OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Earthgrid

Earthgrid PBC és una empresa emergent fundada el 2016 a San Francisco (Califòrnia, EUA), que desenvolupa una perforadora de petits túnels basada en un bombardeig de plasma, una tecnologia que permet foradar més ràpid que de forma convencional i amb més eficiència energètica.

## Trajectòria

L'empresa Earthgrid PBC va ser fundada el 2016 per Troy Helming, sota la forma jurídica de societat de benefici i interès comú, amb l'objectiu de crear una tecnologia que facilités soterrar la gran majoria de cables i canonades de transmissió (internet d'alta velocitat, energia renovable, aigua potable...) als Estats Units i Canadà, de manera que no estiguessin exposats a les inclemències del temps i desastres naturals.
Segons va informar la mateixa companyia, el 2016 es va finançar amb 17 milions de dòlars de capital llavor, que es va complementar el 2019 amb una campanya de micromecenatge que va recaptar 3 milions addicionals a NetCapital (amb un total de 1.516 inversors), així com 27 milions en una segona ronda de finançament el 2023.
A finals de 2023 Earthgrid es trobava en fase avançada de desenvolupament del seu "Rapid Burrowing Robot" (RBR), un robot de perforació amb diverses torxes de plasma muntades en discs. Emprant el plasma creat a partir d'electricitat i flux d'aire, les plomes assoleixen fins a 27.000 graus centígrads que trenquen la roca i la vaporitzen a una velocitat fins a 100 vegades superior que les tecnologies mecàniques convencionals. Les torxes de plasma estan muntades en un patró en espiral de Fibonacci, de manera que cobreixen tota l'àrea del forat quan els discs giren.
Aquest nova tecnologia de perforació té menys costos que la tradicional (no cal canviar les broques i els capçals de tall diverses vegades al dia, menor consum d'energia i emissions de CO$_2$, menys mà d'obra, absència de fang, productes químics de perforació...).
Els túnels perforats no tenen perquè ser circulars, també poder ser quadrats, amb un arc a la part superior, que facilita la instal·lació de bastidors de cables i la possibilitat de facilitar calçades sobre terra pla en els casos de túnels més grans per a la circulació de vehicles. A finals de 2023 es trobava en plena competició amb l'empresa rival Petra, que també estava desenvolupant la mateixa tecnologia, i ambdues plantejaven la comercialització durant el 2024.

## Referències

* 1 2 3 «Earthgrid aims to re-wire the USA using super-cheap tunnel tech» (en anglès). New Atlas, 21-07-2022.
* 1 2 «6 formas en que las máquinas perforadoras de túneles están evolucionando» (en castellà). Construcción Latinoamericana, 08-05-2023. [Consulta: 17 desembre 2023].
* 1 2 3 Baraniuk, Chris «Swarms of Mini Robots Could Dig the Tunnels of the Future» (en anglès). Wired. ISSN: 1059-1028.
* ↑ «EarthGrid, PBC Wins ‘Most Fundable Company’ Award from Pepperdine Graziadio Business School» (en anglès). Business Wire, 08-02-2023. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ «EarthGrid PBC Seed Funding Oversubscribed» (en anglès). PR News Wire, 18-10-2023. [Consulta: 17 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Earthgrid - Lloc web oficial
# Continental Airlines

Continental Airlines és una aerolínia dels Estats Units. Les seves oficines principals estan a Houston, Texas. L'aerolínia opera a l'Aeroport Intercontinental George Bush, Aeroport Internacional Llibertat de Newark, Aeroport Internacional Hopkins de Cleveland, Ohio, i Aeroport Internacional Antonio B. Won Pat, operant a destinacions d'Amèrica Central, Àsia, Oceania, el Carib, Europa, Amèrica del Sud i Israel.

