablement a comprendre el cicle del carboni en les plantes. Pels experiments dissenyats per Benson, es va descobrir el complex sistema de reaccions químiques que permeten que les plantes s'alimenten a partir de la llum solar.
Benson era fill d'un metge rural nascut a Suècia. Estudià a la University of California, Berkeley, on va aprendre òptica sota Luis Alvarez i treballà al laboratori de química de Glenn T. Seaborg. L'any 1942, es va doctorar al California Institute of Technology. Va ser objector de consciència per la Segona Guerra Mundial a Europa, una posició política que li va causar dificultats a Berkeley.
El maig de 1946 es va adherir-se al grup de Melvin Calvin, que treballava en la recerca sobre la fotosíntesi a l'Old Radiation Laboratory de Berkeley.
En la feina feta des de 1946 fins a 1953, junt amb Melvin Calvin i James Bassham, Benson va elucidar la via de l'assimilació del carboni (el cicle de reducció del carboni per la fotosíntesi en les plantes). El cicle de reducció del carboni es coneix com a Cicle de Calvin, que de forma inapropiada ignora la contribució de Bassham i Benson. Melvin Calvin va rebre el Premi Nobel de Química el 1961. La contribució d’Andrew Benson hi va ser fonamental, mes el seu treball no va ser reconegut de la mateixa manera.

## Referències

* ↑ Govindjee «Celebrating Andrew Alm Benson’s 93rd birthday» (en anglès). Photosynthesis Research, 105, 3, 9-2010, pàg. 201–208. DOI: 10.1007/s11120-010-9591-3. ISSN: 0166-8595.
* 1 2 Grence Ruiz, Teresa; Sagristà Mas, Anna; et alii. Biologia.
* 1 2 3 Benson, A. A. «Paving the Path». Annual Review of Plant Biology, 53, 1, 2002, p. 1–25. DOI: 10.1146/annurev.arplant.53.091201.142547.
* ↑ Adrianov, A. V.; Vaskovsky, V. E.; Pudovkin, A. I.; Terekhova, T. A. «On the 90th anniversary of Andrew Alm Benson great scientist and excellent man». Russian Journal of Marine Biology, 33, 5, 2007, p. 343–346. DOI: 10.1134/S1063074007050136.
* ↑ Han, Kathy; Labos, Christopher «Historical Footprints: MJM Past and Present». McGill Journal of Medicine, 7, 2, 2004.: “It would be unfair of us to talk of the Calvin cycle and credit its discovery to Melvin Calvin without at least giving a passing nod to Andrew Benson who did a considerable portion of the work while on Calvin's team.”
# Andrew Lancaster

Andrew Lancaster és un director de cinema australià. Al Festival de Cinema d'Àsia-Pacífic, va guanyar el premi "Millor curtmetratge" el 1993 per Palace Cafe i el "Premi a la millor pel·lícula" el 2002 per In Search of Mike.El seu documental de 2014 The Lost Aviator es va estrenar al Festival de Cinema de Londres. Joud (2018), basat a Aràbia Saudita, s'ha destacat per la seva absència de diàleg.

## Filmografia

* Palace Cafe (1993)
* Universal Appliance (1994)
* In Search of Mike (2000)
* Syntax Error (2003)
* Accidents Happen (2009)
* The Lost Aviator (2014)
* Joud (2018)

## Premis i nominacions
### Premis ARIA Music

Els ARIA Music Awards són una cerimònia anual de lliurament de premis que reconeix l'excel·lència, la innovació i els assoliments en tots els gèneres de la música australiana. Van començar l'any 1987.
| Any | Premi | Categoria | Nominat | Resultat | Ref |
| 1996 | Andrew Lancaster per a "Soldiers" de You Am I | Millor vídeo | Guanyador | |
| 1999 | Andrew Lancaster i David McCormack per "Girls Like That (Don't Go For Guys Like Us)" de Custard | Millor vídeo | Guanyador | |

## Referències

* ↑ «A double shot of shorts mixed with a triple shot of Australian features selected for Tribeca Film Festival». ScreenAustralia, 18-03-2009. Arxivat de l'original el 9 February 2011. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ Gearin, Mary. «Aussie doco on 1930s adventurer Bill Lancaster ruffles feathers» (en anglès australià). ABC Radio, 20-10-2014. [Consulta: 21 novembre 2018].
* ↑ Al-Eyaf, Abdullah «It's been a long road to Cannes for Saudi, but my country's love of cinema is a sign of what is to come» (en anglès). The Telegraph, 15-05-2018.
* ↑ ARIA Award previous winners. «Winners by Award – Artisan Awards – Best Video». Australian Recording Industry Association (ARIA). [Consulta: 12 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Andrew Lancaster - Lloc web oficial
# André Chalmel

