OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tractat de Chaumont

Els Acords de Chaumont (o Tractat de Chaumont), van ser una sèrie d'acords signats per separat entre l'Imperi austríac, el Regne de Prussia, l'Imperi rus i el Regne Unit, signats l'1 Març de 1814, tot i que la signatura real va tenir lloc entre el 9 i el 19 de Març. El tractat tenia la intenció de dibuixar els poders de la Sisena Coalició cap a una aliança més propera en el cas que França refusés els acords de pau oferts recentment. Cadascun va acordar posar 150.000 soldats en el camp en contra de França, per a garantir, durant vint anys, la pau europea (una vegada aconseguida), contra qualsevol agressió francesa.

## Context històric

Seguint les converses de febrer de 1814, representants d'Àustria, Prussia, Rússia, i Gran Bretanya van acordar una reunió a Chaumont, (Haute-Marne), l'1 de març de 1814. El Tractat de Chaumont resultant va ser signat entre el 9 i el 19 de Març 1814, (malgrat datar-lo l'1 Març de 1814), per l'Emperador Alexandre I de Rússia, l'Emperador Francesc II (amb Metternich), el rei Frederic Guillem III, i el ministre d'afers exteriors britànic, el Vescomte de Castlereagh. El Tractat demanava a Napoleó que deixés totes les seves conquestes, revertint així a França a les seves fronteres pre-revolució, a canvi d'un alto el foc. Si Napoleó refusava el tractat, els Aliats prometien continuar la guerra. L'endemà Napoleó va refusar el tractat, acabant la seva última possibilitat d'un final negociat.
Les decisions foren ratificades de nou i executades pel Congrés de Viena de 1814–1815. Els termes del tractat van ser escrits en gran part pel Vescomte de Castlereagh, el ministre d'afers exteriors britànic, qui va oferir subsidis de diners en efectiu per tal de mantenir els exèrcits en el camp en contra Napoleó. Els terminis claus incloïen, l'establiment d'una Alemanya confederada, dividida en estats independents, la restauració dels Borbó com a reis d'Espanya, i l'ampliació d'Països Baixos que incorporava el que el 1830 seria la Bèlgica moderna. El tractat de Chaumont es va convertir en la pedra angular de l'Aliança europea que conformaria l'equilibri de poders a Europa durant dècades.

## Referències

* ↑ Cannon, John A. «Chaumont, Treaty of». A: A Dictionary of British History (en anglès). 1a. Oxford University Press, 2009.
* ↑ Paul W. Schroeder, The Transformation of European Politics 1763-1848 (1994) pp 501-4
* ↑ Gregory Fremont-Barnes; Todd Fisher The Napoleonic Wars: The Rise and Fall of an Empire. Osprey Publishing, 2004, p. 302–5.
* ↑ Artz 1934, p. 110.

## Bibliografia

* Artz, Frederick B. (1934), Reaction & Revolution: 1814–1832, p. 110
* Chandler, David (1999), Dictionary of the Napoleonic wars, Wordsworth editions
* Schroeder, Paul W. (1996), The Transformation of European Politics 1763–1848, Clarendon Press, pp. 501–4 — advanced diplomatic history on-line

## Vegeu també

* Tractat d'Amiens
* Tractat de París (1815)

## Enllaços externs

* Sapiens.cat
# Salsera

Una salsera és un recipient destinat a contenir i servir a taula salses. Acostuma a tenir una nansa a un costat i un bec a l'altre dissenyats de forma que es pugui servir la salsa sense necessitat de cullera. Si no hi ha ansa llavors se la presenta amb cullera normalment a joc amb el material i decoració de la salsera. Ocasionalment pot anar amb plat, també a joc, que en alguns casos forma una sola peça amb al recipient.

## Referències

* ↑ «Salsera, definición culinaria ⋆ Larousse Cocina» (en espanyol europeu). [Consulta: 17 novembre 2018].
# Martí Casas Lozano

Martí Casas Lozano (Mataró, 18 d'agost 1995) és un jugador d'hoquei patins català que juga com a atacant al Reus Deportiu i també en les seleccions catalana i espanyola.

