OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gong Lijiao

Gong Lijiao (Luquan, Xina, 24 de gener de 1989) és una atleta xinesa, especialista en la prova de llançament de pes. Ha participat en 4 Olimpíades, guanyant 3 medalles (1 d'or). A més, ha guanyat 8 medalles (2 d'or) en els Campionats del Món, aconseguint el rècord absolut de 8 medalles consecutives en qualsevol prova d'aquesta competició. També ha guanyat 4 medalles (3 d'or) en els Jocs Asiàtics.

## Marques personals

| Disciplina | Marca | Seu | Data |
| Llançament de pes | 20.58m | Tòquio | 1 d'agost de 2021 |
| Llançament de javelina | 53.94m | Cangzhou | 16 de juny de 2007 |

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2008 | Pequín | 3 | Llançament de pes |
| 2012 | Londres | 2 | Llançament de pes |
| 2016 | Rio de Janeiro | 4a posició | Llançament de pes |
| 2020 | Tòquio | 1 | Llançament de pes |
| Campionat del Món ||||
| 2007 | Osaka | 6a posició | Llançament de pes |
| 2009 | Berlín | 3 | Llançament de pes |
| 2011 | Daegu | 3 | Llançament de pes |
| 2013 | Moscou | 3 | Llançament de pes |
| 2015 | Pequín | 2 | Llançament de pes |
| 2017 | Londres | 1 | Llançament de pes |
| 2019 | Doha | 1 | Llançament de pes |
| 2022 | Eugene | 2 | Llançament de pes |
| 2023 | Budapest | 3 | Llançament de pes |
| Jocs Asiàtics ||||
| 2010 | Canton | 2 | Llançament de pes |
| 2014 | Inchon | 1 | Llançament de pes |
| 2018 | Jakarta | 1 | Llançament de pes |
| 2022 | Hangzhou | 1 | Llançament de pes |

## Referències

* ↑ «Perfil d'atleta» (en anglès). World Athletics. [Consulta: 19 març 2024].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 19 març 2024].
* ↑ «American Ealey wins shot put gold again, Gong claims eighth successive medal» (en anglès). Reuters, 26-08-2023.
# Salomé I

Salomé (Salome, Σαλώμη) fou la filla d'Antípater l'idumeu i de la seva dona Cipros, i germana d'Herodes el Gran.
Salomé odiava amb força Mariamne I, la dona d'Herodes, de sang asmonea i quan Herodes va estar absent a Laodicea, cridat per Marc Antoni per respondre a la mort del seu cunyat Aristòbul, Salomé al seu retorn, i amb el suport de Cipros, va acusar Mariamne d'adulteri amb Josep, l'oncle i marit de Salomé, que Herodes deixat encarregat de la custòdia de Mariamme durant la seva absència; Josep fou executat i Mariamne ho va ser pocs anys després (29 aC).
A la mort de Josep, Salomé es va casar amb Costabarus, un noble idumeu que Herodes va nomenar governador d'Idumea i Gaza. Aviat Costabarus fou descobert en conspiració amb Cleòpatra la reina d'Egipte a la que va oferir traslladar el seu reconeixement si Marc Antoni el feia sobirà d'Idumea; va salvar la vida per la intervenció de Salomé i Cipros; un temps després Salomé i el seu marit es van divorciar per iniciativa d'ella (en contra de la llei jueva, que no permetia a la dona decidir sobre això) i aviat fou executat acusat d'haver mantengut els seus plans de traïció (26 aC)
Salomé també va lluitar contra els fills de Mariamme I, Alexandre i Aristòbul i va provar de convèncer a la seva germanastra Berenice, que estava casada amb Aristòbul.
Per un temps Salomé va estar enemistada amb Herodes, que sospitava amb raó que l'havia posat en contra del seu propi fill Alexandre i contra la seva esposa Glafira i per la passió per Sileu, ministre d'Obodes el rei dels nabateus i ambaixador nabateu a la cort jueva. Però amb el temps Salomé va recuperar la influència sobre el seu germà i Salomé va poder tornar a calumniar a Alexandre que fou empresonat acusat de traïció contra Salomé i Ferores, i que va culminar amb la mort del príncep el 6 aC.
Per orde del seu germà, es va casar (terceres noces) amb Alexes, un cortesà, segurament contra la seva voluntat.
A la mort d'Herodes, Salomé va rebre la possessió de les ciutats de Jamnia, Azotus i Faselis i una gran quantitat de diners, a tot el qual August va afegir un palau a Ascaló. Va morir entre el 10 i el 13 i va deixar les seves possessions a l'emperadriu Lívia Drusil·la, l'esposa d'August.

