OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cristina, regina di Svezia

Cristina, regina di Svezia és una òpera en cinc parts i tres actes composta per Jacopo Foroni. El llibret en italià de Giovanni Carlo Casanova es basa lliurement en els esdeveniments que envolten l'abdicació de Cristina de Suècia el 1654. L'òpera es va estrenar el 22 de maig de 1849 a Teatre Mindre d'Estocolm.
Foroni és un compositor pràcticament desconegut i la clau pot estar en la seva prematura mort de còlera a Estocolm, on s'havia fet càrrec de la companyia d'òpera italiana el 1849, presentant les seves credencials aquest mateix any amb aquesta òpera sobre la vida tumultuosa de la reina Cristina de Suècia. Si es té en compte aquest treball, hauria pogut ser un digne rival de Verdi com a hereu de Donizetti, tot i que potser el seu desig de sortir d'Itàlia suggereix que el seu temperament estava en una altra part.
En efecte, hi ha un difícil de definir tint nòrdic en alguna cosa d'aquesta música, que encara que ple de vitalitat italiana revela que Foroni va ser una figura cosmopolita, conscient de la tradició simfònica del nord dels Alps. Hans Christian Andersen va assistir a l'estrena amb entusiasme, però, l'òpera ràpidament va desaparèixer i va haver d'esperar fins al 2007 per al seu primer renaixement modern a Vadstena. El 2013 hi va haver una producció del Wexford Festival Opera i el 2016 a Oldenburg.
L'abdicació de la reina Cristina el 1654, la seva conversió al catolicisme després de la Guerra dels Trenta Anys i l'exili a Roma van causar escàndol, i les seves activitats intel·lectuals i la decisió de no casar-se mai van deixar de fascinar. A més d'inspirar una obra de Strindberg i la pel·lícula protagonitzada per Greta Garbo, la vida de Cristina també ha aparegut en una altra òpera del compositor modern suec Hans Gefors.

## Referències

* 1 2 3 Allison, John. «Cristina, regina di Svezia, Wexford Festival Opera, review» (en anglès). The Telegraph. [Consulta: 21 maig 2016].
* ↑ «Foroni: Cristina, Regina Di Svezia» (en alemany). Olderburgisches Staatstheater. Arxivat de l'original el 24 de maig 2016. [Consulta: 21 maig 2016].
# Can Fontova

Can Fontova és una casa del municipi del Masnou (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa situada a la cantonada del carrer de Jaume I i el carrer dels Capitans Comellas, al costat de la casa Pere Maristany. De planta rectangular, disposa de planta baixa, primer pis i golfes amb la coberta de teules àrabs a dues aigües amb el carener paral·lel a la façana principal que està orientada va migdia. La coberta queda amagada per un recreixement del parament de la façana a mode d'ampit.
La façana principal es compon a partir de tres eixos de simetria. A la planta baixa, la porta d'accés amb arc rebaixat queda centrada entre dues obertures de llinda recta i reixes de ferro forjat. A la planta pis s'hi disposen tres balcons amb reixa de ferro forjat, amb l'obertura de llinda recta i guardapols al damunt. A les golfes, hi ha tres petites obertures quadrades.
Totes les finestres estan protegides amb persianes de llibret de fusta. El parament de la façana és un estucat llis pintat de color crema beige suau on destaquen les franges i motllures entorn les obertures de color blanc. Corona l'edifici una cornisa decorada amb mènsules.

## Història

El seu primer propietari fou el Dr. Josep Baroy i Bardolet. L'any 1889 s’hi instal·là el primer Col·legi Públic Municipal fins la construcció del nou edifici el 1904 i hi vivien els mestres. Hi visqué Rosa Sensat.
Entre els anys 1936 i 38 hi visqué Vicenç Albert Ballester i Camps, creador de l'estelada i rebé en aquesta casa l'homenatge del president del Parlament.
El nom de la casa es deu al fet que hi visqué, i hi tingué la consulta, el doctor Ramon Fontova i Rosell durant la primera meitat del segle xx. Aquest metge, fill de Lleida, era germà de Francesca Fontova i Rosell una de les primeres dones que obtingué el títol de doctora en medicina a l'Estat Espanyol.