## Trajectòria esportiva

Inicia a jugar a hoquei sobre patins al club de la seva ciutat, el CH Mataró, als tres anys. La temporada 2013/2014 el conjunt mataroní aconsegueix l'ascens a l'OK Lliga. La temporada 2014/2015 el club mataroní no va salvar la categoria i el CP Vic el fitxa per seguir jugant a la màxima categoria de l'hoquei estatal.
Després de dos anys a Vic i un breu pas d'una temporada al CE Noia, la temporada 2018/19 marxa a Itàlia, on disputa amb el HC Forte dei Marmi tres temporades i mitja. El primer any a l'equip italià aconsegueix guanyar l'Scudetto i, l'any següent, la Supercopa d'Itàlia, títol que tornaria a guanyar a la seva darrera temporada, on durant el mercat d'hivern de la temporada 2021/22 fitxa pel CP Calafell.
Retornat a Catalunya a mitja temporada, amb el CP Calafell guanya la segona competició europea d'hoquei patins, la Copa de la WSE, primer títol europeu de la història del CP Calafell. La següent temporada, Casas esdevé el màxim golejador de la OK Lliga.
La temporada 2023/24 fitxa pel Reus Deportiu, aconseguint guanyar de forma destacada la Copa del Rei del 2025, on anota 9 gols en els tres partits (5 d'ells a la final).
A nivell internacional, va disputar el campionat Goldencat amb la Selecció catalana el 2022 i amb la selecció espanyola ha guanyat el Mundial d'hoquei patins del 2024 i el Campionat d'Europa del 2023.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Copa de la WSE: 2022
* 1 Lliga Italiana: 2018/19
* 1 Copa espanyola: 2025
* 2 Supercopa d'Itàlia: 2019 i 2021

### Seleccions

* 1 Mundial: 2024
* 1 Europeu: 2023

## Referències

* ↑ EFE. «Martí Casas: 'Jugar un Mundial es un sueño y ganarlo sería lo máximo'» (en castellà), 11-09-2024. [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ hockeyasturias. «Conociendo un poco más a… Martí Casas» (en castellà), 26-09-2023. [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ J.M. «El Parlem Calafell venç el Follonica i fa història amb el seu primer títol europeu - 24 abril 2022». [Consulta: 12 març 2025].
* ↑ Redacció. «Martí Casas, el pitxitxi de l'hoquei espanyol és nostre», 07-06-2023. [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ J.M. «El Parlem Calafell fitxa el davanter mataroní Martí Casas - 12 gen 2022». [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ Gomis, Joan. «Martí Casas, primer reforç roig-i-negre | Reus Deportiu», 03-07-2023. [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ «Les dinou hores màgiques de Martí Casas - Canal Reus», 12-03-2025. [Consulta: 12 març 2025].
# Maximiliano Oruste Salva

Maximiliano "Maxi" Oruste Salva (San Juan, 5 de gener de 1994) és un jugador d'hoquei sobre patins argentí, que juga com a devanter al Reus Deportiu.

## Carrera

Comença a jugar a hoquei patins als 3 anys al Loma Negra Hoquei Club de Rivadavia ( província de San Juan ). Als 8 anys passa al Club Banco Hispano, passant per totes les categories inferiors del club i debutant als 16 anys (2012) amb el primer equip.
El 2013 marxa d'Argentina per jugar a hoquei a Itàlia on disputarà una temporada al Valdagno (2014/2015) i dues al GSH Trissino (2015-2017). Disputa la següent temporada al PAS Alcoi a la màxima categoria espanyola d'hoquei sobre patins i la següent fitxa pel Lleida on guanya la Copa CERS i esdevé el segon màxim golejador de l'OK Lliga amb 27 gols en 30 partits.
El 2019 fitxa pel Deportivo Liceo, amb qui es va proclamar subcampió de l'OK Lliga, després que aquesta s'acabés prematurament a causa de la pandèmia del coronavirus. La temporada següent (2020/2021) el Liceo guanya la Copa del Rei i durant la seva tercera i darrera temporada a Coruña guanya la Supercopa d'Espanya i la lliga. Aquell mateix any es perd una part de la temporada degut a una lesió important.
La temporada 2022/2023 la disputa a Vercelli. Després de la temporada a Itàlia torna a Catalunya per fitxar pel Reus, on guanya la Copa del Rei 2025.
Ha disputat dos mundials sub-20 amb la selecció argentina d'hoquei patins (2011 i 2013).

