OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Golden Boy (anime)

Golden Boy (ゴールデンボーイ, Gōruden Bōi) és una sèrie de manga de comèdia sexual i d'anime que consta de 6 episodis, en els quals es narren les aventures de Kintaro Oe, un jove estudiant de dret de 25 anys que ha abandonat la carrera perquè ja ha après tot el que li calia d'ella, i ara recorre el Japó en bicicleta, buscant noves feines que li ofereixin coses noves per aprendre.
El manga, creat per Tatsuya Egawa, va ser publicat a la revista Super Jump (Shueisha, 1995) de 1992 a 1997,i posteriorment editat en 10 volums tankōbon.
A Espanya l'anime va ser emesa en alguns canals i llicenciada en format DVD per Selecta Visión.

## Sinopsi

Narra la història de Kintaro Oe, un "estudiant viatger" pervertit i freeter de 25 anys, que tot i haver complert els requisits per obtenir una llicenciatura en dret, va abandonar la Universitat de Tòquio sense graduar-se. Kintaro viu lliurement, deambulant pel Japó de ciutat en ciutat, de feina en feina. Durant els seus viatges, Kintaro coneix diverses dones les vides de les quals canvia dràsticament, malgrat les primeres impressions pobres. Constantment observa i estudia les persones i els esdeveniments que l'envolten, anotant les seves troballes en un quadern que porta al cinturó. Parts del manga es van adaptar a una sèrie d'animació de vídeo original (OVA) de sis episodis produïda per Shueisha i KSS l'any 1995. A Amèrica del Nord, ADV Films l'autoritzà per primera vegada el 1996. La llicència d'ADV per a la sèrie va caducar el 2007 i va ser posteriorment adquirit per Media Blasters. Aquesta companyia va perdre la llicència el 2012 i després va ser adquirida per Discotek Media. L'OVA Golden Boy ha estat ben rebut per la crítica en anglès, però és àmpliament conegut pel seu contingut per adults. Tot i que l'OVA no és estrictament una animació hentai, sí que inclou exemples de nuesa femenina parcial, orgasmes i masturbació femenina. En canvi, el manga esdevé gairebé pornogràfic a partir del segon volum. Una seqüela del manga, Golden Boy II, es va serialitzar a Business Jump del setembre del 2010 al maig del 2011.

## Referències

* ↑ «AnimeOnDVD.com >> Disc Reviews >> Golden Boy (Essential Anime Collection)». animeondvd.com, 22-09-2005. Arxivat de l'original el 2005-09-22. [Consulta: 15 maig 2022].
* 1 2 «Golden Boy Manga-ka does live porn» (en anglès). animenewsnetwork.com. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «Selecta Visión re-editará el anime de Golden Boy solo para los Japan Weekend» (en castellà). ramenparados.com, 28-02-2012. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «Golden Boy Manga-ka does live porn» (en anglès). animenewsnetwork.com. [Consulta: 15 maig 2022].

## Enllaços externs

* Golden Boy (anime) (anime) a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)
# Bothus lunatus

Bothus lunatus és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 46 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic Occidental (des de Florida, Bermuda i les Bahames fins al Brasil) i a les de l'Atlàntic Oriental (Golf de Guinea).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Ho (kana)

En l'escriptura japonesa, els caràcters ほ (hiragana) i ホ (katakana) són dues mores o kanes que ocupen la 30a posició en el sistema modern d'ordenació alfabètica gojūon (五十音), entre の i ひ; i el cinquè en el poema iroha, entre へ i ま. En fonologia, una mora és la unitat superior al segment i inferior a la síl·laba.
En la taula de l'ordre gojūon (per columnes, i de dreta a esquerra), es troba en la sisena columna (は行, "columna HA") i la cinquena fila (お段, "fila O").
Tant ほ com ホ provenen del kanji 保. Poden dur l'accent dakuten: ぼ, ボ; així com el handakuten: ぽ, ポ.