## Referències

* 1 2 3 4 Montlló Bolart, Jordi. «Fitxa "08118/123 Can Fontova- El Masnou"». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 31-12-2009. [Consulta: 10 octubre 2016].
* 1 2 «Casa del carrer Jaume I, 15». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2016].
* 1 2 3 Muray, Joan «Una Casa amb Molta Història» (PDF). Gent del Masnou n.428, 4-2024, p.8-9 [Consulta: 14 març 2025].
# Il moro

Il moro és una òpera en dos actes composta per Antonio Salieri sobre un llibret en italià de Giovanni De Gamerra. Es va estrenar el 7 d'agost del 1796 al Burgtheater de Viena.
Després de 21 actuacions a Viena en menys d'un any, la peça va arribar als escenaris de Dresden (1797), Sant Petersburg (1798), Florència (1804), i a Liorna, Roma i Bolonya (1805).

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en italià). Corago. [Consulta: 10 agost 2016].
# Anomeotins

Els anomeotins (Anomoeotinae) són una sufamília de lepidòpters ditrisis de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae). Engloba unes 40 espècies distribuïdes per l'Àfrica tropical i Oriental. Abans es considerava una família independent (Anomoeotidae).

## Taxonomia

La subfamília Anomoeotinae inclou 5 gèneres:
* Akesina
* Anomoeotes
* Dianeura
* Staphylinochrous
* Thermochrous

## Referències

* ↑ Pitkin, B. & P. Jenkins. Butterflies and Moths of the World: Generic Names and their Type-species. Natural History Museum.
* 1 2 «Funet - Himantopteridae» (en anglès). [Consulta: 1r març 2025].
* ↑ «BioLib - Anomoeotidae» (en anglès). [Consulta: 1r març 2025].
# Sons a la memòria de Förchtgotta-Tovačovského

Sons a la memòria de Förchtgotta-Tovačovského, JW VI/1 (en txec Zvuky ku památce Förchtgotta-Tovačovského), és una composició per a orquestra de corda (3 violins, viola i violoncel) de Leoš Janáček escrita a Brno el 1875 en record del compositor i mestre de capella txec Arnošt Förchtgott Tovačovský. Té una durada aproximada de 5 minuts i mig. Es va estrenar el 9 de maig de 1988 a Staint Louis, als Estats Units.

## Referències

* ↑ «Dades del disc» (en anglès). cdmusic. Arxivat de l'original el 20 de novembre 2016. [Consulta: 20 novembre 2016].
* ↑ «Dades a Imslp» (en anglès). Imslp. [Consulta: 20 novembre 2016].
* ↑ «dades gravació» (en anglès). [Consulta: 20 novembre 2016].
* ↑ «Dades estrena» (en anglès). janacek-nadace. Arxivat de l'original el 12 de setembre 2015. [Consulta: 20 novembre 2016].

## Vegeu també

* Llista de composicions de Leoš Janáček
# Concertino (Janáček)

Concertino, JW VII/11, és una composició de Leoš Janáček per a piano i un conjunt de cambra format per dos violins, viola, clarinet, trompa i fagot, estrenada el 16 de febrer de 1926 al Besední dům de Brno.

## Representacions

El Concertino es va estrenar el 16 de febrer de 1926 al Besední dům de Brno amb Ilona Štěpánová-Kurzová (piano), František Kudláček i Josef Jedlička (violins), Josef Trkan (viola), Stanislav Krtička (clarinet), František Janský (trompa) i František Bříza (fagot). Al cap de quatre dies, el 20 de febrer, es va estrenar a Praga, el 14 de novembre a Viena i el 8 de desembre a Berlín, sempre amb Štěpánová-Kurzová al piano.