## Referències

* 1 2 «Maxi Oruste, más madera para el Reus Deportiu» (en castellà). Diari de Tarragona, 07-08-2023. [Consulta: 11 març 2025].
* ↑ «Maxi Campeón». Tiempo de San Juan, 16-02-2012.
* ↑ «Conociendo un poco más a… Maxi Oruste» (en castellà). hockeyasturias, 30-11-2017. [Consulta: 11 març 2025].
* 1 2 «El Liceo pesca por tercera vez en Lleida: Maxi Oruste» (en castellà). [Consulta: 11 març 2025].
* ↑ Varela, María. «Maxi Oruste, sexto refuerzo del Deportivo Liceo» (en castellà). La Opinión, 13-06-2019. [Consulta: 11 març 2025].
* ↑ «La FEP da por finalizada la competición de la OK Liga» (en castellà). [Consulta: 11 març 2025].
* ↑ «Maxi Oruste: «He tenido muchos altibajos, pensé en pedir ayuda»» (en castellà). La Voz de Galicia, 21-01-2022. [Consulta: 11 març 2025].
* ↑ Scheurer, Andrea. «Maxi Oruste è un nuovo giocatore dell'Hockey Vercelli» (en italià), 27-06-2022. [Consulta: 10 març 2025].
* ↑ «Martí ‘casa’ al Reus Deportiu con la Copa del Rey (4-5)» (en castellà). Diari de Tarragona, 09-03-2025. [Consulta: 11 març 2025].
* ↑ «Oruste será reforço do Liceo» (en portuguès). [Consulta: 11 març 2025].
# Volodímirivka (Saki)

Volodímirivka en ucraïnès: Володимирівка, en rus: Владимировка Vladímirovka, és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.261 habitants. Pertany al districte rural de Saki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Volodímirivka (Txornomórske)

Volodímirivka (en ucraïnès: Володимирівка, rus: Владимировка, Vladímirovka) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 262 habitants. Pertany al districte de Txornomórske. Fins al 1945 la vila es deia Bai-Kiiat.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ В исторических документах встречается также вариант Бай-Кыят.
# Walnut Grove (Geòrgia)

Walnut Grove és un town (vila o poble) al comtat de Walton, Geòrgia, Estats Units de 1.322 habitants el 2020. D'acord a l'Oficina del Cens dels Estats Units la vila té una superfície total d'1,5 milles quadrades (3,9 km $^2$ ), tot terra ferma. D'acord al cens dels Estats Units del 2020 el town tenia 1.322 habitants, 515 habitatges, i 371 famílies. L'Assemblea General de Geòrgia incorporà Walnut Grove com a town el 1905. La comunitat rebé el nom d'un noguerar proper del lloc original de la vila.
L'educació pública a Walnut Grove és administrada pel districte escolar del comtat de Walton. Dins del town aquest districte gestiona els centres escolars Walnut Grove Elementary School i Walnut Grove High School.
Perfil racial de Walnut Grove (2020) :
| Raça | Núm. | Perc. |
| Blanc (no hispà) | 1.107 | 83,74% |
| Negre o afroamericà (no hispà) | 87 | 6,58% |
| Nadiu americà | 2 | 0,15% |
| Asiàtic | 5 | 0,38% |
| Altres/mixtes | 59 | 4,46% |
| Hispà o llatí | 62 | 4,69% |