## Romanització

Segons els sistemes de romanització Hepburn modificat, Kunrei-shiki i Nihon-shiki:
* ほ, ホ es romanitzen com a «ho»
* ぼ, ボ es romanitzen com a «bo»
* ぽ, ポ es romanitzen com a «po»

## Escriptura

* El caràcter ほ s'escriu amb quatre traços:
* Traç vertical de dalt avall i lleugerment corbilini que acaba torçant-se cap amunt.
* Traç horitzontal a la dreta del primer.
* Traç horitzontal a sota del segon.
* Traç que comença en la part mitjana del segon traç, és vertical de dalt avall, talla el tercer traç i acaba girant a l'esquerra i formant un bucle.
* El caràcter ホ s'escriu amb quatre traços:
* Traç horitzontal.
* Traç vertical que talla el primer.
* Traç diagonal cap avalla l'esquerra en la part inferior esquerra del caràcter, i que no toca cap de la resta de traços.
* Traç diagonal cap avall a la dreta en la part inferior dreta del caràcter, i que no toca cap de la resta de traços.

## Altres escriptures

ほ / ホ en braille japonès :
| ほ / ホ ho | ぼ / ボ bo | ぽ / ポ po | ほう / ホー hō | ぼう / ボー bō | ぽう / ポー pō |
| Altres kanes en braille basades en ほ / ホ ||||||
| ひょ / ヒョ hyo | びょ / ビョ byo | ぴょ / ピョ pyo | ひょう / ヒョー hyō | びょう / ビョー byō | ぴょう / ピョー pyō |
* Alfabet fonètic: 「保険のホ」 (la «ho de hoken», on hoken vol dir segur, garantia)
* Codi Morse: — • •

## Referències

* ↑ «escriptura japonesa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
* ↑ Gilhooly, Helen. Beginner's Japanese Script (en anglès). Teach Yourself, 2003. ISBN 978-0-340-86024-3.
* ↑ «mora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Romanization of Japanese Kana – Modified Hepburn System» (pdf) (en anglès) p. 2. Government Digital Service (GDS) – The National Archives (Regne Unit), 01-10-2016.
* ↑ «Japanese Braille» (en anglès). Accessible Japan, 12-10-2015. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ Ohta, Satoru. «The Earliest Japanese Telecommunication Technology» (en anglès). IEEE Conference Publication. Institute of Electrical and Electronics Engineers (IEEE), 01-08-2017. DOI: 10.1109/histelcon.2017.8535723. [Consulta: 4 febrer 2024].

## Bibliografia

* López i Vidal, Lluc López i. L'escriptura japonesa. Editorial UOC, 2008. ISBN 978-84-9788-772-4.
* Nolla i Cabellos, Albert. L'escriptura en kanji (pdf). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, p. 40.
# Eleccions legislatives noruegues de 1969

Les eleccions legislatives noruegues de 1969 se celebraren el 7 de setembre de 1969 per a renovar els 155 membres del Storting, el parlament de Noruega. Els més votats foren els laboristes noruecs, però es formà un govern de coalició de dretes dirigit pel centirsta Per Borten, qui fou nomenat primer ministre de Noruega. Tanmateix, el 1971 hagué de dimitir i fou substituït pel laborista Trygve Bratteli, fins que el 1972 el càrrec fou ocupat pel democristià Lars Korvald fins que el 1973 es convocaren noves eleccions.

## Resultats

Escons :
| Partits | # | % | ± % | # | ± |
| Partit Laborista Noruec (Det norske Arbeiderparti) | 1.004.348 | 46,4 | +3,4 | 74 / 150 | 6 |
| Partit Conservador (Høyre) | 406.209 | 18,8 | -2,3 | 29 / 150 | 2 |
| Partit Liberal (Venstre) | 202.553 | 9,4 | -0,9 | 13 / 150 | 5 |
| Partit Democristià (Kristelig Folkeparti) | 169.303 | 7,8 | -0,3 | 14 / 150 | 1 |
| Partit de Centre (Senterpartiet) | 194.128 | 9,0 | -0,9 | 20 / 150 | 2 |
| Partit Popular Socialista (Sosialistisk Folkeparti) | 73.284 | 3,4 | +2,5 | 0 / 150 | 2 |
| Partit Comunista de Noruega (Norges Kommunistiske Parti) | 21.517 | 1,0 | -0,4 | 0 | 0 |
| Fellesliste SF og NKP | 3.203 | 0,2 | +0,2 | 0 | - |
| Partit Democràtic de Noruega (Norges Demokratiske Parti) | 561 | 0,03 | +0,07 | 0 | - |
| Llista Sami (Samealbmot listu/Samefolkets Liste) | 527 | 0,02 | +,02 | 0 | - |
| Total 2.158.712 | 100% | 100% | 100% | 155 | |
# Ducat de Dénia

