OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Monestir d'Estúdion

El monestir d'Estúdion (en grec antic: Μονή του Αγίου Ιωάννη του Προδρόμου εν τοις Στουδίου 'Monestir de sant Joan Baptista a Estúdion') va ser el més important dels monestirs de Constantinoble, situat prop de la Propòntida, al barri de Psamatia.
El va fundar l'any 462 (o 463) el cònsol anomenat Flavi Estudi (Flavius Studius, o Stúdios), un romà establert a Constantinoble, i el va dedicar a Sant Joan Baptista. Els primers monjos que hi va haver eren d'un orde cristià ortodox anomenats acemetes.
Amb el temps les normes del monestir d'Estúdion van ser preses com a model pels monjos del Mont Atos i d'altres monestirs romans d'Orient. Els monjos d'Estúdion es van mostrar lleials en diverses ocasions conflictives i en especial en el cisma d'Acaci (489-519), i el conflicte iconoclasta, que es va estendre pels segles viii i ix, quan l'hegumen (abat) Sabbas va defensar l'ortodòxia contra els iconoclastes al Segon Concili de Nicea l'any 787.
Constantí V (741-775) els va expulsar temporalment del monestir però hi van tornar a la mort de l'emperador i llavors els va dirigir l'antic abat Sabbas, i quan va morir el va succeir Teodor Estudita, que va tenir un govern conflictiu, durant el que els monjos van ser expulsats algunes vegades i alguns van morir executats. Després de Teodor, el seu deixeble Naucraci va restablir la disciplina quan ja s'havia acabat el conflicte iconoclasta. L'abat Nicolau es va negar a reconèixer a Foci com a patriarca i va ser empresonat. Cinc successors van reconèixer a Foci. Teodor hi va establir una famosa escola de cal·ligrafia i fins al segle xi va ser el centre de la poesia religiosa romana d'Orient. Alguns himnes d'aquella època encara s'utilitzen a l'església grega.
Al segle xi, l'any 1024, els croats van destruir el monestir, i encara que es va tornar a habitar no es va reconstruir fins al segle xiii. Durant el govern de Simeó, un monjo de nom Nicetes Pectorat va fer un violent atac contra els llatins en un llibre i va ser cridat a presència de l'emperador i del Papa per cremar públicament el seu llibre, l'any 1054, però la disputa es va reiniciar poc després. El monestir, ja en decadència, no va parar de baixar.
L'any 1290 es va reconstruir però va ser destruït en la major part el 1453 en la conquesta otomana i només va restar l'església de Sant Joan Baptista, convertida en mesquita.

## Referències

* ↑ Hebermann, C. G. (ed.). The Catholic encyclopedia : an international work of reference on the constitution, doctrine, discipline, and history of the Catholic church, vol 14. Nova York: Universal Knowledge Foundation, 1913, p. sub voce.
# Maria (esposa de Lleó III)

Maria, en grec antic Μαρία, (morta després del 718) va ser una emperadriu romana d'Orient esposa de l'emperador romà d'Orient Lleó III Isàuric.
A partir de l'any 711 la inestabilitat política va ser constant a l'Imperi Romà d'Orient. L'emperador Justinià II va ser enderrocat i executat aquell any. Van ser breument caps de l'imperi, primer Filípic (711-713), després Anastasi II (713-715) i Teodosi III (715-717), tots tres recolzats per diferents faccions de l'Exèrcit romà d'Orient. Una revolta encapçalada per Lleó, l'estrateg d'Anatòlia, amb el suport d'Artabasd, l'estrateg d'Armènia, va enderrocar a Teodosi el 25 de març del 717, i Lleó va ser proclamat emperador.
Maria va tenir un fill amb Lleó III, Constantí V el juliol de 718 durant el segon setge àrab de Constantinoble uns 15 mesos després de la pujada al poder de Lleó. La parella anteriorment havia tingut una filla, Anna, que es va casar amb l'armeni Artabasd, que més endavant, es va rebel·lar contra Constantí quan aquest va pujar al tron. Teòfanes el Confessor diu que Anna i Artabasd es van casar l'any 715, després de la pujada al tron de Teodosi III.
El 25 de desembre del 718 Maria va prendre el títol d'Augusta. El seu fill va ser batejat pel patriarca Germà I de Constantinoble a l'església de Santa Sofia, i va ser proclamat coemperador l'any 720. Teòfanes el Confessor, que va reprovar durament la política iconoclasta de Constantí V, diu que en el moment del bateig ja es va veure que aquest noi seria malvat, perquè va defecar a l'interior de la pila baptismal quan li feien la immersió. Aquesta anècdota és sens dubte apòcrifa.
Lleó III va morir l'any 741, i Maria l'hauria sobreviscut alguns anys, però no se'n sap res del cert.

