OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xanthium

Xanthium és un gènere de plantes de la família Asteraceae.

## Particularitats

Són plantes anuals aspres i dures, Sovint envaeixen els camps de conreu com a mala herba i També poden formar part d'herbassars ruderals.
Els fruits tenen petits ganxos molt durs que fan que s'enganxin a la roba, els cabells o la pell, lo qual ha fet que s'hagin estès arreu del món portades per viatgers o animals.
Aquestes plantes només es poden propagar a través de llavors. Els herbicides aconsegueixen matar la planta però no eliminen la viabilitat de les llavors.
L'inventor del velcro es va inspirar en les llavors de les plantes del gènere Xanthium per fabricar el seu producte. El velcro reprodueix el sistema d'adherència de les llavors d'aquestes plantes.

## Taxonomia

El gènere Xanthium el té unes altres 15 espècies, si bé alguns autors en reconeixen només tres.
* Xanthium ambrosioides
* Xanthium commune
* Xanthium echinatum
* Xanthium inaequilaterum
* Xanthium inflexum
* Xanthium mongolicum
* Xanthium occidentale
* Xanthium sibiricum
* Xanthium speciosum
* Xanthium spinosum - Espina-xoca, catxurrera, enganxamonyos, gafet, gossets, herba xoca, obriülls
* Xanthium strumarium - Llepassa (sin. Xanthium orientale)

## Referències

* ↑ Atlas of Florida Vascular Plants (anglès)
* Everitt, J.H.; Lonard, R.L., Little, C.R. Weeds in South Texas and Northern Mexico. Lubbock: Texas Tech University Press. (2007). ISBN 0-89672-614-2

## Enllaços externs

* Xanthium
* UIB - Herbari virtual - Xanthium
# Bandera de Moçambic

La bandera de Moçambic fou adoptada l'11 de maig de 1983. Presenta la imatge d'un fusell AK-47 i és l'única bandera del món que representa un fusell modern.
La bandera està basada en la del Front d'Alliberament de Moçambic (Frelimo). La bandera del FRELIMO fou usada durant un breu període, just després de la independència del país de Portugal. La bandera actual s'hi assembla molt i l'emblema no ha canviat.
El 2005 es va organitzar un concurs per crear una nova bandera per a l'estat. S'hi van enviar més de 100 proposicions, però la que es va escollir no va agradar a la Renamo. També es va canviar l'himne nacional. La població favorable al Frelimo no volia retirar la imatge del fusell d'assalt AK-47 que simbolitza els combats del poble per a la independència del país; els canvis proposats no van agradar a la població, que es va manifestar en contra d'aquestos. Finalment l'afer fou posposat.

## Simbologia

* Verd: l'herba i la riquesa del sòl
* Negre: el continent africà
* Groc: les riqueses minerals
* Blanc: la pau
* Vermell: el combat del poble per a la independència

## Els emblemes

* L'estrella groga: la solidaritat del poble i la creença en el socialisme.
* El llibre: l'educació
* L'aixada: els pagesos i l'agricultura
* L'AK-47: la determinació del poble per tal de protegir la seva llibertat.

## Banderes històriques

* Última bandera de l'Àfrica oriental portuguesa.
* Proposta de bandera de l'Àfrica oriental portuguesa.
* Bandera de Moçambic del 5 de setembre de 1974 al 25 de juny de 1975.
* Bandera de Moçambic del 25 de juny de 1975 a l'abril de 1983.
* Bandera de Moçambic de l'abril a l'11 de maig de 1983 (adopció provisional pel Congrés del Frelimo)
# Equilibri mecànic

Es diu que una partícula puntual o cos està en equilibri mecànic quan, en un sistema de referència inercial es desplaça a una velocitat constant, que pot ser zero, (és a dir, que es desplaci en línia recta, ja que les corbes impliquen acceleracions, i amb celeritat constant; o bé que romangui quiet) i no actuen localment forces que la inestabilitzin. L'equilibri mecànic d'un conjunt de partícules o cossos implica l'equilibri de cada un dels seus components.
Per tant, la condició necessària i suficient perquè una partícula sia en equilibri es pot expressar:
       $\sum \mathbf {F} =0$
Mentre que en el cas d'un cos, les condicions necessàries i suficients que es compleixi l'equilibri mecànic són que no hi actuïn forces externes i a més que el cos no es tingui cap moviment sobre si mateix, la que en fer-ho alguns punts del cos es desplaçarien fent corbes i, per tant, tindrien acceleracions de gir i, per tant, forces no nul·les. Matemàticament:
       ${\begin{cases}\sum \mathbf {F} =0\\\sum \mathbf {M} =0\end{cases}}$
Sota aquestes condicions la velocitat de la partícula o cos roman constant en el temps. La celeritat de la partícula o de qualsevol punt del cos és constant. Totes les acceleracions són nul·les. El cos no es mou sobre si mateix, és a dir, tots els punts del cos es mouen a la mateixa velocitat, i la trajectòria del desplaçament, si n'hi ha, no presenta cap corba ni canvi de direcció.