## Referències

* 1 2 «Dades de l'obra» (en alemany). Leoš Janáček Gesellschaft. [Consulta: 27 novembre 2016].
* ↑ Mariani, Mauro. «Guia d'audició» (en italià). Orchestra Virtuale del Flaminio. [Consulta: 27 novembre 2016].

## Vegeu també

* Llista de composicions de Leoš Janáček
# Compact Linear Collider

El Compact Linear Collider (CLIC) o Collisionneur Linéaire Compact (Col·lisionador Lineal Compacte) és un futur accelerador lineal de partícules d'entre onze i cinquanta quilòmetres de llargària, que permeti realitzar col·lisions entre electrons i positrons amb una energia de 3 TeV. En projecte a l'Organització Europea per a la Recerca Nuclear (CERN), el febrer de 2012, 43 instituts de 22 països hi participaven.
L'accelerador tindria entre 11 i 50 km de longitud, més de deu vegades més llarg que el Stanford Linear Accelerator (SLAC) existent a Califòrnia, EUA. Es proposa construir CLIC al CERN, a través de la frontera entre França i Suïssa, prop de Ginebra, llençant els primers feixos quan el Gran Col·lisionador d'Hadrons hagi finalitzat les operacions cap al 2035.
L'accelerador CLIC va fer servir una nova tècnica d'acceleració de dos feixos amb un gradient d'acceleració de 100 MV/m, i la construcció per etapes va donar col·lisions a tres energies del centre de massa de fins a 3 TeV per a un abast físic òptim. S'està duent a terme recerca i desenvolupament per assolir els objectius de la física d'alta precisió en condicions difícils de llum i fons.
CLIC té com a objectiu descobrir noves lleis físiques més enllà del model estàndard de física de partícules, mitjançant mesures de precisió de les propietats del model estàndard, així com la detecció directa de noves partícules. El col·lisionador oferiria una alta sensibilitat als estats electrodébils, superant la precisió prevista del programa LHC complet. El disseny actual del CLIC inclou la possibilitat de polarització del feix d'electrons.
La col·laboració de CLIC va produir un Informe de Disseny Conceptual (CDR) el 2012, complementat per un escenari actualitzat de fase energètica el 2016. En una sèrie d'informes grocs del CERN es resumeixen estudis detallats addicionals del cas físic de CLIC, un disseny avançat del complex d'acceleradors i del detector, així com nombrosos resultats d'R + D.

## Referències

* ↑ Boland, M. J. et al. «Updated baseline for a staged Compact Linear Collider». CERN Publishing, 4, 26-08-2016. DOI: 10.5170/CERN-2016-004 [Consulta: 15 gener 2018].
* ↑ «CLIC parameter list 3TeV». CERN. [Consulta: 15 gener 2018].
* ↑ «The Compact Linear Collider Study - CLIC-CTF3 Collaboration», 03-02-2012. [Consulta: 7 juliol 2012].
* 1 2 3 4 5 Philip N. Burrows, Nuria Catalán Lasheras, Lucie Linssen, Marko Petrič, Aidan Robson, Daniel Schulte, Eva Sicking, Steinar Stapnes. The Compact Linear Collider (CLIC) - 2018 Summary Report (en anglès). CERN, 2018.
* ↑ «Conceptual Design Report CLIC CDR». CERN. [Consulta: 31 juliol 2019].
* ↑ Burrows, P. N., ed. (2016). Updated Baseline for a Staged Compact Linear Collider. Geneva, Switzerland. arXiv:1608.07537. CERN-2016-004.

## Enllaços externs

* http://clic-study.org/ Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine.
* http://www.symmetrymag.org/cms/?pid=1000156 Arxivat 2006-10-02 a Wayback Machine.
# Tito Manlio

Tito Manlio (RV 738) és un dramma per musica en tres actes amb música d'Antonio Vivaldi i llibret en italià de Matteo Noris, escrita amb motivo de les celebracions del matrimoni del governador imperial de Màntua, Felip de Hesse-Darmstadt amb Eleonora de Guastalla, vídua del Gran Duc de Toscana. Tot i que la boda finalment no va tenir llocs, l'òpera es va estrenar al Teatre Arxiducal de Màntua el 20 de febrer de 1719. L'òpera narra la història de Tit Manli, cònsol de Roma, i el conflicte a la regió del Laci.
En contra del costum tan estès entre los compositors de l'època, en aquesta òpera només 7 dels 41 números musicals s'han identificat com a fragments d'òperes anteriors.
Avui dia és una obra que es representa poc: a les estadístiques d'Operabase només compta amb 3 representacions en el període 2005-2010.
El compositor Pietro Giuseppe Gaetano Boni, també va compondre una òpera amb el mateix títol sobre aquest personatge.