## Història

Fundada el 15 de juliol de 1934 com Varney Speed Lines (pel nom d'un dels primers propietaris, Walter T. Varney) va iniciar els seus serveis amb una línia de correu i passatgers entre El Paso i Pueblo, Colorado amb avions Lockheed Vega. Posteriorment es va establir un servei amb Denver però va haver de ser cancel·lat per resultar poc rendible. L'any 1930 Varney Speed va ser comprada per l'antecessor de United Airlines, de la que Walter T. Varney també va ser fundador, patint una reorganització el 1934 i canviant el seu nom a Varney Air Transport i a Continental Airlines el 8 de juliol de 1937.
Al 1943 la xarxa de la companyia ja s'havia estès per Kansas, Nou Mèxic, Oklahoma i Texas, aconseguint la línia entre Tulsa i Kansas City l'any 1952 i comprant Pioneer Airlines a finals de 1954. L'1 de maig de 1957 inauguraria la línia entre Chicago i Los Angeles, via Kansas City, el que va marcar el seu pas a la primera categoria de les aerolínies americanes del moment. Continental va iniciar les seves operacions amb avions de reacció el 8 de juny de 1959 amb un Boeing 707-124 i durant els anys 60 i principis dels 70 va realitzar molts vols xàrter per a transport militar, el que va fer que fundés, com a subsidiaria de propietat exclusiva, Continental Air Services l'1 de setembre de 1965.
El 13 de setembre de 2004, Continental Airlines va esdevenir membre de SkyTeam Alliance juntament amb Northwest/KLM i Czech Airlines (CSA) on va estar fins al 24 d'octubre de 2009. El 27 d'octubre d'aquell mateix any s'uneix a l'aliança Star alliance de la que encara és membre.

## Flota

Durant la seva història Continental Airlines ha utilitzat diferents tipus d'aeronaus.
Models d'avió utilitzats per Continental :
| Fabricant | Model | Any d'incorporació |
| Lockheed | Vega | 1934 |
| Douglas | DC-7 | 1957 |
| Vickers-Armstrongs | Vickers Viscount | 1958 |
| Boeing | Boeing 707-124 | 1959 |
| Douglas Aircraft Company | DC-6 | |
| Douglas Aircraft Company | DC-7 | |
| Douglas Aircraft Company | DC-9 | 1966 |
| Vickers-Armstrongs | Vickers Viscount | |
| Boeing | Boeing 727 | 1967 |
| Boeing | Boeing 747 | 1970 |
| McDonnell Douglas | DC-10 | 1972 |

## Referències

* ↑ Serling, Robert J. Maverick: The story of Robert Six and Continental Airlines (en anglès). Doubleday & Company, 1974. ISBN 9780385040570.
* 1 2 3 Swanborough, Gordon; Green, William. Guía ilustrada de los avions de línea y compañias aéreas (en castellà). Madrid: San Martin, 1982, p. 226,227. ISBN 8471402157.
* ↑ «Continental to leave Skyteam in October» (en anglès). Business Traveller, 30-01-2009. [Consulta: 4 juliol 2019].
* ↑ «Airlines of the world». Flight International, 77, 2651, 01-01-1960, pàg. 497.
# El Mazo de Meredo, també conegut com a Mazo de Suarón, a la parròquia de Meredo, al municipi d'A Veiga, al Principat d'Astúries, és un conjunt etnogràfic enclavat en una àrea recreativa. S'hi pot contemplar la tradició de l'aprofitament de l'aigua com a font d'energia. a uns quinze quilòmetres d'A Veiga, a la riba esquerra del riu Suarón, que li dona nom, coincidint amb el tram mitjà del seu curs. El conjunt alberga el mateix martinet, un molí fariner i una pedra d'esmolar, tot això mogut per les forces de les aigües desviades del riu Suarón des de la seva espectacular presa de derivació.

* Presa del Suarón en el Martinetde Meredo
* canal principal del riu Suarón, Martinet de Meredo
* canal de derivació,Martinet de Meredo
* Coberta de la ferreria
* Exterior de la ferreria
* farga del Martinet de Meredo
* martinet de la ferreria
* mecanisme del martinet
* exterior del molí
* molí de farina
* part del mecanisme del molí
Encara que no es té constància exacta de la data de la seva construcció, es pot afirmar que el mall existia al segle xviii. No es pot perdre de vista que el riu Suarón, que és la raó del nom d'aquesta comarca durant l'Alta Edat Mitjana, va albergar un gran nombre de centres lligats a la metal·lúrgia tradicional del ferro i a l'elaboració de productes derivats, sobretot eines, tant per al camp, com per a les mines. És per això que hi havia diversos conjunts com el de Meredo, a Molexón i Sela de Loura, entre altres llocs.
Un martinet és el conjunt que està format, tant per la màquina de batre el ferro, com per l'edifici que l'alberga; a més a més, el complex hidràulic està compost per una petita presa o "Tarula", que desvia l'aigua del riu per acabar embassada en un estany o "Banzao", quan s'allibera l'aigua emmagatzemada, es crea l'energia necessària per moure el martell. L'energia d'una banda acciona el moviment en les pales, que fa treballar al martell de la ferreria, el qual pesa una dues tones. Però a més, es produeix un corrent d'aire a pressió que és emprada, seguint l'efecte Venturi, per avivar les brases de la farga, aconseguint d'aquesta manera la temperatura necessària per deixar el ferro incandescent en pocs minuts. L'aigua cau juntament amb l'aire en un recipient, en ser més pesada l'aigua s'acumula en el fons, empenyent l'aire cap a uns conductes que el porten fins a la farga, a la qual aporta oxigen utilitzat en la combustió, la qual cosa fa revifar la flama.
En aquest martinet, l'aigua del dipòsit s'utilitza també per moure un molí de blat, el qual està situat en un edifici annex a la ferreria, de manera que s'aconsegueix una energia hidromecànica de gran potència, que és renovable i ecològica. L'aigua acaba en circuit tornant a la llera del riu del qual prové, sense haver patit cap contaminació.