## Equilibri estàtic

Un cas particular d'equilibri mecànic és aquell d'una partícula o sòlid rígid amb velocitat constant, quan aquesta val zero, és a dir que és nul·la en relació al sistema de referència inercial, llavors parlem d'equilibri estàtic.

## Vegeu també

* La ciència del moviment: mecànica: dinàmica (mecànica amb forces externes) i cinemàtica (mecànica sense forces externes), l'estàtica és la part de la cinemàtica que estudia els casos en què els cossos no es desplacen el l'espai ni es mouen, ni al seu mateix lloc ni relativament entre ells.
* Equilibri estàtic
* Equilibri dinàmic
# Adobe Acrobat

Adobe Acrobat és una família d'aplicacions d'Adobe Systems, les quals usen el Portable Document Format (PDF) d'Adobe com el seu format de fitxer nadiu.
Les aplicacions per escriptori són:
* Adobe Acrobat Reader, lector.
* Adobe Acrobat Standard, editor.
* Adobe Acrobat Pro, editor.
Adobe Reader està disponible en català des de la versió 9.1.
Adobe Reader a la xarxa converteix pàgines web en arxius PDF, i també permet mantenir la codificació del contingut del text original.
A finals dels anys 1990, el format PDF s'havia convertit en l'estàndard de facto, i els altres formats pràcticament van desaparèixer. Això va produir molts competidors per a Adobe Acrobat, tant programes lliures com de propietat.

## Vegeu també

* Adobe Distiller
* Sumatra PDF, visor de documents PDF

## Enllaços externs

* Adobe Acrobat
# Tieteberga

Tieteberga (RV737) és un dramma per musica perdut amb música d'Antonio Vivaldi i llibret en italià d'A. M. Lucchini.
L'òpera es va estrenar al Teatre San Moisè de Venècia el 16 d'octubre de 1717. L'obra incloïa nou àries d'altres compositors.

## Personatges

| Personatge | Tessitura | Repartiment de l'estrena |
| Ercinio | contralto castrato | Francesco Braganti |
| Guido | soprano (travestit) | Rosa Venturini |
| Clotilde | soprano | Chiara Orlandi |
| Valdrada | contralto | Antonia Merighi |
| Tieteberga | contralto | Costanza Maccari |
| Lotario | contralto castrato | Francesco Natali |
| Marciano | baix | Annibale Imperatori |

## Referències

* ↑ «italianopera.org». Arxivat de l'original el 2011-09-28. [Consulta: 1r abril 2021].
Òperes d'Antonio Vivaldi :
Ottone in villa (1713)
Orlando finto pazzo (1714)
Nerone fatto Cesare (1715)
Arsilda, regina di Ponto (1716)
La costanza trionfante (1716)
L'incoronazione di Dario (1717)
Tieteberga (1717)
Armida al campo d'Egitto (1718)
Scanderbeg (1718)
Teuzzone (1719)
Tito Manlio (1719)
La verità in cimento (1720)
La Silvia (1721)
Ercole su'l Termodonte (1723)
Dorilla in Tempe (1726)
Farnace (1727)
Orlando furioso (1727)
Siroe, re di Persia (1727)
Ipermestra (1727)
Rosilena ed Oronta (1728)
Atenaide (1729)
Argippo (1730)
La fida Ninfa (1732)
Motezuma (1733)
L'Olimpiade (1734)
Bajazet (1735)
Griselda (1735)
L'Adelaide (1735)
Catone in Utica (1737)
Rosmira (1738)
L'oracolo in Messenia (1738) :
Llista d'obres de Vivaldi :
# Ibis blanc americà