## Referències

* ↑ Free scores by Pietro Giuseppe Gaetano Boni at the International Music Score Library Project (IMSLP)

## Enllaços externs

* Opera Today: Tito Manlio
Òperes d'Antonio Vivaldi :
Ottone in villa (1713)
Orlando finto pazzo (1714)
Nerone fatto Cesare (1715)
Arsilda, regina di Ponto (1716)
La costanza trionfante (1716)
L'incoronazione di Dario (1717)
Tieteberga (1717)
Armida al campo d'Egitto (1718)
Scanderbeg (1718)
Teuzzone (1719)
Tito Manlio (1719)
La verità in cimento (1720)
La Silvia (1721)
Ercole su'l Termodonte (1723)
Dorilla in Tempe (1726)
Farnace (1727)
Orlando furioso (1727)
Siroe, re di Persia (1727)
Ipermestra (1727)
Rosilena ed Oronta (1728)
Atenaide (1729)
Argippo (1730)
La fida Ninfa (1732)
Motezuma (1733)
L'Olimpiade (1734)
Bajazet (1735)
Griselda (1735)
L'Adelaide (1735)
Catone in Utica (1737)
Rosmira (1738)
L'oracolo in Messenia (1738) :
Llista d'obres de Vivaldi :
# Veselohra na mostě

Veselohra na mostě, H. 247 (en txec, Comèdia en el pont) és una òpera radiofònica en un acte composta per Bohuslav Martinů sobre un llibret del mateix compositor, basat en la comèdia de Václav Kliment Klicpera i composta el 1935 a Polička. Es va estrenar el 18 de març de 1937 a la Ràdio Txeca de Praga dirigida per Otakar Jeremiáš.
És una opereta divertida que ha estat gravada diverses vegades. Després de l'estrena a la ràdio txeca va conèixer una carrera escènica considerable. La primera representació escènica va ser al Hunter College de Nova York el 28 de maig de 1951, a la qual va acudir el compositor i que va rebre un premi per a la "millor nova òpera" del New York Music Critics Circle. L'òpera va tenir dues produccions al Teatre Nacional de Praga, el 1961 i el 1975.
Martinů va arranjar tres números de l'òpera en una Petita Suite per a orquestra de cambra, incloent el piano.

## Referències

* ↑ Rybka, James (2011). Bohuslav Martinu: The Compulsion to Compose. Scarecrow Press. p.198.
* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 16 d’abril 2013. [Consulta: 14 febrer 2017].
* ↑ Martín Bermúdez, Santiago. «Martinu, el operista» (en castellà). Scherzo. Arxivat de l'original el 2013-06-21. [Consulta: 16 febrer 2017].
* ↑ «"The Year's Best". Time, 21 January 1952.». Arxivat de l'original el 21 de juliol 2013. [Consulta: 16 febrer 2017].
* ↑ Veselohra na mostě page al web del Teatre Nacional, amb 25 fotos.
* ↑ "Little Suite. From the Opera, Comedy on the Bridge". Music & Letters, 34(1), 80-81 (1953).
# Només es viu una vegada