André Chalmel (Dol-de-Bretagne, 10 d'octubre de 1949) és un ciclista francès, ja retirat, que fou professional entre 1975 i 1982. En el seu palmarès destaquen una desena de victòries, destacant el Gran Premi de Plumelec de 1977 i la Bordeus-París de 1979, la més ràpida de la història. El 1979 fou quart al Campionat del Món en ruta, sent agafat a poc menys de 200 metres de l'arribada per Jan Raas, Dietrich Thurau i Jean-René Bernaudeau.
Destacà com a gregari de Bernard Hinault. Durant diversos anys s'encarregà de la cursa ciclista "la Bernard Hinault".

## Palmarès

* 1975
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Luxemburg
* 1976
** 1r a Pleurtuit
* 1977
** 1r al Gran Premi de Plumelec
** 1r a Le Quillio
* 1978
** 1r a Bain-de-Bretagne
* 1979
** 1r a la Bordeus-París
** 1r a Les Ormes
** 1r a Nogent-sur-Oise
* 1980
** 1r al Gran Premi de la costa normanda
** Vencedor d'una etapa del Tour del Llemosí
* 1981
** 1r al Gran Premi d'Isbergues

### Resultats al Tour de França

* 1976. 65è de la classificació general
* 1977. 42è de la classificació general
* 1978. 63è de la classificació general
* 1979. 59è de la classificació general
* 1982. 115è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1978. 47è de la classificació general

## Referències

* ↑ «CHALMEL André». [Consulta: 4 juliol 2024].
* 1 2 3 «André Chalmel, en son for intérieur... Equipes françaises de cyclisme professionnel et coureurs français professionnels dans le monde - UCI LNC la ligue». [Consulta: 4 juliol 2024].
* 1 2 Vázquez, Xosé Manoel Gómez. «PEÑA CICLISTA CHAMORRIANA.: ANDRÉ CHALMEL», xoves, 12 febreiro 2015. [Consulta: 4 juliol 2024].
* ↑ «Les bons Tours de Chalmel» (en francès), 07-07-2013. [Consulta: 4 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa d'André Chalmel
# André Prévost

Jean Marie André Prévost, conegut com a André Prévost, (Reims, 26 de març de 1860 − París, 15 de febrer de 1919) fou un tennista francès que va competir per aquest país en els Jocs Olímpics de 1900 celebrats a París. Va guanyar la medalla de bronze en la competició de dobles masculins fent parella amb el seu compatriota Georges de la Chapelle, tot i que en aquella època no es disputava partit pel tercer i quart lloc. També fou finalista al Championnat de France malgrat que en aquella època només era obert a tennistes francesos.
Fill de Nicolas Adolphe Prévost i de Marie Altmeyer, es casà a Lió amb Aimee Louise Marie Balourdet i van tenir cinc fills. És molt probable que tingui relació familiar amb Hélène Prévost, guanyadora de dues medalles d'argent olímpiques (individual i dobles mixtos) en els mateixos Jocs Olímpics, però no s'ha pogut establir amb seguretat.

## Jocs Olímpics
### Dobles

| Any | Campionat | Parella |
| 1900 | Jocs Olímpics, París, França | Georges de la Chapelle |

## Altres torneigs
### Individual: 1 (0−1)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Superfície | Oponent a la final | Marcador |
| Finalista | 1. | 1900 | Championnat de France, París, França | Terra batuda | Paul Aymé | 3−6, 0−6 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – André Prévost». [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ «Event Guide / History / Past Winners 1891–2008». rolandgarros.com. Arxivat de l'original el 28 June 2009. [Consulta: 3 juliol 2009].
# Rockton

Rockton és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 5.296 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rockton tenia 5.296 habitants, 1.930 habitatges, i 1.464 famílies. La densitat de població era de 580,9 habitants/km².
Dels 1.930 habitatges en un 42,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,2% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 24,1% no eren unitats familiars. En el 20,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,1% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 9,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.292 $ i la renda mediana per família de 62.863 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.321 $ mentre que les dones 32.771 $. La renda per capita de la població era de 24.078 $. Aproximadament l'1,4% de les famílies i l'1,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rockton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rockton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Keene (Califòrnia)