L'ibis blanc americà (Eudocimus albus) és una espècie d'ocell de la família dels tresquiornítids.
Es troba a la meitat sud de la costa est dels EUA (de Virgínia, les Carolinas i Geòrgia), al llarg dels estats de la costa del Golf (Florida, Alabama, Mississipí, Louisiana i Texas) i al sud a través de la majoria de les regions costaneres del Carib d'Amèrica Central. Aquesta espècie d'ibis en particular és un ocell limícole de mida mitjana, que posseeix un plomatge blanc general amb les puntes de les ales negres (normalment només visibles en vol) i que té el típic bec corbat cap avall dels ibis, tot i que d'un color vermell-taronja brillant, la mateixa tonalitat que les seves llargues potes. Els mascles són més grossos i tenen el bec més llarg que les femelles. La zona de reproducció s'estén al llarg del golf i la costa atlàntica, i les costes de Mèxic i Amèrica Central. Fora del període de reproducció, l'àrea de distribució s'estén més cap a l'interior d'Amèrica del Nord i també inclou el Carib. També es troba al nord-oest de la costa sud-americana a Colòmbia i Veneçuela. Les poblacions del centre de Veneçuela es superposen i es creuen amb l'ibis escarlata. Les dues autoritats han estat classificades per algunes autoritats com una sola espècie.

## Referències

* 1 2 Cornell Lab of Ornithology. «White Ibis, Identification». All About Birds. Cornell University. [Consulta: 9 gener 2012].
# Cercle Esportiu Fúria

El Cercle Esportiu Fúria (Oficialment anomenat Fúria Esportiva Hospitalet) Fou un club de Futbol de l'Hospitalet del Llobregat creat al voltant de maig de 1929 i és dissolt al voltant d'octubre de 1929 quan es fusiona amb la Penya Júniors per formar la F.C. Fúria-Hospitalet.

## Història

El Cercle Esportiu Fúria es va fundar al voltant de maig de 1929 per Josep Boter Mas després que un any abans desaparegui el Sport Club Hospitalenc i es federa el 16 de setembre de 1929 amb el nom de Fúria Esportiva Hospitalet, i no comptava amb camp definit, jugaven a camps rasos com el Camp del Carrer Famades o el Camp del Carrer Canal, també podria haver tingut una secció d'Atletisme debut a què a la festa Major de 1929 la Fúria va organitzar un festival atlètic, la majoria dels membres eren del Centre Catòlic de l'Hospitalet, els directius es van adonar que calia unificar esforços en un club potent i representatiu per la ciutat amb la raó de fer un club prou fort que assumís la memòria del Sport Club Hospitalenc, ja que es fusionen amb la Penya Júniors formen la U.E. Hospitalet a voltants d'octubre de 1929.

## Uniforme

* Uniforme Titular: Samarreta negra amb Coll i Punys Blancs, Pantalons i mitjons negres

## Referències

* ↑ Gil Meseguer, Enric «Repetició de la Jugada. Història social de l'Esport a l'Hospitalet». 1928-1930. Fites Històriques de l'esport hospitalenc. Centre d'Estudis de l'Hospitalet.
# Hong Jeong-Ho

Hong Jeong-Ho (Provincia de Jeju, 21 de maig de 1974) és una jugadora d'handbol sud-coreana, ja retirada, guanyadora de tres medalles olímpiques.
Va participar, als 18 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on va aconseguir guanyar la medalla d'or amb la selecció sud-coreana en la competició femenina d'handbol. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), aconseguí guanyar la medalla de plata en aquesta mateixa competició, perdent la final olímpica davant la selecció danesa. Absent dels Jocs Olímpics d'estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) i dels Jocs Olímpics d'estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina), on aconseguí guanyar la medalla de bronze.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en el Campionat del Món d'handbol femení de 1995 i una altra medalla d'or en els Jocs Asiàtics de 1994.
A nivell de clubs jugà al Bækkelagets SK de Noruega, al Slagelse FH de Dinamarca i a l'Omron Handball del Japó. Va guanyar la Recopa d'Europa de 1999 amb el Bækkelagets SK i la Copa EHF Femenina amb el Slagelse FH el 2003. Amb el Bækkelagets SK va guanyar la lliga de Noruega de 1998 i amb el Slagelse FH va guanyar la lliga danesa del 2003.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Hong Jeong-Ho». [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ International Handball Federation
* ↑ «Baekkelagets Oslo - CUP WINNERS' CUP 1998/99 PARTICIPATION». Fédération européenne de handball. [Consulta: 14 juliol 2013].
* ↑ «Slagelse FH - EHF CUP 2002/03 PARTICIPATION». Fédération européenne de handball. [Consulta: 14 juliol 2013].
# Duresa Rosiwal

L′ escala de Rosiwal deu el seu nom a l'il·lustre geòleg austríac August Karl Rosiwal. L'escala Rosiwal basa el seu mesura a valors absoluts, a diferència de l'escala de Mohs els valors són relatius, i l'interès queda relegat a l'aficionat o una primera aproximació que el fa útil en la investigació de camp ( in situ ).