## Referències

* 1 2 3 http://www.viajaconnos.com/Bitacora_Asturias_Vegadeo_Mazo_de_Meredo.htm Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.el-caminoreal.com/geo/museos/mazomeredo.htm Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine.
# DirectX

Microsoft DirectX és una continuació d'API per realitzar les tasques relatives sobre temes multimèdia, més específicament a la programació de jocs i vídeo. Es troba la major part del temps sobre plataformes Microsoft (Xbox, sistemes operatius Windows on una versió és instal·lada per defecte), permet l'explotació altes prestacions de les capacitats materials d'un ordinador.Cal destacar que va aparèixer per primera vegada el 1995 sota el nom de "The Game SDK".
Per saber la versió de DirectX que tenim instal·lada ens hem de dirigir al menú Inici, clicar sobre "Executar" i escriure "dxdiag" (sense cometes) i prémer enter.
# Grigori Kirienko

Grigori Kirienko (Novossibirsk, 29 de setembre de 1965) és un tirador d'esgrima rus, ja retirat, especialista en sabre, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Barcelona, on disputà dues proves del programa d'esgrima sota bandera de l'Equip Unificat. Guanyà la medalla d'or en la prova del sabre per equips, mentre en la del sabre individual fou desè. Quatre anys més tard, als Jocs d'Atlanta, i sota bandera russa, tornà a disputar dues proves del programa d'esgrima. Revalidà la medalla d'or en la prova del sabre per equips, mentre en la prova del sabre individual fou novè.
En el seu palmarès també destaquen onze medalles al Campionat del Món d'esgrima, set d'or, tres de plata i una de bronze, entre les edicions de 1989 i 1997; així com dues medalles a les Universíades, una d'or i una de bronze. A nivell nacional guanyà el campionat individual rus de 1996.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jean-Philippe Daurelle». [Consulta: 21 juliol 2024].
* ↑ «Кириенко Григорий Анатольевич. Федерация Фехтования России», 07-01-2014. Arxivat de l'original el 2014-01-07. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ «КИРИЕНКО Григорий Анатольевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 22 juliol 2024].
# El que és important de debò

El que és important de debò (títol original en alemany, Schon tausendmal berührt) un telefilm alemany del 2022 dirigit per Judith Westermann i produït per Das Erste. Els papers principals els interpreten Inez Bjørg David i Leo Reisinger. La primera emissió a Das Erste va tenir lloc el 28 de gener de 2022 com a part de la franja Endlich Freitag im Ersten. S'ha doblat al català.
El rodatge va tenir lloc del 6 d'octubre al 4 de novembre de 2020 seguint l'ordenança de seguretat i salut laboral per la pandèmia de la COVID-19 a Múnic, Glonn i els voltants. La productora Lieblingsfilm GmbH va ser responsable de la pel·lícula.

## Referències

* ↑ «Schon tausendmal berührt - Filmkritik» (en alemany). TV Spielfilm. [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ «Fitxa de doblatge El Que és Important De Debò». Eldoblatge.com. [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ «Schon tausendmal berührt» (en alemany). Crew united.
# Argiràspides