Keene és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 339 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Keene tenia 339 habitants, 136 habitatges, i 99 famílies. La densitat de població era de 13,4 habitants/km².
Dels 136 habitatges en un 22,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,6% hi vivien parelles casades, en un 2,2% dones solteres, i en un 26,5% no eren unitats familiars. En el 22,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 2,9% entre 18 i 24, un 22,1% entre 25 i 44, un 38,6% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.500 $ i la renda mediana per família de 59.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 60.078 $ mentre que les dones 27.813 $. La renda per capita de la població era de 27.986 $. Entorn del 22,5% de les famílies i el 24,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Keene». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Keene». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Esleipni

En la mitologia escandinava, Esleipni o Eslèipnir (en norrè Sleipnir) és el cavall d'Odin, el més fidel dels corsers i també el més ràpid, ja que té vuit cames. Pot anar per terra, mar i aire. És fill de Loki amb el cavall d'un gegant a qui li va robar per no perdre una juguesca. Els estudiosos de la mitologia nòrdica li atribueixen propietats xamàniques. Les vuit potes podrien venir dels funerals medievals, on dos cavalls portaven el cos del difunt.

## Referències

* ↑ «Macià Riutort i Riutort: ÍSLENSK-KATALÓNSK ORÐABÓK XXXII – DICCIONARI ISLANDÈS-CATALÀ XXXII». [Consulta: 31 maig 2024].
* ↑ Gaiman, Neil. Mites Nòrdics. Catedral, 2017-10-11. ISBN 978-84-16673-62-9.
* ↑ Carolina. «Todo sobre Sleipnir, el caballo de Odín», 21-05-2024. [Consulta: 31 maig 2024].

## Notes

* ↑ El manteniment de la -r final en les adaptacions al català dels noms norrens acabats en -ir pot variar segons l'autor. Per exemple, al Tradicionari s'opta per no mantenir la -r del nominatiu. Macià Riutort, però, al seu Diccionari Islandès-Català, manté la -r.
# Ridgeway (Iowa)

Ridgeway és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 293 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ridgeway tenia 293 habitants, 124 habitatges, i 80 famílies. La densitat de població era de 106,7 habitants/km².
Dels 124 habitatges en un 27,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54% hi vivien parelles casades, en un 7,3% dones solteres, i en un 34,7% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,5% tenia menys de 18 anys, un 13% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 19,1% de 45 a 60 i un 19,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.750 $ i la renda mediana per família de 42.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.750 $ mentre que les dones 17.188 $. La renda per capita de la població era de 15.206 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ridgeway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ridgeway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Heterocariosi

L'heterocariosi (del grec: heteros, que significa altre i karyon, que significa pinyol) és un terme utilitzat en biologia que significa tenir dos o més nuclis genèticament diferenciats dins el mateix miceli d'un fong o una altra forma de vida. Aquest és un tipus especial de sinciti. L'heterocariosi és més comuna en fongs i líquens, però també es presenta en fongs mucilaginosos.
Un heterocari és una cèl·lula amb més d'un nucli de diferent origen genètic. Aquest terme primer es va usar en els protozous ciliats com ara Tetrahymena. Aquest té dos tipus de nucli cel·lular, un de gros (macronucli somàtic) i un de petit (micronucli germinal). Els dos existeixen en una sola cèl·lula a la vegada i porten a terme diferents funcions amb propietats citològiques i bioquímiques diferents.
Molts fongs (especialment els fongs AM arbusculars) mostren heterocariosi. En aquest cas la noció d'individu esdevé vaga, ja que la regla que "un genoma = un individu" ja no es pot aplicar.

## Referències

* ↑ King R.C., Stansfield W.D. & Mulligan P.K. 2006. A dictionary of genetics. 7th ed, Oxford. p204
# Arene (mitologia)

Arene (en grec antic: Ἀρήνη) va ser, segons la mitologia grega, l'heroïna epònima de la ciutat d'Arena, que va fundar el seu marit, Afareu, rei de Messènia, en el seu honor.
Segons Apol·lodor, era filla d'Èbal, però no es coneix el nom de la seva mare. Amb Afareu va tenir tres fills: Idas, Linceu i Pisos. Apol·lodor diu també que Arene, unida amb Posidó, va engendrar Idas.
Pausànias diu que no gaire lluny de la ciutat de Lèpreon, a l'Èlida, hi havia una font que es deia Arene, en honor de l'esposa d'Afareu.