## Taula de valors Rosiwal

| Valor MOHS | Mineral | Valor ROSIWAL | Valor ROSIWAL | Valor ROSIWAL | Valor ROSIWAL | Valor ROSIWAL | Valor ROSIWAL | Valor ROSIWAL | Composició química |
| Duresa | Mineral | 1 | 10 | 100 | 1.000 | 10.000 | 100.000 | 1000000 | Composició química |
| 1 | Talc | **** | | | | | | | Mg $_3$ Si $_4$ O $_{10}$ (OH) $_2$ |
| 2 | Guix | ***** | * | | | | | | CaSO $_4$ · 2H $_2$ O |
| 3 | Calcita | ***** | ***** | | | | | | CaCO $_3$ |
| 4 | Fluorita | ***** | ***** | | | | | | CaF $_2$ |
| 5 | Apatita | ***** | ****** | | | | | | Ca $_5$ (PO $_4$) $_3$ (OH $^-$, Cl $^-$, F $^-$) |
| 6 | Feldespat | ***** | ***** | **** | | | | | KAlSi $_3$ O $_8$ |
| 7 | Quars | ***** | ***** | ***** | * | | | | SiO $_2$ |
| 8 | Topazi | ***** | ***** | ***** | *** | | | | Al $_2$ SiO $_4$ (OH $^-$, F $^-$) $_2$ |
| 9 | Corindó | ***** | ***** | ***** | ***** | | | | Al $_2$ O $_3$ |
| 10 | Diamant | ***** | ***** | ***** | ***** | ***** | ***** | ** | C |
    MineraleGrau escala de Mohs Duresa Rosiwal Talc 1° 0,03 Guix 2° 1,25 Calcita 3° 4,5 Fluorita 4° 5 Apatita 5° 5,5 Feldespat 6° 37 Quars 7° 120 Topazi 8° 175 Corindó 9° 1.000 Diamant 10° 140.000
Mesura en escales absoluta la duresa dels minerals, s'expressa com la resistència a l'abrasió mesures en proves de laboratori i prenent com a base el corindó amb un valor de 1000.

## Escala de knoop

L'escala de Rosiwal s'usa en mineralogia de la mateixa manera que l'escala de Mohs i la knoop.

## Vegeu també

* Duresa
* August Karl Rosiwal
* Friedrich Mohs
* Mineral
* Pedra de toc
* Ratlla (mineralogia)

## Bibliografia

* La Gran enciclopèdia dels minerals 451 fotografies, 520 pàgines 20,5 x 29,2 cm. Original: Artia, Praga 1986, versió en català: editorial Susaeta SA 1989, ISBN 978-84-30515-85-1 (imprès a Txecoslovàquia)
* Precís de mineralogia De Lapparent, A.: París 1.965
* Minerals and how to study them Dana, L. i Hurlbut, S.: Nova York 1.949
* Schöne und seltene Mineral Hofmann, F. i Karpinski, J.: Leipzig 1.980
* Cordua, William S. "The Hardness of Minerals and Rocks" Arxivat 2021-03-09 a Wayback Machine.. Lapidary Digest , c. 1990.

## Enllaços externs

* Duresa dels minerals
* Descripció del contingut del programa Geotopo XXI
# Oxalidals

Les oxalidals (Oxalidales) són un ordre de plantes amb flor (angiospermes).
El sistema APG II de classificació de les angiospermes, col·loca aquest ordre dins del clade eurosids I amb aquestes famílies:
* ordre Oxalidales
* Família Oxalidaceae
* Família Connaraceae
* Família Elaeocarpaceae
* Família Cunoniaceae
* Família Cephalotaceae
* Família Brunelliaceae
Les plantes d'aquest ordre són morfològicament molt heterogènies, inclou des d'abres fins a herbes, algunes són carnívores com les Cephalotaceae d'Austràlia, altres s'exploten pels seus fruits com el caramboler (Averrhoa carambola), i dintre les Oxalidaceae hi ha plantes que s'utilitzen amb fins ornamentals con el pa de cucut articulat (Oxalis articulata).
A l'antic sistema Cronquist la majoria de les famílies esmentades més amunt formaven part del grup Rosales, mentre la família Oxalidaceae eran dins el grup Geraniales i Elaeocarpaceae estava repartida entre Malvales i Polygalales, i en aquest darrer cas tractades com a Tremandraceae.
# Stolzita

La stolzita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup scheelita. Va ser descoberta l'any 1845, i rep el seu nom de Joseph Alexander Stolz (1803-1896), nascut a Teplitz (Bohèmia), mineralogista txec que va proporcionar el primer espècimen per al seu estudi.