Només es viu una vegada (anglès: You Only Live Once) és una pel·lícula estatunidenca de 1937 dirigida per Fritz Lang i protagonitzada per Henry Fonda i Sylvia Sidney. El film narra la història d'Eddie Taylor, un home alliberat de la presó que, tot i intentar començar una nova vida amb una feina honesta i una relació amb Joan, una noia que treballa com a ajudant del fiscal, es veu injustament acusat d'un crim i condemnat a mort. Aquesta obra és una crítica ferotge a la societat i al sistema judicial, abordant els temes de la intolerància i la injustícia envers els qui tenen un passat delictiu. Amb una fotografia expressiva de Leon Shamroy, el film destaca per la seva atmosfera fosca i pessimista, característica de l'estil de Lang, qui va utilitzar la pel·lícula per reflexionar sobre els abusos de poder i les falles de la justícia. La pel·lícula va ser emesa per primera vegada a TV3 el 17 de gener de 1986.

## Referències

* ↑ ÉsAdir > Filmoteca: pel·lícules > Només es viu una vegada (català)
* ↑ Vilaseca, Ramón Robert, 2014. Les 500 millors pel·lícules de la història del cinema. Lleida: Pagès Editors, S. L. ISBN 9788499754932. Pàg. 61.

## Bibliografia

* Peter Bogdanovich, 1972 (reeditat el 1984). Fritz Lang en América. Madrid: Fundamentos. ISBN 842450013X.
# Locusta

Locusta, o també Lucusta (en llatí Locusta, que vol dir llagosta), va ser una fetillera nascuda a la Gàl·lia el segle I dC. Va ser famosa pels seus coneixements sobre els verins.
En temps de l'emperador Claudi va ser condemnada per enverinament. Tàcit diu que a pesar d'això, va ser utilitzada com un dels instruments de l'emperador, en el sentit de què els seus serveis van ser utilitzats per les instàncies oficials. Va ser ella precisament la que va preparar el verí amb el qual es van untar els bolets que van matar l'emperador Claudi, instigada per Agripina l'any 54.
Alguns anys després va intervindre en l'assassinat del jove Britànnic. Locusta estava sota la custodia de Juni Pol·lió, un tribú pretorià, i va ser cridada per Neró. Suetoni diu que va ser ella "que era experta en drogues" la que va proporcionar el verí a l'emperador. Però el verí subministrat va actuar més lentament del que estava previst, i va provocar només una descomposició intestinal. Neró, inquiet, la va colpejar amb les seves mans, i la va acusar d'haver preparat un medicament i no un verí. Locusta es va excusar i va dir que havia preparat una dosi petita per dissimular un crim tan horrible. Neró la va obligar a confeccionar un verí més fort que la dona va preparar en la seva presència, i que una vegada va ser administrat a Britànnic el va matar immediatament. Suetoni acaba dient que Neró com a premi li va donar la impunitat i grans extensions de terra pels seus serveis, però sota Galba fou executada, acusada de l'assassinat de més de 400 persones, juntament amb altres malfactors del regnat de Neró.
Juvenal l'anomena Locusta, i diu que ensenyava les dones innocents "com havien de portar a enterrar els seus esposos".

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 190. ISBN 8481641618.
# 83 aC

L'any 83 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En aquell temps, era conegut com a any del consolat d'Escipió i Norbà (o, més rarament, any 671 ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «83 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Regne del Pont

* Luci Licini Murena, el governador de roma a Àsia, s'enfronta contra les forces de Mitridates VI Eupator, rei del Pont, iniciant la Segona Guerra Mitridàtica. S'apodera de Comana, creua l'Halis i assola la regió.

### Imperi Selèucida

* Filip I Filadelf, rei selèucida, davant la descomposició del regne després de la mort d'Antíoc XII Dionisi, és perseguit per Tigranes II d'Armènia, i es refugia a Cilícia, i es creu que Tigranes el captura i l'executa. Cilícia i les regions adjacents queden sotmeses a Armènia.