## Referències

* ↑ Greenwalt, William. «Salome (c. 65 BCE–10 CE)». A: Women in World History: A Biographical Encyclopedia. Gale, 2002 [Consulta: 13 abril 2017]. Arxivat 2016-04-09 a Wayback Machine.
* ↑ Flavi Josep, Guerra, p. 105
* ↑ Jewish Virtual Library. Jabneh.

## Bibliografia

* Kokkinos, Nikkos. Sheffield Academic Press. The Herodian Dynasty: Origins, Role in Society and Eclipse (en anglès), 1998. ISBN 1-85075-690-2. .
* Günther, Linda-Marie. Wissenschaftliche Buchgesellschaft. Herodes der Große (en alemany), 2005. ISBN 3534154207. .
* Richardson, Peter. Fortress Press. Herod : king of the Jews and friend of the Romans (en anglès), 1999. ISBN 0800631641. .
* Schwentzel, Christian-Georges. Pygmalion. Hérode le Grand (en francès). ISBN 9782756404721. .
* Heinrich Graetz, Histoire des Juifs.
# LGN

LGN té els següents significats:
* LGN Tech Design (de l'acrònim de la ciutat de Leganés, a la Comunitat de Madrid), empresa spin-off de la Universitat Carles III de Madrid, reconvertida en Bultaco Motors
* Nucli geniculat lateral (del seu nom en anglès Lateral Geniculate Nucleus), part del tàlem on es processa la informació visual provinent de la retina
# Quint Lutaci Càtul (cònsol 78 aC)

Quint Lutaci Càtul (en llatí: Quintus Lutatius Q. F. Q. N. Catulus) va ser un magistrat romà del segle i aC. Era fill del cònsol Quint Lutaci Càtul. Va ser proscrit per Màrius el 87 aC igual que el seu pare. Formava part de la gens Lutàcia.
Va ser al llarg de la seva vida, un dels caps dels aristòcrates i va defensar els privilegis d'aquest sector amb convenciment i força. L'any 78 aC va ser cònsol junt amb Marc Emili Lèpid. A la mort de Sul·la va resistir les pressions del seu col·lega per derogar les lleis del dictador. Quan, a la primavera següent Lèpid va marxar sobre Roma amb les restes de les milícies fidels a Mari, va ser derrotat per Càtul a la batalla del pont Milvi, i obligat a refugiar-se a Sardenya on aviat va morir en l'intent d'organitzar una revolta.
Càtul encara que lleial al seu partit i als seus principis, va denunciar les pràctiques corruptes del Senat i el fet que tingués el dret exclusiu d'actuar com a jutge penal, i ho va manifestar clarament quan Pompeu va portar endavant la seva iniciativa per restaurar els privilegis dels tribuns i la seva qualitat de jutges sobretot en el cas de Verres, que d'aquesta manera no va tenir esperances de sortir-se’n, (70 aC). Es va oposar a les lleis Gabínia i Manília (67 i 66 aC). La segona proposava poders molt amplis per un sol individu i el poble es va posar contra Càtul per haver-s'hi oposat.
L'any 65 aC va ser censor amb Cras i es va oposar a convertir Egipte en tributari de Roma. Durant la conspiració de Catilina l'any 63 aC va donar suport a Ciceró i va voler implicar en la revolta Juli Cèsar, segurament per venjança, ja que Cèsar l'havia derrotat en les eleccions a pontífex màxim.
Quan Cèsar va ser pretor l'any 62 aC va intentar privar Càtul del seu càrrec de comissionat per la restauració del Capitoli que s'havia cremat durant la primera guerra civil l'any 83 aC, càrrec que li havia donat Sul·la quan encara vivia, però els optimats, al sentir la proposta de Cèsar, van córrer cap al Fòrum i van aconseguir que el poble no recolzés la llei. Així, el nom de Càtul va quedar inscrit al temple fins que es va tornar a cremar en el regnat de l'emperador Vitel·li.
Segons Dió Cassi va ser Princeps Senatus. Va morir l'any 60 aC.