## Referències

* ↑ Gai Juli Higí. Faules, XIV, 12
* 1 2 Apol·lodor. Biblioteca, III, 10, 3
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, V, 5, 6
# Arges

D'acord amb la mitologia grega, Arges (en grec antic: Ἄργης) o Acmònides segons Ovidi, va ser un dels tres ciclops fills d'Urà i Gea, juntament amb Brontes i Estèropes. Virgili li dona el nom de Pyracmon, Representa la personificació del llamp, ja que el seu nom significa 'resplendent'.
Després del seu naixement, es diu que Urà va tancar Arges i els seus germans ciclops al Tàrtar ja que els tenia por, juntament amb els Hecatonquirs. Durant la guerra entre els titans i els déus, Zeus va alliberar els tres germans, Arges, Brontes i Estèropes, que, agraïts, li van donar el llamp i el tro. Segons Apol·lodor, Arges i els seus companys ciclops també van fabricar el casc de la invisibilitat per a Hades, i el trident per a Posidó. Aquestes armes van tenir un paper clau en la caiguda dels Titans.
Al Catàleg de les dones d'Hesíode, es diu que els tres Cíclops van ser assassinats per Apol·lo en represàlia per la mort del seu fill Asclepi a qui Zeus havia fulminat amb un llamp. Tanmateix, això contradiu la Teogonia d'Hesíode, que diu que els ciclops són immortals. El mitògraf Ferecides d'Atenes intenta un aclariment, i diu que Apol·lo va matar els fills dels ciclops, en lloc dels propis ciclops. Una altra font suggereix que Zeus va matar els ciclops per evitar que elaboressin llamps per a algú altre que no fos ell mateix.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, 1997, p. 25. ISBN 84-297-4146-1.
* ↑ Ovidi. Fastos, IV, 228
* ↑ Virgili. Eneida, VIII, 425
* ↑ Alberich i Mariné, Joan (et al.) (dir.). Diccionari Grec-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2015, p. 344. ISBN 9788441224223.
* ↑ Hesíode. Teogonia, 140-155
* ↑ Hesíode. Teogonia, 500-505
* 1 2 Apol·lodor. Biblioteca, I, 2, 1
* ↑ Hard, Robin. The Routledge handbook of Greek mythology : based on H.J. Rose's "Handbook of Greek mythology". Londres: Rouletge, 2004, p. 66. ISBN 9780415186360.
* 1 2 Fowler, Robert L. Early Greek Mythography. Volume 2: Commentary. Oxfort: Oxfort University Press, 2013, p. 54. ISBN 9780198147411.
# Aristòmac (heraclida)

Aristòmac (en grec antic: Ἀριστόμαχος) va ser, segons la mitologia grega, un heraclida fill de Cleodeu, el fill d'Hil·los i Íole.
Va ser el protagonista del tercer intent que els heraclides van fer per conquerir Micenes. Segons Pausànias, Aristòmac va interpretar malament un oracle, que li havia dit que els déus li donarien la victòria si «atacava pels estrets» o bé «pel camí estret», ja que l'oracle era equívoc. Va entrar al Peloponnès per l'istme de Corint, el «camí estret» i el van matar. Els heraclides van tornar a ser vençuts.
Casat amb Leonassa, va ser el pare de Cresfontes, Aristodem i Temen.

## Referències

* 1 2 3 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 258, 260. ISBN 9788496061972.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, II, 7, 6
# Arnau de Santmartí

Arnau Mir (? - aprox. 1100) més conegut com a Arnau de Santmartí, fou un noble català, senyor dels castells d'Olèrdola, Sant Martí Sarroca, Subirats, Lavit, Eramprunyà i Montbui.

## Biografia

Membre de la família vescomtal de Barcelona, fill de Mir Geribert i de Guisla de Besora, filla de Gombau de Besora.
Va prendre part en la revolta del seu pare contra el comte Ramon Berenguer I. L'any 1060 amb la mort en combat del seu pare i el seu germà gran Bernat, i havent mort ja la resta de germans més grans que ell, va heredar la major part dels dominis paterns i materns, menys el castell de Ribes que passarà al seu germà petit Ramon Mir de Santmartí.
Amb totes aquestes possessions es convertí en un dels magnats del regnat de Ramon Berenguer I i dels seus fills Ramon Berenguer II i Berenguer Ramon II. Fou un dels signants del nucli primitiu dels Usatges (1068?) i després fou un dels primers barons que s'aixecaren contra Berenguer Ramon II inculpant-lo de l’assassinat del seu germà. Fins al 1089 Arnau no tornà a l’obediència del Fratricida. El succeí el seu fill Jordà de Santmartí. Arnau féu construir l’església de Sant Martí de Sarroca.