### Antiga Roma

* Luci Corneli Escipió Asiagen i Gai Norbà són elegits cònsols.
* Luci Corneli Sul·la torna a Itàlia de les seves campanyes a Grècia. Entra per Brundisium a la Campània on l'espera Norbà a la riba del Volturnus i al peu de la muntanya Tifata, prop de Càpua. Sul·la envia emissaris a Norbà per no entrar en enfrontaments, i amb la missió secreta de comprovar les defenses de l'enemic, però els soldats de Norbà ho descobreixen i els expulsen del campament. Segueix una batalla on les tropes de Norbà, sense experiència, cauen davant dels veterans de Sul·la i fugen. Norbà aconsegueix reunir-los a Càpua, on veu que ha perdut uns sis o set mil soldats. Sul·la perd només 70 homes. Apià situa la batalla a Canusium, però probablement és un error per Casilínum a la vora del Volturnus.
* Escipió Asiagen es prepara per enfrontar-se a Sul·la, però aquest fa promeses a les tropes d'Escipió, que deserten i es passen al seu bàndol. El cònsol és fet presoner junt amb el seu fill Luci, però Sul·la els allibera sense castigar-los.
* Per un incendi al temple de Júpiter Capitolí, es perden els Llibres sibil·lins.
* Juli Cèsar, amb 17 anys, es casa amb Cornèlia Cinnil·la, filla de Luci Corneli Cinna.

## Naixements

* Marc Antoni, polític romà (data aproximada).

## Necrològiques

* Filip I Filadelf, rei selèucida (data aproximada).

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos: nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ «Second Mithridatic War, 83-82 B.C.». [Consulta: 25 gener 2025].
* 1 2 Pompeu Trogus. Pròleg, XL
* ↑ Titus Livi. Epítom, LXXXV
* 1 2 Apià. Història de Roma: guerres civils, I, 82-84, 85
* ↑ Smoth, William (ed.). «Norbanus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ Tàcit. Annals, VI, 12
* ↑ Dionís d'Halicarnàs, Arqueologia romana, IV, 61.
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Juli Cèsar, XVIII, 1, 5
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Marc Antoni, XXII, 86, 5
# Gli amori d'Apollo e di Dafne

Gli amori d'Apollo e di Dafne és una òpera en dos actes composta per Francesco Cavalli sobre un llibret italià de Giovanni Francesco Busenello, basat en Metamorfosis d'Ovidi. S'estrenà al Teatro San Cassiano de Venècia el Carnestoltes de 1640.
Òperes de Cavalli :
Le nozze di Teti e di Peleo (1639)
Gli amori d'Apollo e di Dafne (1640)
La Didone (1641)
La virtù dei strali d'Amore (1642)
Egisto (1643)
L'Ormindo (1644)
Doriclea (1645)
Il Giasone (1649)
Orimonte (1650)
Oristeo (1651)
La Calisto (1652)
Eritrea (1652)
Veremonda (1652)
Rosinda (1653)
Orione (1653)
Ciro (1654)
Xerse (1655)
Statira principessa di Persia (1655)
Erismena (1655)
Artemisia (1657)
Hipermestra (1658)
Elena (1659)
Ercole amante (1662)
Scipione affricano (1664)
Mutio Scevola (1665)
Pompeo Magno (1666)
Eliogabalo (1667) :
# Dunlap (Indiana)

Dunlap és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 5.887 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dunlap tenia 5.887 habitants, 2.087 habitatges, i 1.657 famílies. La densitat de població era de 537,3 habitants/km².
Dels 2.087 habitatges en un 37,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,3% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 20,6% no eren unitats familiars. En el 16,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,8% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 10,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.083 $ i la renda mediana per família de 55.522 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.802 $ mentre que les dones 25.500 $. La renda per capita de la població era de 19.733 $. Entorn del 5% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dunlap». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dunlap». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Darlington (Indiana)

Darlington és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 854 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Darlington tenia 854 habitants, 331 habitatges, i 232 famílies. La densitat de població era de 1.030,4 habitants per km².
Dels 331 habitatges en un 36,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,1% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 29,9% no eren unitats familiars. En el 27,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,6% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 18,3% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.250$ i la renda mediana per família de 43.462$. Els homes tenien una renda mediana de 35.463$ mentre que les dones 21.310$. La renda per capita de la població era de 15.154$. Entorn del 5,3% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Darlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Darlington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.