## Referències

* ↑ Apià, Història de Roma: Guerres Civils I, 105
* ↑ Plutarc, Vides paral·leles: Sulla XXXVIII
* ↑ Sal·lusti, Coniuratio Catilinae, cap. XXXIV i XXXV
* ↑ Dió Cassi Història de Roma, XXXVI, 13,36.30.4. (anglès)

## Bibliografia

* Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870, pàg. 655b (v. 1).
# Bulbul fumat dels Ghats

El bulbul fumat dels Ghats (Hypsipetes ganeesa) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de l'Índia i Sri Lanka. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, les terres llaurades, les plantacions i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul fumat dels Ghats». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 619. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Square-tailed Bulbul. Hypsipetes ganeesa» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Jarlshof

Jarlshof és el centre arqueològic prehistòric més conegut de Shetland, Escòcia. Està situat prop de la costa sud de l'illa Mainland, a prop dels assentaments de Sumburgh i Grutness.
Els edificis conservats inclouen restes d'una forja de l'edat del bronze, un "broch" (torre circular de pedra) de l'edat de ferro i diverses cases, cases pictes, edificis vikings i un mas medieval. També s'hi troben una mansió del segle xvii, la qual en Walter Scott va batejar Jarlshof a la seva novel·la "El Pirata". La resta de l'emplaçament no va ser descoberta fins a finals del segle xix.

## Enllaços externs

* Pàgina del Museu Shetland, a Jarlshof
# Constant de Faraday

En física i química, la constant de Faraday és la quantitat de càrrega elèctrica que hi ha en un mol d'electrons. Aquesta constant va rebre el seu nom en honor del científic britànic Michael Faraday. S'utilitza als sistemes d'electròlisi per tal de determinar la massa del producte químic que es dipositarà a un elèctrode.
El símbol d'aquesta constant és F, i ve donada per
    $F=e\cdot N_{A}=96.485\,336\,5\times 10^{3}\;{\frac {\mathrm {C} }{\mathrm {mol} }}$,
on
    N$_A$ és el nombre d'Avogadro, aproximadament 6,02 × 10$^{23}$ mol$^{-1}$
    e és la magnitud de la càrrega elemental d'un electró, aproximadament 1,602 × 10$^{–19}$ coulombs per electró.
El valor de F va ser determinat per primer cop pesant la quantitat de plata dipositada a partir d'una reacció electroquímica a la qual es va fer passar una quantitat coneguda de corrent durant un determinat període. Aquest valor va ser utilitzar per calcular el nombre d'Avogadro. La recerca continua per tal de trobar de manera més precisa el valor de la constant de Faraday, i en conseqüència del nombre d'Avogadro. Hi ha el projecte de redefinir el quilogram en termes d'un nombre conegut d'àtoms

## Referències

* ↑ Newell, David B; Tiesinga, Eite «The international system of units (SI):: 2019 edition». NIST Special Publication 330. [Gaithersburg, MD], 8-2019. DOI: 10.6028/nist.sp.330-2019.
* ↑ L'octubre del 2005 el Comitè Internacional de Pesos i Mesures va aprovar inicialment la preparació de noves definicions per al quilogram, l'ampere i el kelvin en termes de constants fonamentals, per a la seva possible adopció a la Conferència General de Pesos i Mesures del 2011.«Recomanació».
# Gilded Age

En la història dels Estats Units d'Amèrica, la Gilded Age ("edat daurada") és el període després de la Guerra de Secessió i de la Reconstrucció, de la dècada del 1870 a la del 1890, en què el país conegué una expansió econòmica, industrial i demogràfica sense precedents. La Gilded Age s'encavalca amb la Reconstrucció (que s'acabà el 1877) i inclou el pànic del 1873. L'època es caracteritzà per un creixement extraordinàriament ràpid del ferrocarril, petites fàbriques, bancs, magatzems, mines i altres negocis familiars, juntament amb una dramàtica expansió en les terres arables altament fèrtils de l'oest. També hi hagué un gran augment de la diversitat ètnica dels immigrants, atrets per les promocions de les companyies de navegació i de ferrocarril, que destacaven la possibilitat de trobar feina i terres arables. Li segueix l'anomenada Era Progressista o Progressive Era, fins al 1920.