## Núpcies i descendents

Es casa amb Jordana amb qui tingué dos fills:
* Jordà de Santmartí, successor seu.
* Umbert de Santmartí

## Referències

* 1 2 3 4 «enciclopedia catalana». Gran enciclopedia catalana. [Consulta: 28 agost 2023].
* ↑ «enciclopedia catalana». Gran enciclopedia catalana. [Consulta: 28 agost 2023].
* ↑ «Arnau Mir I de Santmartí». [Consulta: 28 agost 2023].
# Arraona (revista d'història)

Arraona és el nom que rep una revista d'història de Sabadell, en llengua catalana, que apareix des del 1950. L'edita anualment l'Ajuntament de Sabadell, per mitjà de l'Arxiu Històric, el Museu d'Història i el Museu d'Art. Inclou un dossier temàtic, articles de recerca, altres de testimonials, novetats de l'Arxiu i dels museus municipals, ressenyes de llibres locals i novetats bibliogràfiques.

## Trajectòria

Cal distingir quatre èpoques diferents. La primera, del 1950 al 1975, amb gran presència d'articles escrits per l'historiador local Joan Alsina i Giralt. La segona, del 1976-1985. La tercera, impulsada per Josep M. Benaul –a qui es va dedicar el número 39–, amb un canvi de nom i de format, del 1987 al 2009. I la quarta època, des del 2009 fins avui. D'ençà del 2012, es publica només en versió digital, tot i que hi ha l'opció d'adquirir-ne exemplars impresos sota comanda.
Des que es va crear, ha rebut els noms següents: Arrahona: publicació del Museu d'Història de Sabadell, Arrahona: revista semestral del Museo de la Ciudad de Sabadell –durant el franquisme– i l'actual Arraona.

## Referències

* 1 2 «Arraona | enciclopedia.cat». [Consulta: 25 gener 2024].
* 1 2 «Arraona: revista d'història». [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ «Mercè Argemí, revista Arraona: "La vocació dels dossiers de la revista és promoure recerques que ampliïn el que ens queda per saber de la història de Sabadell"». [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Redacció. «El llegat de Benaul, dossier central de la revista 'Arraona'», 19-01-2022. [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ «El nou número de la revista Arraona repassa "el llegat descomunal" de l'historiador Josep Maria Benaul». [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Quirze, Redacció Diari Sant. «El número 39 de la revista Arraona inclou el llegat de l’historiador Josep M. Benaul», 20-01-2022. [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ «Banc de la Memòria Democràtica». [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ «Revista Arraona». [Consulta: 25 gener 2024].
# Arrigo della Faggiuola

Arrigo della Faggiuola o Rigo della Faggiuola (Romanya, s. XIV) va ser un noble italià.
Se'n desconeixen les dates de naixement i mort. Va ser fill de Paolozzo della Faggiuola, documentat per darrera vegada el 1329. Va compartir la senyoria dels llocs i castells de Selvapiana, San Stefano, Corneto, Cuotolo, Colorio i San Agnolo, entre d'altres, amb el seu germà Cionarino, molts dels quals van fer construir ells mateixos i als quals se'ls va atorgar privilegis de l'emperador Lluís IV. Al capdavall, ambdós van dividir-se el patrimoni i Arriga va quedar-se amb el castell de Corneto i la meitat de les altres fortaleses, mentre que el seu germà es va quedar amb Selvapiana. Va tenir un fill anomenat Paolozzo, que va heretar els seus béns.

## Referències

* ↑ Litta, Pompeo. «Signori della Faggiuola nel Montefeltro». A: Famiglie celebri di Italia (en italià), 1850.
* ↑ Troya, Carlo. Appendice di Dissertazioni al Codice Diplomatico Longobardo... (en italià). Nàpols: Stamperia Reale, 1855, p. 307-309.
* ↑ Peruzzi, S. L.. Storia del Commercio e dei Banchieri di Firenze (en italià). Florència: M. Cellini, 1868, p. 396.