## Característiques

La stolzita és un wolframat anhidre de plom. El grup scheelita en què s'enquadra està format per wolframats i molibdenats del sistema cristal·lí tetragonal, sent el dimorf amb aquesta estructura de la raspita, de la mateixa fórmula, però que cristal·litza en el sistema monoclínic. Forma una sèrie de solució sòlida amb la wulfenita, en la qual la substitució gradual del wolframi per molibdè va donant els diferents minerals de la sèrie. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impuresa molibdè. Pot ser extret a les mines com a mena del wolframi.

## Formació i jaciments

Apareix com a mineral secundari rar a la zona d'oxidació dels jaciments hidrotermals de minerals de plom que contenen wolframi. Sol trobar-se associada a altres minerals com: raspita, cerussita, anglesita, piromorfita, vanadinita, limonita o mimetita.

## Varietats

La stolzita molíbdica és l'única varietat coneguda de stolzita, i se'n diferencia pel seu contingut en molibdè.

## Referències

* ↑ «Stolzite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 gener 2015].
* ↑ «Scheelite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 gener 2015].
* ↑ «Stolzite-Wulfenite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 gener 2015].
* ↑ «Molybdenian Stolzite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 gener 2015].
# Honshimeji

S'anomena honshimeji o carner de pi japonès (Lyophyllum shimeji) a una flota carnera, fins data recent considerada endèmica de Japó. És un fong ectomicorrízic que creix en boscos de roure (Quercus serrata) purs o mixtes amb pi roig japonès (Pinus densiflora).

## Descripció

Fructificacions en flotes denses,de nombrosos bolets carnosos, algun cop solitaris (carners).
Barret de 3-10 cm de diàmetre, hemisfèric de jove, més tard estés; de bru grisenc fosc a bur grisenc clar, finament ratllada en línies radials blanques, el disc central gris fosc; superfície llisa, no enfosqueix al frec.
Làmines denses, de blanques a crema pàl·lid, d'escotades a adnates
Cama de 3-13 cm de longitud, blanca, cilíndrica, més dilatada al peu, radicant.
Carn blanca, densa, molt agradable al tast.

## Hàbitat

Bolet molt rar. Es troba en boscos oligotròfics amb poca matèria orgànica, també en antigues carboneres. Rarament creix als boscos de roure xinès (Quercus dentata). Fructifica al voltant dels 15 °C . Creix de principis a finals de tardor.

## Distribució

Inicialment considerada endèmica de Japó, es va localitzar a Suècia, i més tard a Corea, Xina, Noruega, Finlàndia, Dinamarca, Rússia, Ucraïna, República Txeca, Canadà i Espanya.

## Comestibilitat

Comestible excel·lent, pel que fa a gust, sabor i textura, té un dels sabors a umami més forts entre els bolets.

## Cultiu

Tot i ser un fong micorrízic, s'ha pogut cultivar industrialment a partir de soques capacitades per descompondre el midó

## Referències

* 1 2 3 4 «B8&oldid=97666641 Col·laboradors de la Viquipèdia Honshimeji 30 d'octubre de 2023, 07:05 UTC.» (en japonès). [Consulta: Consultat el 21 agost 2024.].
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
* ↑ Sundberg, Henrik; Larsson, Ellen «Lyophyllum shimeji - talltuvskivling, en ny svamp för Sverige». Svensk Mykologisk Tidskrift, 31, 2, 2010, pàg. 11–19.
* ↑ Larsson, Ellen; Sundberg, Henrik «Lyophyllum shimeji, a species associated with lichen pine forest in northern Fennoscandia». Mycoscience, 52, 5, 2011, pàg. 289–295. DOI: 10.1007/S10267-010-0104-1.
* ↑ «Hon-shimeji».
* ↑ «Lyophyllum shimeji (Kawam.) Hongo».
* ↑ «Mètode de cultiu de honshimeji (Lyophyllum shimeji)» (en japonès). Arxivat de l'original el 2011-03-23. [Consulta: 21 agost 2024].
# Eleccions legislatives russes de 2003

Les Eleccions legislatives russes de 2003 es van celebrar el 7 de desembre per escollir els 450 membres de la Duma Estatal. Van ser les primeres en les que va participar Rússia Unida després de la seva formació, ocupant un lloc predominant a la política russa des de llavors. En conseqüència, la seva nova hegemonia va fer perdre representació a la majoria de partits, com el PCFR, Iàbloko, el SPS o els candidats independents.