## Enllaços externs

* (anglès)-Informació genèrica de la Gilded Age Arxivat 2002-10-15 a Wayback Machine. al web de la Library of Congress, "America's Library".
* (anglès)-WWW-VL: History: United States: The Gilded Age, 1876-1900 Arxivat 2013-11-05 a Wayback Machine. de Robert Spencer, University of Southern Maine. Una vasta col·lecció de materials.
* (anglès)-America's Wealth in the Gilded Age Arxivat 2006-05-07 a Wayback Machine..
# Bulbul pelut

El bulbul pelut (Tricholestes criniger) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae) i únic membre del gènere monotípic Tricholestes. Es troba a Brunei, Indonèsia, Malàisia, Myanmar i Tailàndia. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i els boscos de pantà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul pelut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 615. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Hairy-backed Bulbul. Tricholestes criniger» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Arc apuntat

L'arc apuntat, també dit arc ogival, és un tipus d'arc i paradigmàtic element estructural de l'arquitectura gòtica que substituí l'arc de mig punt utilitzat àmpliament durant el romànic o en l'arquitectura de l'Antiga Roma. Geomètricament és més complicat de projectar però distribueix molt millor les forces dels elements que suporta, la qual cosa fa que es pugui augmentar l'altura de l'edifici i dotar-lo de majors obertures en les seves parets derivant les càrregues dels murs cap als arcs i pilastres. És més dinàmic i flexible, ja que s'adapta millor als espais que es volen cobrir. A Catalunya es comença a utilitzar ja al final del segle xii.
L'arc ogival consta de dos segments d'arc que formen un angle a la clau (la dovella més alta), amb l'intradós còncau.

## Tipus d'arc apuntat

* Arc apuntat equilàter, amb dos centre i radis iguals a la llum de l'arc, també anomenat arc apuntat complert.
* Arc gòtic, especialment de dos centres i radis iguals.
* Arc apuntat peraltat, amb dos centres i radis més grans que la llum de l'arc.
* Arc apuntat rebaixat, caracteritzat per tenir dos centres i radis més petits que la llum de l'arc.
* Arc tudor, arc apuntat deprimit de quatre centres al que els dos segments circulars més propers a la clau tenen un radi molt superior al dels segments més allunyats d'ella.
* Arc conopial, també anomenat arc flamíger, com en el cas anterior, està format per quatre centres, amb cadascun dels seus braços formats per una doble corba amb la part superior convexa i la inferior còncava.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.129. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].
* ↑ de la Plaza Escudero, Lorenzo. Diccionario visual de términos arquitectónicos. (en castellà). 2a edició. Madrid: Ediciones Cátedra, 2009, p. 67. ISBN 9788437625065.
* 1 2 3 4 5 6 Ching, Francis D.K.. Diccionario visual de arquitectura (en castellà). Barcelona: Gustavo Gili, S.A., 2005, p. 25. ISBN 9788425220203.
# Fibroferrita

La fibroferrita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany i dona nom al grup de la fibroferrita. Rep el seu nom del llatí fibra, fibra, i ferrum, ferro. Va ser descoberta l'any 1833 a Tierra Amarilla, Província de Copiapó, Regió d'Atacama, Xile.

## Característiques

La fibroferrita és un sulfat amb ferro que cristal·litza en el sistema monoclínic. Es forma en masses o crostes fibres fines; botrioidal, així com estructures de fibres radials. Les fibres solen ser allargades en {001}. La seva duresa és de 2,5 a l'escala de Mohs, amb una exfoliació perfecta en {001}.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fibroferrita pertany a «07.DC: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; cadenes d'octaedres que comparteixen costats» juntament amb els següents minerals: aluminita, meta-aluminita, butlerita, parabutlerita, xitieshanita, botriògen, zincobotriògen, chaidamuita i guildita.