## Referències

* ↑ Garland, Lynda. «Maria (wife of Leo III)». De Imperatoribus Romanis. [Consulta: 2-I-2020].
# Irene de Khazària

Irene de Khazària, nascuda amb el nom de Tzitzak (en turc Çiçek), que va morir cap al 750, va ser una princesa khàzar, filla del kagan Bihar. Va ser emperadriu de l'Imperi Romà d'Orient després del seu matrimoni amb l'emperador Constantí V, que va regnar del 741 al 775.
L'any 732 Lleó III Isàuric buscava aliats per ajudar-lo contra l'expansió de l'islam que amenaçava l'imperi, i va enviar una ambaixada al kagan dels khàzars per organitzar el matrimoni del seu fill i hereu amb una filla d'ell. La noia va ser escortada a Constantinoble per casar-se amb Constantí, que tenia llavors catorze anys. Teòfanes el Confessor relata que el seu sogre, l'emperador Lleó, la va convertir al cristianisme i li va canviar de nom posant-li Irene (en grec antic Ειρήνη). Diverses emperadrius nascudes a l'estranger van prendre també aquest nom, que significa 'pau'. El comentari de Teòfanes diu que «va aprendre la Sagrada Escriptura i va viure piadosa, demostrant així la impietat d'aquests homes [Lleó i Constantí]» cosa que indica que tenia creences iconòdules en contra de les iconoclastes dels dos emperadors.
Irene potser era també extremadament jove en el moment del seu casament. El seu únic fill conegut (encara que podia haver-n'hi altres que haguessin mort) va ser Lleó IV, que, com a fill seu, era conegut com a Lleó el Khàzar. Lleó va néixer a Constantinoble el 25 de gener del 750, 18 anys després del matrimoni. Sembla probable que Irene morís del part, o per complicacions que van derivar del naixement, perquè Constantí va tornar a casar-se, potser el mateix any 750. Només un any després d'Irene, Maria, la seva segona esposa, va morir aproximadament al mateix moment de la coronació del Lleó IV, que va tenir lloc el juny del 751.

## Referències

* ↑ Garland, Lynda. «Irene (wife of Constantine V)». De Imperatoribus Romanis. [Consulta: 2-I-2020].
# Jordi (príncep)

Jordi (en llatí Georgius, en grec antic Γεώργιος) va ser un príncep romà d'Orient, germà de l'emperador Miquel IV el Paflagoni. Abans que el seu germà fos emperador era un eunuc de baixa condició, però després va ser nomenat protovestiari. Quan va pujar al tron Miquel V Calafat l'any 1041, va ser desterrat als seus territoris de Paflagònia, segons diu Jordi Cedrè.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Georgius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 24 desembre 2022].
Viccionari
# Aleksandr Ribakov

Aleksandr Vladímirovitx Ribakov (en rus Александр Владимирович Рыбаков) (Narva, 17 de maig de 1988) és un ciclista rus, professional des del 2009.

## Palmarès

* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Salamanca
* 2012
** 1r al Memorial Oleg Diatxenko
* 2013
** 1r al Memorial Oleg Diatxenko

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Heinz Friedrich Hartig

Heinz Friedrich Hartig (Kassel (estat de Hessen), 10 de setembre, 1907 - Berlín, 16 de setembre, 1969), va ser un compositor i pedagog musical alemany.