## Referències

* ↑ Acts and Resolutions of the General Assembly of the State of Georgia. Clark & Hines, State Printers, 1905, p. 1209.
* ↑ Krakow, Kenneth K.. Georgia Place-Names: Their History and Origins. Macon, GA: Winship Press, 1975, p. 245. ISBN 0-915430-00-2.
* ↑ «Homepage». Walton County School District. [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ «City and Town Population Totals: 2020-2023». United States Census Bureau, 16-05-2024. [Consulta: 16 maig 2024].
* ↑ «Census of Population and Housing». Census.gov. [Consulta: 4 juny 2015].
* ↑ «Explore Census Data». data.census.gov. [Consulta: 18 desembre 2021].
# Russell (Kentucky)

Russell és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 3.645 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Russell tenia 3.645 habitants, 1.428 habitatges, i 1.106 famílies. La densitat de població era de 351,8 habitants/km².
Dels 1.428 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,6% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 22,5% no eren unitats familiars. En el 20,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,7% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 29,7% de 45 a 60 i un 16,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.869 $ i la renda mediana per família de 62.018 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.306 $ mentre que les dones 30.494 $. La renda per capita de la població era de 29.453 $. Entorn del 4,1% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Russell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Russell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Alessandro Borghi

Alessandro Borghi (Roma, 19 de setembre de 1986) és un actor italià. Ha treballat en més de vint pel·lícules d'ençà l'any 2006. És part del repartiment principal tant de la pel·lícula com de la sèrie Suburra.
L'any 2019 va guanyar el premi David di Donatello al Millor Actor pel seu paper com a Stefano Cucchi, mort com a resultat de brutalitat policial, a la pel·lícula Sulla mia pelle.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Funció | Notes |
| 2011 | Cinque | Emiliano | |
| 2013 | Roma criminale | Marco Lanzi | |
| 2014 | Di tutti i colori | | |
| 2015 | Non essere cattivo | Vittorio | Nominat al David di Donatello al Millor Actor |
| 2015 | Suburra | Aureliano «Número 8» Adami | Nominat al David di Donatello al Millor Actor de Repartiment |
| 2016 | Il più grande sogno | Boccione | Nastro d'Argento al Millor Actor de Repartiment |
| 2016 | Ningyo | Home | Curtmetratge |
| 2017 | Dalida | Luigi Tenco | |
| 2017 | Fortunata | Chicano | Nastro d'Argento al Millor Actor de Repartiment Nominat al David di Donatello al Millor Actor de Repartiment |
| 2017 | Napoli velata | Andrea Galderisi / Luca | Nominat al David di Donatello al Millor Actor |
| 2017 | The Place | Fulvio | |
| 2018 | Sua mia pelle | Stefano Cucchi | Premi David di Donatello al Millor Actor |
| 2019 | Il primo re | Rem | |
| 2021 | Supereroi | Marco | |
| 2021 | Mondocane | Testacalda | |
| 2022 | The Hanging Sun | John | |
| | Le otto montagne | Bruno | |
| 2023 | Delta | Elia | |

### Televisió

| Any(s) | Títol | Funció | Notes |
| 2006 | Distretto di polizia | Martino Benzi | Episodi: "Un gesto disperato" |
| 2007 | Io e mamma | Valerio Leccisi | Televisiu miniseries |
| 2008 | RIS Delitti Imperfetti | Luciano Orlandi | Episodi: "Il mistero del bosco" |
| 2009 | Don Matteo | Enrico Mastroianni | Episodi: "Numeri primi" |
| 2010 | Augustine: La Decadència de l'Imperi Romà | Camillus | Televisiu miniseries |
| 2010 | Romanzo criminale - La serie | Marcello | Episodi 7 |
| 2011 | Caccia al Re - La narcotici | Carlo | Episodi 1 |
| 2011 | Rex | Edoardo Rovati | Episodi: "Vendetta" |
| 2012–2013 | L'isola | Sebastiano | Funció principal, 8 episodis |
| 2013 | Ultimo - L'occhio del falco | Perdonavides jove | Minisèrie |
| 2013 | Che Dio ci aiuti | Riccardo Manzi | 8 episodis |
| 2015 | Squadra Mòbil | Giulio | 4 episodis |
| 2015 | No uccidere | Graziano Borghi | Episodi 3 |
| 2017-2020 | Suburra. La serie | Aureliano «Número 8» Adami | 18 episodis |
| 2020 | Devils | Massimo Ruggero | |
| 2024 | Supersex | Rocco Siffredi | Minisèrie |