## Formació i jaciments

Es troba en àrees d'oxidació de la pirita, i com a producte de deshidratació poc comú de la melanterita en porcions oxidades de roques i sediments que contenen sulfurs de ferro, més estable a les regions àrides. Sol trobar-se associada a altres minerals com: melanterita, amarantita, hohmannita, krausita, coquimbita, parabutlerita, butlerita, copiapita, epsomita, guix i pirita. A Catalunya ha estat descrita només a les mines de Rocabruna de Gavà (Baix Llobregat, Barcelona).

## Referències

* ↑ «Fibroferrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 febrer 2015].
* ↑ «Fibroferrite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 febrer 2015].
* ↑ «Fibroferrite» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 20 febrer 2015].
* ↑ «Mineral Location Search». [Consulta: 24 juny 2017].
# Equidna de musell llarg d'Attenborough

L'equidna de musell llarg d'Attenborough (Zaglossus attenboroughi) és una de les tres espècies d'equidnes de musell llarg de Nova Guinea. Fou anomenat en honor de Sir David Attenborough. Viu a les muntanyes Cíclopes de la província de Papua, a prop de les ciutats de Sentani i Jayapura.
Documentat per primer cop en 1961 pels neerlandesos, es plantejava la possibilitat que estigués extinta fins a finals de 2023, quan una expedició científica de la Universitat d'Oxford el va detectar per segon cop a la història a les Cíclopes.

## Referències

* ↑ «New hope over 'extinct' echidna» (en anglès). BBC, 15-07-2007. [Consulta: 27 abril 2015].
* 1 2 324cat. «Redescobreixen en unes muntanyes remotes d'Indonèsia un mamífer que es creia extingit», 10-11-2023. [Consulta: 10 novembre 2023].
# Sonata per a piano núm. 20 (Beethoven)

La Sonata per a piano núm. 20 en sol major, op. 49 núm. 2 va ser composta per Ludwig van Beethoven probablement cap a l'any 1795 o 1796, tot i que no va aparèixer publicada fins al 1805, conjuntament amb la núm. 19. Ambdues sonates són conegudes també com a "Sonata fàcil". No són difícils de tocar i el seu caràcter general, sense complicacions, fa pensar que el compositor les considerava més com una sonatina.
Aquesta sonata, juntament amb la número 19, van veure la llum en ser publicades a Viena l’any 1805, per l’acció del germà de Beethoven, Caspar, qui va considerar que valien la pena i, en contra dels desitjos del seu germà, va decidir enviar-les a la casa editorial. Van sortir com a opus 49.
Té una estructura en dos moviments, amb durada total d'uns 8 minuts.
* Allegro ma non troppo
* Tempo di menuetto

## Referències

* 1 2 Cummings, Robert. «Ludwig van Beethoven. Piano Sonata No. 20 in G major, Op. 49/2» (en anglès). AllMusic.
* 1 2 «Beethoven Piano Sonata No. 20 in G Major, Op. 49 No. 2» (en anglès). Musopen.
# Caragol bover

El cargol bover o caragol moro (Helix aspersa) és una espècie de mol·lusc gastròpode terrestre de la família Helicidae, un dels cargols de terra més comú als Països Catalans. Compta amb dos sinònims recents: Cornu aspersum i Cantareus aspersus.
És originari d'una àmplia zona entre la regió mediterrània, l'oest d'Europa, el nord-oest d'Àfrica, l'Àsia Menor, i arribant a les Illes Britàniques. A més està naturalitzat a gran part del món.
Malgrat que aquesta espècie és comestible, és vista com una plaga de les hortalisses, especialment en els llocs on ha estat introduïda.
No s'ha de confondre amb el caragol de Borgonya (Helix pomatia), el caragol més apreciat i consumit a França, i que no viu als Països Catalans.