## Biografia

Hartig va assistir al gimnàs humanístic (Lyceum Fridericianum) a Kassel, on va aprovar l'examen de finalització de l'escola la Pasqua de 1927. Després va estudiar música a la Universitat de Viena i a la Universitat Friedrich Wilhelm de Berlín. El març de 1932 va aprovar l'examen d'estat (piano, violí, teoria, història de la música, cant, direcció d'orquestra).
Del 14 d'abril al 17 de juliol de 1932 va ensenyar a l'internat reformador-pedagògic "Schule am Meer" a l'illa de Juist al mar del Nord, que estava dirigit per Martin Luserke i tenia una gran vocació artística.
Des de 1948 va ensenyar formació de l'oïda i teoria musical a la Universitat de Música de Berlín. El 1955 hi va accedir a la càtedra. A més, va dirigir el departament d'enginyeria del so de la universitat fins a la seva mort. Durant aquesta activitat va conèixer Boris Blacher, amb qui va col·laborar estretament.
El principal interès de Hartig era la música espacial, a la qual ell i Blacher es van dedicar intensament des de finals dels anys cinquanta.
La seva obra compositiva inclou principalment concerts, sonates, cançons, oratoris i obres corals. També va gaudir d'una excel·lent reputació com a professor de música. Entre els seus alumnes hi havia Carlo Domeniconi i Roland Pfrengle, entre d'altres.

## Obres (selecció)

* Sonata per a piano i clarinet op
* Concert per a violí i orquestra op
* El bevedor i els miralls per a baríton i cor op
* Suite Concertante per a guitarra i orquestra op. 19 ( dedicada a Siegfried Behrend )
* Five Pieces per a Flauto dolce (flauta de bec) i guitarra op. 25 ( dedicada a Siegfried Behrend )
* Perché per a guitarra i cor mixt op. 28 ( dedicat a Siegfried Behrend )
* Tres peces per a guitarra op. 26 ( dedicat a Siegfried Behrend )
* Concert per a piano i orquestra op
* Reflexos per a guitarra i clavecí op
* Variacions sobre un so de set tons per a orquestra op
* Cançons per a baríton i orquestra op
* Oratori "Wohin" op
* COMPOSICIÓ PER A QUATRE (Flauto, Oboè, Violí, Viola, Violoncel) op
* Déu sigui lloat i beneït pel cor mixt de quatre parts i orgue op 51 núm.

## Premis

1968: Premi d'Art de Berlín

## Referències

* ↑ Teacher's book of the school by the sea , Juist, pàgina 41. A: Schleswig-Holstein State Library Kiel, Manuscript Department, Estate of Luserke, Martin, signatura Cb 37
* ↑ Teacher's book of the school by the sea , Juist, pàgina 41. A: Schleswig-Holstein State Library Kiel, Manuscript Department, Estate of Luserke, Martin, signatura Cb 37

## Bibliografia

* Wolfgang Burde: Heinz Friedrich Hartig. Bote i Bock, Berlín 1967.

## Enllaços web

* Obres de i sobre Heinz Friedrich Hartig al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya
# Anna Bahí Tarafa

Anna Bahí Tarafa (Banyoles, 1972) és una fotògrafa i artista visual catalana. Viu i treballa entre Milà i Florència.
Bahí va estudiar disseny gràfic a l'escola Eina de Barcelona i fotografia aplicada al disseny amb el fotògraf Manel Esclusa a la mateixa escola. Més tard, a Milà es va formar en comunicació visual a l'Istituto europeo di Design. Bahí ha participat en exposicions col·lectives i individuals a Barcelona, Milà, Torí o Colònia, entre d'altres ciutats. El 2006, va exposar a la 4a Biennal d'Art de Girona. D'altra banda, Bahí ha publicat diversos llibres, com ara, Paisatge i Aigua, una obra d'investigació que recull una xerrada de l'autora sobre la representació pictòrica de l'Estany de Banyoles entre el segles XIX i principis del XX.
El 2021, l'artista va inaugurar el seu propi centre d'art a Banyoles, Blau d'Art.

## Referències

* 1 2 3 4 «EL GEiEG convida tot Girona a l'Aplec de 75è aniversari». Diari de Girona, 27-05-2008. [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ Girona, Acn/DdeG. «La 6a edició de Transart té les propostes de 21 joves creadors per fomentar l'intercanvi». Diari de Girona, 06-09-2007. [Consulta: 30 abril 2022].
* 1 2 3 González, Cristina. «L'‘Amnèsia' d'Anna Bahí, a Fotomercè - 13 gen 2011». El Punt Avui. [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ «L’artista Anna Bahí presenta aquest dissabte el seu llibre ‘Paisatge i Aigua’ a la Sala de plens de l’Ajuntament de Banyoles». Ràdio Banyoles. [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ «L’artista Anna Bahí presenta aquest dissabte el seu llibre ‘Paisatge i Aigua’ a la Sala de plens de l’Ajuntament de Banyoles». Radio Banyoles. [Consulta: 1r maig 2022].