Argiràspides (en grec antic Ἀργυράσπιδες, de ἂργυρος, "plata", i ὰσπίς, "escut"), eren un cos d'infanteria de l'exèrcit macedoni format per Alexandre el Gran quan va inicial l'expedició a l'Índia. Es deien així perquè portaven els escuts recoberts de làmines d'argent, aconseguit pel saqueig de Pèrsia. Eren tropes selectes dirigides per Nicànor, el fill de Parmenió. Després de la mort d'Alexandre van seguir Èumenes de Càrdia.
Tots eren soldats veterans, i encara que alguns ja havien depassat els seixanta anys, eren gairebé invencibles per la seva experiència i habilitat en les batalles. Però a la batalla de Gabiene van passar-se a les tropes d'Antígon el Borni, perquè aquest havia aconseguit apropiar-se de les seves famílies i dels seus botins de guerra recollits durant més de quaranta anys. Antígon els va retornar les seves possessions a canvi de què entreguessin Èumenes, al que va fer executar l'any 316 aC. Antígon el Borni aviat va llicenciar els soldats, pensant que eren massa turbulents i poc fiables. Primer els va enviar amb Sibirti, sàtrapa d'Aracòsia, a qui va donar l'ordre de que els utilitzés a les missions més perilloses en grups formats només per dos o tres homes, cosa que va fer que en morissin molts.
Sembla que els selèucides de Síria tenien també un cos amb el mateix nom al seu exèrcit. Titus Livi diu que formaven la cohort reial d'Antíoc III. L'emperador romà Alexandre Sever, que volia imitar Alexandre el Gran, va crear uns cossos especials de legionaris entrenats amb el nom d'argiraspidi i crisaspidi.

## Referències

* ↑ Diodor de Sicília. Bibliotheca historica XVII, 57-59; XVIII, 63; XIX, 12, 41, 43, 48
* ↑ Quint Curci Ruf. Història d'Alexandre el Gran IV, 13
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Èumenes i Quint Sertori. 16
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXVII, 40
* ↑ Història Augusta. "Alexander Severus", 50
# Dekhan

Dekhan (arabitzat Dikhan) era el títol que portaven a la Pèrsia sassànida els caps de vila; eren membres de la petita noblesa feudal. El seu títol era hereditari; les terres pròpies eren de vegades reduïdes però la seva influència abraçava tot un districte en el que representaven al govern i cobraven els impostos. Es dividien en cinc classes (distingides pels seus vestits). Després de la conquesta musulmana van romandre als seus llocs a la major part de les comunitats, van conservar les terres i es van convertir a la nova religió. Els tahírides del Khorasan i els samànides van basar els seus estats en el suport dels dekhans; la pèrdua del seu suport va provocar la caiguda dels samànides davant els karakhànides. Am l'establiment del sistema d'iqtes (ikta) o feus al segle xi, van perdre la seva influència. Amb el temps la paraula dekhan va designar a un camperol amb terres i fins i tot un simple camperol.

## Bibliografia

* A. K. S. Lambton, Landlord and Peasant in Persia, Oxford, 1953
# Timarc (sàtrapa)

Timarc (en llatí Timarchus, en grec antic Τίμαρχος) va ser un dels favorits d'Antíoc, fill d'Antíoc III el Gran.
Va ser nomenat sàtrapa de Babilònia abans del 161 aC. Va administrar els afers de la província de forma poc satisfactòria. Després no va donar suport a Demetri I Sòter i fou destituït i executat per orde d'aquest, segons Appià després que es revoltés.

## Referències

* ↑ 3.Timarchus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1135
* ↑ Curtis, Vesta Sarkhosh. «The Iranian Revival in the Parthian Period». A: Vesta Sarkhosh Curtis, Sarah Stewart. The Age of the Parthians: The Ideas of Iran, vol. 2 (en anglès). London & New York: I.B. Tauris & Co Ltd., 2007, p. 10-11. ISBN 978-1-84511-406-0.
# Atelopus zeteki

Atelopus zeteki és una espècie d'amfibi que viu a Panamà.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.
Aquesta granota reflecta bona salut al seu escosistema.
Redueix les poblacions d'insectes, com per exemple les mosques.