## Referències

* ↑ Nohlen, Dieter. Elections in Europe: A data handbook (en anglès), p. 1642. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# Sturnella

Sturnella és un dels gèneres d'ocells, de la família dels ictèrids (Icteridae), distribuït a Amèrica del Sud i del Nord.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 15.1, 2025), aquest gènere conté 2 espècies:
* Pradenca occidental (Sturnella neglecta Audubon, 1844)
* Pradenca oriental (Sturnella magna Linnaeus, 1758)
* Pradenca altiplanera (Sturnella lilianae Oberholser, 1930)

## Referències

* ↑ «Sturnella (Sturnella sp.) - Avibase». [Consulta: 14 març 2025].
* ↑ «Sturnella Vieillot, 1816» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 14 març 2025].
* ↑ «Oropendolas, orioles, blackbirds – IOC World Bird List». [Consulta: 14 març 2025].
# Cuprita

La cuprita (del llatí cuprum, coure) és un mineral de la classe dels òxids que conté un 88,82% de coure i un 11,18% d'oxigen. Va ser descrit per primera vegada el 1845, per Wilhelm Karl von Haidinger.

## Propietats

La cuprita és un mineral secundari que es forma a la zona d'oxidació dels sulfurs de coure, pel que freqüentment apareix associat a altres minerals: coure natiu, atzurita, crisocol·la, malaquita, limonita, calcosina i tenorita i a una gran varietat de minerals d'òxid de ferro. Acostuma a formar cristalls foscos amb reflexos interns vermells, i apareix en formes cúbiques, octaèdriques, de dodecaedre, o en combinacions d'aquestes. Són freqüents les macles de penetració. És soluble amb alguns àcids i en amoníac i es fon a la flama. Sembla ser un mineral fotosensible i s'aconsella mantenir els exemplars de colors més vius en llocs frescos i foscos.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cuprita pertany a «04.AA - Òxids amb relació Metall:Oxigen = 2:1 i 1:1, i Catió:Anió (M:O) = 2:1 (i 1,8:1)» juntament amb el gel i la paramelaconita.
Actualment hi ha datats més de 2.100 localitats de cuprita. Els cristalls acostumen a ser petits, sent el més gran mai trobat d'uns 14 centímetres. Els cristalls més grans de cuprita provenen d'Ogonja, Namíbia, però la majoria d'aquests exemplars surten recoberts d'una fina capa de malaquita. Aquest fet també és present a les cuprites d'altres localitats com les de Chessy, França. No és estrany trobar-ne com a recobriment o incrustada en espècimens de coure.
Es pot diferenciar de l'hematites, car aquest segon mineral és més dur, i del cinabri, car presenta una estructura cristal·lina diferent (hexagonal).
La varietat calcotriquita es troba generalment en forma de capil·lars allargats o com agulles formant cristalls.

## Ús en joieria

Malgrat el seu bonic color poques vegades és emprat en joieria degut a la seva baixa duresa a l'escala de Mohs, de 3,5 a 4. Tot i que els cristalls de cuprita són massa petits per tallar pedres precioses amb facetes, el 1970 es va descobrir un dipòsit a Sud-àfrica que produïa vidres de grans dimensions i tallables, produint pedres de més d'un quirats.

## Referències

* 1 2 «Cuprite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 novembre 2013].
* ↑ «Cuprite Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 18 novembre 2013].
* ↑ La gran enciclopedia de los minerales (en castellà). Primera. Praga: Susaeta, 1986, p. 520. ISBN 9 788430 515851 [Consulta: 19 novembre 2013].
* ↑ «Cuprite». Mindat. [Consulta: 19 novembre 2013].
* ↑ Hochleitner, Rupert. Minerales y rocas (en castellà). Omega, 2010. ISBN 9788428215350 [Consulta: 12 desembre 2013].