## Enllaços externs

* «Anna Bahí». artisticus.cat. [Consulta: 30 abril 2022].
* «ANNA BAHI FOTOGRAFIA». [Consulta: 1r maig 2022].
# Andreu Navarra Ordoño

Andreu Navarra i Ordoño (Barcelona, 1981) és un escriptor i historiador català. Es va llicenciar en Filologia Hispànica. Va obtenir el Premi Extraordinari de Llicenciatura i va gaudir d'una Beca Predoctoral de Formació a l'Investigador de la Generalitat de Catalunya. Es va doctorar en Filologia Hispánica per la Universitat de Barcelona.
Ha publicat els assajos La región sospechosa. La dialéctica hispanocatalana entre 1875 y 1939 (Bellaterra, Servei de Publicacions de la UAB, 2012), El anticlericalismo. ¿Una singularidad de la cultura española? (Madrid, Cátedra, 2013), 1914. Aliadófilos y germanófilos en la cultura española (Madrid, Cátedra, 2014), El Regeneracionismo. La continuidad reformista (Madrid, Cátedra, 2015), El Ateísmo. La aventura de pensar libremente e España (Madrid, Cátedra, 2016), El espejo blanco. Viajeros españoles en la URSS (Madrid, Fórcola, 2016), Aliadòfils i germanòfils a Catalunya durant la Primera Guerra Mundial (Barcelona, Centre de Cultura Contemporània), les novel·les El Prostíbulo (Barcelona, Libros En Su Tinta), Nube Cuadrada (San Juan de Puerto Rico, Isla Negra, 2012), els poemaris Suicidio Súbito, Fiebre y ciudad i Canciones del bloque i també l'assaig Dos modernidades: Juan Benet i Ana María Moix. (Badajoz, Abecedario, 2006). Ha publicat crítica literària a la revista Periódico de Poesía, de la Universitat Autònoma de Mèxic. L'any 2013 va aparèixer la seva edició de tres novel·les curtes de José María Salaverría (El literato y otras novelas cortas, Sevilla, Renacimiento, 2013). L'any 2010 va coordinar una antologia de poetes catalans publicada a Puerto Rico (Domicilio de Nadie. Muestra de una nueva poesía barcelonesa, Isla Negra, 2010). A part d'exercir l'escriptura literària, ha treballat entre el 2011 i el 2014 en el Departament d'Història Moderna i Contemporània de la Universitat Autònoma de Barcelona. Actualment publica a Quimera, La Aventura de la Historia, la Directa i CTXT.

## Referències

* ↑ «Andreu Navarra». web. ACEC. [Consulta: 15 gener 2016].
* ↑ Navarra Ordoño, Andreu. La región sospechosa. La dialéctica hispanocatalana entre 1875 y 1939. Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 2012, p. 12–. ISBN 978-84-490-3335-3.
# Monrovia (Indiana)

Monrovia és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 628 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Monrovia tenia 628 habitants, 234 habitatges, i 187 famílies. La densitat de població era de 272,4 habitants/km².
Dels 234 habitatges en un 36,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,1% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 19,7% no eren unitats familiars. En el 16,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 26,3% de 45 a 60 i un 10,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.583 $ i la renda mediana per família de 53.571 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.917 $ mentre que les dones 21.111 $. La renda per capita de la població era de 20.366 $. Entorn del 6,8% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Monrovia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Monrovia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Club de Futbol Navarcles