## Descripció

El caragol adult duu una closca de carbonat de calci molt resistent de 25–40 mm de diàmetre i de 25–35 mm d'alt. La closca és una mica variable pel que fa al color i la forma però generalment és marró fosca o castanya amb bandes, taques o ratlles grogues.
Com els altres caragols és hermafrodita i després de la posta els caragolets triguen d'un a dos anys per arribar a la maduresa.
És herbívor i s'alimenta d'una gran quantitat de plantes. Al mateix temps ell és la presa de nombrosos animals incloent-hi alguns insectes, ocells (la cigonya per exemple), granotes i altres.
El caragol Rumina decollata captura i es menja molts caragols d'aquesta espècie i per això s'ha introduït com a part de la lluita biològica.
A la gastronomia francesa se'l coneix com a petit gris.
Recentment s'ha comercialitzat la bava de caragol d'aquesta espècie com a producte cosmètic.

## Folklore

En el folklore és el cargol protagonista d'una popular cançó infantil catalana, que comença: Cargol treu banya puja la muntanya, cargol bover jo també vindré

## Enllaços externs

* BBC Info Page
* Keeping pet snails and slugs Arxivat 2006-10-19 a Wayback Machine.
# Abu-Ibrahim Àhmad ibn Muhàmmad ibn al-Àghlab

Abu-Ibrahim Àhmad ibn Muhàmmad ibn al-Àghlab —àrab: أبو إبراهيم أحمد بن محمد بن الأغلب, Abū Ibrāhīm Aḥmad ibn Muḥammad ibn al-Aḡlab— (835-863) fou emir aglàbida d'Ifríqiya (856-863). Va succeir el seu oncle Abu-l-Abbàs Muhàmmad (I) el 856.
Va tenir un regnat tranquil en el qual es van fer moltes obres públiques, i va morir el 28 de desembre del 863. El va succeir el seu germà Ziyàdat-Al·lah (II) ibn Muhàmmad.

## Referències

* 1 2 The Encyclopaedia of Islam, New Edition. Volum I: A–B. Leiden: E. J. Brill. 1960–2005. pàg. 247–250.
# Deíoces de Mèdia

Deíoces o Dèioces (en grec antic, Δηϊόκης Dēïókēs) fou el suposat primer rei de Mèdia vers el 700 aC.
El seu nom assiri fou Daiukku, l'elamita Daayaukka, i l'iranià Dahyuka.

## Vida

Segons Heròdot, era fill de Fraortes i va intentar unificar a les tribus medes cada una de les quals vivia en una ciutat o conjunt de ciutats.
De primer, governava només sobre la seva tribu i es va guanyar una bona reputació com a jutge i governant, però al·legant que el càrrec li portava conflictes va renunciar; llavors els desgovern va prevaldre i els medes es van reunir a la ciutat de Hamadan (Ecbàtana, que vol dir «lloc d'assemblea») per elegir un rei i van nomenar Deíoces que va regnar uns vint-i-tres anys.
Segons les tauletes cuneïformes, hi havia en aquesta època un Deíoces tenia un fill que era ostatge del rei d'Urartu, Rusa I (vers 735-713 aC), al qual va haver de donar suport contra el rei de Manna. Vers el 715 aC, probablement, va donar suport a una revolta contra el rei Iranzu (seria el governador de Messi el nom del qual no apareix a les tauletes), i l'any següent va ajudar a Urartu contra el rei de Manna Ul·lusunu en una guerra que no va tenir èxit. Sargon II va intervenir i va capturar a Deíoces i el va exiliar a Hamat a Síria. La identificació del Deíoces de les fonts assíries i del d'Heròdot no és pas confirmada. El relat d'Heròdot ve de llegendes i fonts orals i podria estar parlant del net de Deíoces, que també es va dir així.

## Referències

* ↑ Heròdot. Història d'Heròdot - Llibres I-III. LA MAGRANA, 2022-06-16. ISBN 978-84-19013-14-9.
* ↑ Heròdot. Història. Traducció: Rubén J. Montañés. La Magrana, 2009, p. 69. ISBN 978-84-9867-7410-402-8.
* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 494. ISBN 9788441224223.
* ↑ «Deioces - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 25 novembre 2024].
* 1 2 3 Foundation, Encyclopaedia Iranica. «Welcome to Encyclopaedia Iranica» (en anglès americà). [Consulta: 25 novembre 2024].
* ↑ «Deioces | Persian Ruler, Founder of Media | Britannica» (en anglès). [Consulta: 25 novembre 2024].