## Referències

* ↑ Proietti, Michela «Alessandro Borghi, il Brad Pitt italiano» (en italian). Corriere della Sera, 20-04-2016 [Consulta: 30 setembre 2016].
* ↑ «Alessandro Borghi • Actor - Entrevista». Cineuropa, 17-02-2017. [Consulta: 8 juny 2020].
# Irina Odagescu

Irina Odagescu (Bucarest, 23 de maig de 1937) és una educadora i compositora romanesa de música.

## Biografia

Irina Odăgescu va néixer a Bucarest i va estudiar al Conservatori de Música de Bucarest amb Tudor Ciortea i Anatol Vieru. També va participar en cursos d'estiu amb Iannis Xenakis, György Ligeti i Karlheinz Stockhausen. Després d'acabar els estudis, es va convertir en professora al Conservatori de Bucarest.
Les obres d'Odăgescu han estat interpretades internacionalment a Europa, Àsia i els Estats Units i ha donat lliçons magistrals en conferències internacionals celebrades a la Universitat de Pau a França i a la Universitat Fairbanks, Alaska. Ha co-escrit els textos "Studies Practical for Reading in Keys for Two Voices" el 1972, i "Studies Practical for Reading" en "Old Choral Keys", el 1982.

## Honors i premis

* Premi de la Unió de Compositors de Romania (1978–2004)
* Premi George Enescu de l'Acadèmia Romanesa (2001)
* Premi Viotti- Valèsia (Itàlia)
* Medalla de plata 'Ciudad Ibague' (Columbia)

## Treballs

Odăgescu ha compost música simfònica, coral, ballet i cambra. Les obres seleccionades inclouen:
* La vida juvenil i la vida sense fi (2005)
* El Pyre del pa
* Tall Song, Ballet
* Melos, Sonata per a viola sola, Op.48 (1982)

## Referències

* ↑ Tyrrell, John (2001). The New Grove Dictionary of music and music: Volume 19. Recuperat l'11 de novembre de 2010.
* ↑ Irina Odăgescu". Arxivat des de l'original el 16 de juliol de 2011. Recuperat el 18 d'octubre de 2010.
# Spurgeon (Indiana)

Spurgeon és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 227 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Spurgeon tenia 227 habitants, 93 habitatges, i 62 famílies. La densitat de població era de 515,6 habitants/km².
Dels 93 habitatges en un 34,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,9% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 32,3% no eren unitats familiars. En el 30,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 17,6% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.429 $ i la renda mediana per família de 44.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.031 $ mentre que les dones 19.250 $. La renda per capita de la població era de 16.850 $. Entorn del 3,2% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Spurgeon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Spurgeon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Antoni Lucchetti i Farré

Antoni Lucchetti i Farré (Barcelona, 11 de setembre de 1940) és un actor, director de cinema, advocat i polític català, germà dels també actors Francesc i Alfred Lucchetti i Farré.