El Club de Futbol Navarcles (CF Navarcles) és un club esportiu de futbol del municipi de Navarcles, fundat l'any 1919.
Durant l'any 2019 s'han preparat i celebrat diversos actes per commemorar el centenari d'una de les entitats més antigues i representatives del poble.
Dins els actes de commemoració del centenari, l'entitat ha fet un homenatge a Narcís Pasquets com el futbolista en vida més antic de l'entitat, i també ha reconegut els dos jugadors més joves del club.
El centenari s'escau essent president del CF Navarcles, Bernardo Machado i el vicepresident de l'entitat, Rafael González.
Durant 100 anys un munt de jugadors han passat pel club, un d'ells, el navarclí Josep Setvalls va passar més tard pel FC Barcelona.
La Biblioteca de Navarcles i l'espai del Coro han exposat fotografies antigues dels 100 anys de l'entitat
Un dels actes més especials, de la commemoració dels 100 anys va ser l'estrena i presentació de l'himne del club amb lletra de Pep Comellas, música i veus d'Oleguer Puig i Ernest Larroya.
Un recull de notícies recull el testimoni de 100 anys d'història del club. El 1919 el Club Futbol de Navarcles és citat per primera vegada a la publicació El diluvio.
A Navarcles, segons la primera història del club, escrita pel navarclí Josep Maria Carrera a la revista Tinet, el 1919 una colla de joves decideixen fundar un equip de futbol.

## Referències

* ↑ Cuberes i Martí, Lluís «Un segle de futbol. Un article certifica l'inici del CF Navarcles». Regió7: El Diari de la Catalunya Central, 23-02-2019.
* ↑ regió7.cat. «Centenari Navarcles Futbol». [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ «FCF | El CF Navarcles inicia els actes del seu centenari». Arxivat de l'original el 2017-06-17. [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ Regió7. «Oberta l'exposició del centenari de CF Navarcles». [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ Bnavarclessv. «Notícies de Navarcles (1977-...): Un segle de futbol (23-II-2019)», dimecres, 22 maig 2019. [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ Fernández Peña, Joan Antoni. Història del CF Navarcles : Penya Navarclina, AT Navarcles, Associació CG Veterans Navarcles. [Manresa]: Zenobita, 2013. ISBN 9788492571703.
# Dmitri Samokhvalov

Dmitri Samokhvalov (en rus Дмитрий Самохвалов) (18 de novembre de 1986) és un ciclista rus, professional des del 2015. El seu germà bessó Anton també és ciclista professional.

## Palmarès

* 2008
** 1r al Circuit dels vins de Blayais
* 2009
** 1r al Saint-Brieuc Agglo Tour i vencedor de 2 etapes
** 1r al Trofeu nacional de Pujols
* 2010
** 1r al Gran Premi de Saint-Étienne Loire
** Vencedor d'una etapa al Tour Nivernais Morvan
* 2011
** 1r al Gran Premi Udmúrtskaia Pravda
* 2014
** Campió de Rússia de muntanya
** Vencedor d'una etapa al Memorial Viktor Kapitonov
** Vencedor d'una etapa al Friendship People North-Caucasus Stage Race
* 2015
** Campió de Rússia en ruta per equips
** Campió de Rússia en contrarellotge per parelles (amb Anton Samokhvalov)
** 1r al Tour de Kuban i vencedor d'una etapa
** 1r al Memorial Viktor Kapitonov i vencedor d'una etapa

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Convent dels Caputxins (l'Olleria)

Convent dels pares Franciscans Caputxins és un edifici Religiós a L´Olleria Fundat el 1601, està situat al carrer dels Caputxins.

## Referències

* ↑ Atienzar, Miguel Ángel; Jarque, Víctor. Los Capuchinos en L'Olleria (en castellà), p. 350. ISBN V-1998-2011.
* ↑ «Convento de la Divina Pastora y Santos Abdón y Senent. Capuchinos». Patrimoni Cultural. Generalitat valenciana. [Consulta: 27 març 2017].
# Dalenda Larguèche

Dalenda Larguèche (àrab: دلندة لرقش) (Monastir, 16 d'octubre de 1953) és una escriptora, professora, investigadora i historiadora tunisiana especialitzada en l'època moderna i qüestions relacionades amb la dona.

## Activitats destacades

Dalenda Larguèche es va unir al Partit Comunista Tunisià, quan aquest va ser legalitzat l'any 1981. També ha destacat com a oradora feminista, participant a l'Associació Tunisiana de Dones Democràtiques i a l'Associació de Dones Investigadores per al Desenvolupament.
A més d'aquestes activitats, que van resultar en una participació completa a la societat civil, Larguèche va començar la seva carrera com a historiadora i professora d'història moderna. Amb el suport dels seus companys acadèmics des de principis de la dècada de 1990, va poder introduir els seus estudis i investigacions sobre la història de la dona a l'àmbit acadèmic, des de la Facultat d'Arts i Humanitats a la Universitat de Manouba.
Està casada amb l'historiador tunisià Abd el-Hamid Larguèche.