## Referències

* Informació sobre aquest amfibi. (anglès) Consulta: 9 d'abril del 2008.
# Eneu

Eneu (grec antic Οἰνεύς, llatí Oeneus), segons la mitologia grega va ser un rei de Calidó, fill de Portàon i d'Èurite. Es diu que Dionís li regalà el primer cep plantat a Grècia. Casat amb Altea, una filla de Testi, fou pare de Climen, Deianira, Motone, Gorge i Melèagre. Després de la mort d'Altea, que se suïcidà per haver mort el seu fill Melèagre en un moment de còlera, es va tornar a casar amb Peribea, filla del rei d'Olenos, Hipònous. Sobre aquest matrimoni hi ha diverses tradicions: la primera diu que Peribea havia estat capturada per Eneu quan aquest havia vençut el seu pare Hipònous i l'obtingué com a part del botí. Una altra versió diu que Hipònous l'envià a Eneu perquè havia estat seduïda pel déu Ares. Segons una darrera versió el seductor hauria estat el mateix Eneu. Amb Peribea tingué un fill, Tideu, pare de Diomedes. D'acord amb la tradició, per haver-se oblidat d'Àrtemis quan va fer un sacrifici a tots els déus va provocar la còlera d'aquesta deessa, que envià el Senglar de Calidó a devastar el seu regne. després, té un paper en el cicle d'Heracles, com a pare de Deianira. A la seva cort, l'heroi va passar alguns anys després d'haver dut a terme els seus treballs, i va ser-ne expulsat per un homicidi involuntari. Ja vell, intervé en la llegenda del seu net Diomedes. Va ser desposseït del seu regne pels seus nebots, els fills d'Agri. Diomedes, amb l'ajuda d'Alcmeó, els va matar, va lliurar el regne de Calidó a Andrèmon, marit de Gorge, i per tant, un dels gendres d'Eneu, i es va endur l'anciá, que ja era incapaç de defensar el seu país. Es diu també que durant el viatge, dos dels fills d'Agri que havien sobreviscut, el varen matar quan travessava l'Arcàdia.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romena. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 158-159. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 76, (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1

## Vegeu també

* Motone
# Districte de Frísia

El Districte de Frísia (en alemany Landkreis Friesland) és un districte de l'estat federal de Baixa Saxònia (Alemanya). A l'oest limita amb el districte de Wittmund, al nord té com frontera natural la costa del Wattenmeer del Mar del Nord. A l'est es troba el riu Jade i Jadebusen i entre ells es troba la ciutat de Wilhelmshaven. Al sud es troben els districtes de Wesermarsch, Ammerland i Leer.
Al districte pertany també l'illa frisona oriental de Wangerooge.

## Geografia

El districte de Frísia es troba a l'est de la regió històrica de Frísia Oriental (Ostfriesland), la regió està unida a històricament al concepte Frísia (Friesland).

## Composició del districte

* Bockhorn (8.746)
* Jever, ciutat (13.915)
* Sande (9.447)
* Schortens, ciutat (21.224)
* Varel, ciutat (25.186)
* Wangerland (10.210)
* Wangerooge, illa (1.025)
* Zetel (11.788)

## Govern del districte

| Partit | 10 set. 2006 | 10 set. 2006 | 10 set. 2006 | 9 set. 2001 | 9 set. 2001 | 9 set. 2001 |
| SPD | 40,9% | 47.465 | 19 escons | 41,8% | 53.824 | 20 escons |
| CDU | 27,9% | 32.423 | 13 escons | 28,9% | 37.303 | 13 escons |
| FDP | 9,6% | 11.165 | 4 escons | 8,5% | 10.920 | 4 escons |
| Grüne | 6,1% | 7.044 | 3 escons | 6,3% | 8.135 | 3 escons |
| UWG | 3,8% | 4.415 | 2 escons | 5,0% | 6.426 | 3 escons |
| SWG | 2,7% | 3.134 | 1 escó | 4,6% | 5.923 | 2 escons |
| BfB | 4,5% | 5.223 | 2 escons | 2,7% | 3.451 | 1 escó |
| Die Linke | 1,3% | 1.543 | 1 escó | – | – | – |
| M.M.W. | 3,2% | 3.767 | 1 escó | – | – | – |
| Participació | 41.027 de 82.602 | 41.027 de 82.602 | 41.027 de 82.602 | 45.013 de 80.576 | 45.013 de 80.576 | 45.013 de 80.576 |
| Participació | 49,7% | 49,7% | 49,7% | 55,9% | 55,9% | 55,9% |