## Biografia

Llicenciat en ciències econòmiques i en dret, i doctor en Història Econòmica. De 1962 a 1975 fou director comercial d'una empresa del ram de l'electrònica, el 1976 fou economista per al ministeri de Comerç i Turisme d'Espanya i de 1976 a 1980 per a la Comissió Obrera Nacional de Catalunya.
El 1963 començà treballant amb els grups del teatre independent El Camaleó i La Pipironda. El 1968 va realitzar amb Agustí Coromines i Casals el curtmetratge de denúncia No se admite personal, on mostrava als aturats de Barcelona que esperaven que se'ls donés feina a la Plaça d'Urquinaona.
Alhora milità en el PSUC, del que el 1977 en fou nomenat membre del comitè central, del comitè executiu i del secretariat. Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980 i 1984 formà part de la comissió mixta de valoracions dels traspassos del Parlament de Catalunya. De 1984 a 1986 fou director dels Serveis d'Hisenda de l'Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet. Va ser regidor per Iniciativa per Catalunya a l'Ajuntament de Barcelona durant dos mandats (1986-1994).
Durant la crisi del PSUC dels anys 1980 va donar suport al secretari general Francesc Frutos i Gras, i des del 1986 a Rafael Ribó i Massó. Quan el sector més prosoviètic abandonà el PSUC per a fundar el Partit dels Comunistes de Catalunya va romandre fidel al PSUC i continuà com a membre del Comitè Central. Fou regidor de l'ajuntament de Barcelona de 1987 a 1995, on destacà per la seva actitud crítica al projecte de Barcelona Olímpica de Pasqual Maragall. Des de 1995 fins a 2006 ha estat professor del Departament d'Història i Institucions Econòmiques de la Universitat de Barcelona.
El 1996 la seva actitud crítica a Iniciativa per Catalunya el va dur a promoure una candidatura alternativa en la IV Assemblea d'IC i a la fundació de PSUC viu. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 1999 va promoure la candidatura d'Esquerra Unida i Alternativa amb Izquierda Unida, el PCC i PSUCviu, però no fou escollit.
Actualment exerceix com advocat penalista i és membre del Grup CATORZEDABRIL, dedicat al teatre de la memòria històrica. Segueix militant al PSUCViu.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la II Legislatura p. 79

## Enllaços externs

* Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans per Pelai Pagès i María Teresa Martínez de Sas, p. 804.
# Albània al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior

Albània va ser un dels països que va debutar al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior en 2012.
La primera representant de la nació va ser Igzidora Gjeta l'any 2012 amb la cançó "Kam një këngë vetëm për ju", que va aconseguir una puntuació de trenta-cinc punts, acabant en dotzè lloc de dotze entrades participants. Posteriorment, el país va estar absent el 2013 i el 2014. Albània va tornar al certamen l'any 2015, quan Mishela Rapo els va representar amb la cançó "Dambaje", aconseguint noranta-tres punts i acabant en cinquè lloc dels disset països participants; aquesta segueix sent la millor puntuació del país fins ara. Posteriorment, Albània va competir cada any fins al 2020, quan va tenir la seva primera absència al concurs en sis anys després de retirar-se a causa de la pandèmia de la COVID-19. Tanmateix, el 18 d'agost de 2021, RTSH va anunciar que tornarien al concurs el 2021. El país ha participat en tots els concursos des d'aleshores.

## Participació

Llegenda
| Any | Seu | Artista | Cançó | Lloc | Punts |
| 2012 | Amsterdam | Igzidora Gjeta | «Kam një këngë vetëm për ju» | 12 | 35 |
| No hi va participar entre 2013 i 2014 ||||||
| 2015 | Sofia | Mishela Rapo | «Dambaje» | 5 | 93 |
| 2016 | La Valletta | Klesta Qehaja | «Besoj» | 13 | 38 |
| 2017 | Tbilisi | Ana Kodra | «Mos ma prekni pemën» | 13 | 67 |
| 2018 | Minsk | Efi Gjika | «Barbie» | 17 | 44 |
| 2019 | Gliwice | Isea Çili | «Mikja Ime Fëmijëri» | 17 | 36 |
| No hi va participar el 2020 ||||||
| 2021 | París | Anna Gjebrea | «Stand by you» | 14 | 84 |
| 2022 | Erevan | Kejtlin Gjata | «Pakëz Diell» | 12 | 94 |
| 2023 | Niça | Viola Gjyzeli | «Bota Ime» | 8 | 115 |
| 2024 | Madrid | Nikol Çabeli | «Vallëzoj» | 7 | 126 |

## Referències

* ↑ «Junior Eurovision 2012 Amsterdam News». ESCKaz.com. [Consulta: 25 juliol 2011].