## Posicions i càrrecs

Va ocupar el càrrec de directora general del Centre Tunisià d'Informació, Documentació, Estudis i Investigació sobre la Dona (CREDIF) des de l'octubre del 2011 fins al 20 de novembre del 2013, quan va ser destituïda per la ministra Sihem Badi i reemplaçada per Rashida Tlili el- Salioti. Posteriorment, va tornar per ocupar el càrrec de directora executiva del centre entre l'abril del 2016 i el setembre del 2018.
Larguèche és membre del Consell Científic de la Universitat de Tunis i de la Universitat de Manouba. També és membre del Laboratori de Regions del Patrimoni i Recursos Tunisians, així com del Centre Americà d'Estudis Magrebins. A més dels seus rols acadèmics a universitats nord-americanes i europees, com l'École Pratique des Hautes Études (EPHE), la Universitat de Tolosa-Joan Jaurès, la Universitat d'Arizona o la Universitat de Califòrnia a Berkeley. De la mateixa manera exerceix com a professora visitant i és responsable de l'equip de recerca sobre gènere, dones, societat i cultura.

## Referències

* ↑ «Dalenda Larguèche : “Les femmes sont toujours instrumentalisées”». leconomistemaghrebin.com, 23 سبتمبر 2017. Arxivat de l'original el 2021-03-03. [Consulta: 28 فبراير 2018].
* 1 2 الحبيب القزدغلي. «Habib Kazdaghli : félicitations à mon amie Dalenda Larguèche, à toutes les femmes de Tunisie». leaders.com.tn, 17 اغسطس 2015. Arxivat de l'original el 2019-04-25. [Consulta: 28 فبراير 2017].
# Aliança Socialdemòcrata

Aliança Socialdemòcrata (islandès Samfylkingin) és un partit polític islandès socialdemòcrata. Actualment governa al costat del partit Moviment d'Esquerra-Verd, i la seva cap Jóhanna Sigurðardóttir, és la primer ministre d'Islàndia. És membre de la Internacional Socialista i observador del Partit Socialista Europeu.
Va néixer poc abans de les eleccions legislatives islandeses de 1999, com a unió dels quatre partits d'esquerres existents: el Partit Socialdemòcrata (Alþýðuflokkurinn), l'Aliança Popular (Alþýðubandalagið), Despertar de la Nació (Þjóðvaki), i la Llista de les Dones (Samtök um kvennalista). La fusió es va realitzar amb l'intent d'unir a tot el centreesquerra islandès, per a guanyar al Partit de la Independència (Sjálfstædisflokkurinn), de centredreta. A pesar d'això, el nou partit va perdre les eleccions de 1999 i 2003.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | +/– | Pos. | Govern |
| 1999 | 44,378 | 26.8 | 17 / 63 | 6 | Nou | Oposició |
| 2003 | 56,700 | 31.0 | 20 / 63 | 3 | = 2n | Oposició |
| 2007 | 48,743 | 26.8 | 18 / 63 | 2 | = 2n | Coalició |
| 2009 | 55,758 | 29.8 | 20 / 63 | 2 | 1r | Coalició |
| 2013 | 24,292 | 12.9 | 9 / 63 | 11 | 3r | Oposició |
| 2016 | 10,893 | 5.7 | 3 / 63 | 6 | 7è | Oposició |
| 2017 | 23,652 | 12.1 | 7 / 63 | 4 | 4t | Oposició |
| 2021 | 19,825 | 9.9 | 6 / 63 | 1 | = 4t | Oposició |
| 2024 | 44,091 | 20.8 | 15 / 63 | 9 | 1r | Coalició |

## Enllaços externs

* Web oficial de l'Aliança Socialdemòcrata
* Manifest de l'AS
# Milford (Comtat de Kosciusko)

Milford és una població del comtat de Kosciusko (Indiana, Estats Units d'Amèrica). Segons el cens del 2000 Milford tenia 1.550 habitants, 590 habitatges, i 402 famílies. La densitat de població era de 554,1 habitants/km².

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Milford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Milford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.