## Enllaços externs

* Web oficial (alemany)
* jadebusen.de (alemany)
# Gabriel Esteve i Fuertes

Gabriel Esteve i Fuertes (Les Cases de Bàrcena, València 1900 - València, L'Horta 1987). Fou un pintor valencià que va cursar estudis en l'Escola de Belles Arts de Sant Carles de València i va ser deixeble de Ricardo Verde i Antoni Fillol.
En 1930 va obtenir la Tercera Medalla en l'Exposició Nacional de Madrid. En 1934 va aconseguir la Medalla d'Or de l'Exposició Regional de València. Una de les seues obres pictòriques va ser enviada al Pavelló d'Espanya de l'Exposició Internacional de París, de 1937.
Els paisatges de l'horta valenciana, les masies, les alqueries, les escenes populars, les festes dels pobles, les clavariesses, les dones de l'horta van alimentar la seua pintura, era un home que estimava la seua terra i li agradava treballar a l'aire lliure on va produir gran quantitat de dibuixos, apunts, quadres. Va pintar l'any 1934 l'obra Xiques de Massalfassar, i té dedicat un carrer a Massalfassar.
Fou membre de la generació de la Sala Blava, de la qual van formar part el cartellista Josep Renau, els escultors Antoni Ballester i Francesc Badia, el dibuixant i escultor Rafael Pérez Contel i el pintor Francesc Lozano.
Va participar en diverses exposicions col·lectives del Cercle de Belles Arts i en diverses sales comercials de València. La seua obra es troba repartida en diversos museus i en nombroses col·leccions privades.

## Obres

* Combregar a L'Horta (1930)
* Xiques de Massalfassar (1934)
* Retrato de D. Felipe Maria Garín Ortiz de Taranco
* Alcalde d'Albuixec

## Bibliografia

* Agramunt Lacruz, Francisco. Diccionario de artistas valencianos del siglo XX. València: Albatros, 1999. ISBN 9788472742413.
* Olmedo de Cerdà, Francisca. Callejeando por Valencia. Valencia: Carena, 2003. ISBN 9788487398728.

## Referències

* 1 2 3 «Gabriel Esteve i Fuertes | enciclopedia.cat». [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ Elpais.com 19/07/1999 La Fundació Capa prepara una antològica de l'escultor Badía (castellà)
* ↑ Mosatroselsvalencians 07/12/2006. Escultor Paco Badia Arxivat 2013-12-17 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ El 1945 va realitzar a la Sala Mateu de València una exposició de retrats i olis. Segons fullet disponible a la Biblioteca del MUVIM, de la col·lecció d'Alfons Roig, amb signatura A.R. C.001/002
* ↑ El 1967 va realitzar al Cercle de Belles Arts de València una exposició. Segons fullet disponible a la Biblioteca del MUVIM, de la col·lecció d'Alfons Roig, amb signatura A.R. C.001/172

## Enllaços externs

* Mestres espanyols de retrat. Gabriel Esteve i Fuertes (castellà)
* Belles Arts Tex. Pintors valencians del XIX i principis del XX. (castellà)
# Districte de Hinwil

El Districte de Hinwil és un dels 11 districtes del cantó de Zúric (Suïssa). Té una població de 83.117 (cens de 2007) i una superfície de 179.35 km². Està compost per 11 municipis i el cap del districte és Hinwil.

## Municipis

Administrativament es divideix en 11 municipis:
| Codi postal i Municipi | Habitants (Dez. 2007) | Superfície en km² | Número SFOS |
| 8344 Bäretswil | 4439 | 22.23 | 0111 |
| 8608 Bubikon | 6087 | 11.58 | 0112 |
| 8635 Dürnten | 6402 | 10.19 | 0113 |
| 8497 Fischenthal | 2154 | 30.25 | 0114 |
| 8625 Gossau | 9178 | 18.28 | 0115 |
| 8627 Grüningen | 2861 | 8.77 | 0116 |
| 8340 Hinwil | 9774 | 22.31 | 0117 |
| 8630 Rüti | 11596 | 10.19 | 0118 |
| 8607 Seegräben | 1222 | 3.75 | 0119 |
| 8636 Wald | 8862 | 25.25 | 0120 |
| 8620 Wetzikon | 20542 | 16.73 | 0121 |
| Total (11) | 83'117 | 179.53 | 0105 |

## Referències

* 1 2 Bezirk Hinwil (en alemany).

## Vegeu també

* Districtes del Cantó de Zuric
# Petroni Turpilià

Petroni Turpilià (en llatí Petronius Turpilianus) va ser un magistrat romà. Probablement era fill de Gai Petroni, que va ser Prefecte d'Egipte. Formava part de la gens Petrònia, una antiga família romana d'origen plebeu.
Va ser un dels triumviri monetales amb August i el seu nom apareix a una gran varietat de monedes, generalment amb la imatge d'August i referències a les seves glories. Set exemplars per davant i darrere són reproduïts al Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology Arxivat 2006-05-11 a Wayback Machine. (William Smith, 1867).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1191.