El ducat de Dénia és un títol nobiliari concedit el 1881 i despatxat el 1882 per Alfons XIII a Ángela Pérez de Barradas.
El títol va ser concedit per Reial Decret de 14 de desembre de 1881 i amb Reial Despatx de 28 de juny de 1882 a Ángela Pérez de Barradas y Bernuy, vídua del duc de Medinaceli, sota la doble denominació de Dénia i Tarifa. Val a dir que el ducat es va crear amb la denominació de la població de Dénia, malgrat que amb aquest nom existien un comtat i un marquesat. El 1886 es van separar els dos títols, tot i que en ambdós casos van continuar integrats a la casa de Medinaceli i, de fet, actualment els ostenta el titular del ducat de Medinaceli.
Llista de ducs de Dénia :
| Núm. | Titular | Període |
| 1 | Ángela Pérez de Barradas y Bernuy | 1881-1903 |
| 2 | Carlos Maria Fernández de Córdoba y Pérez de Barradas | 1904-1931 |
| 3 | Luis Jesús Fernández de Córdoba y Salabert | 1941-1956 |
| 4 | Victoria Eugenia Fernández de Córdoba y Fernández de Henestrosa | 1959-2013 |
| 5 | Victoria von Hohenlohe-Langenburg | 2018-Avui |

## Referències

* 1 2 3 Más y Gil, Luis. Toponímia alicantina en la nobilaria española (en castellà). Alacant: Instituto de Estudios Alicantinos, 1976, p. 90.
* 1 2 «Ducat de Dénia». Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ «Guía de títulos» (en castellà). Diputación Permanente y Consejo de la Grandeza de España y Títulos del Reino. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ Más y Gil, Luis «El condado-marquesado de Denia» (en castellà). Hidalguía, núm. 63, 1964, pàg. 271.
* 1 2 Fernández, Dámaris «Victoria de Hohenlohe es la aristócrata con más títulos nobiliarios de España» (en castellà). La Razón, 14-04-2023.
* ↑ Atienza y Navajas, Julio de «Grandezas y títulos del reino concedidos por S. M. el rey don Alfonso XIII» (en castellà). Hidalguía, núm. 33, 1959, pàg. 186-188.
# Religió hurrita

La religió hurrita va ser una religió politeista practicada pels hurrites, que vivien al nord de la Mesopotàmia. Els cilindres hurrites (segells cilíndrics) mostren divinitats en forma d'humans o d'animals alats, dragons i altres monstres, que podrien ser dimonis o esperits protectors. Es creu que als déus hurrites no se'ls van dedicar temples, com a Mesopotàmia o a Egipte.
Aquesta religió va tenir una gran incidència en la religió hitita, que va adoptar molts dels seus déus tot sincretitzant la seva religió i la hurrita en una de nova. Es va estendre a Síria on el déu Tessub va tenir la seva contrapartida amb Baal. També es van adorar déus hurrites a Urartu. De fet va abastar tot l'Orient Mitjà excepte la part sud de Mesopotàmia i Egipte.
El centre principal de culte conegut se situà a Kummanni (a Kizzuwatna), des d'on va passar a Hatti. Altres centres de culte importants van ser Yazilikaya a Hatti, les ciutats d'Haran (un centre que va esdevenir finalment un temple del déu de la Lluna) i Shauskha (a Nínive, establert quan aquesta ciutat estigué sota domini hurrita). Al tercer mil·lenni hi havia a Urkesh un temple dedicat a Nergal. Kahat va ser el centre religiós principal de Mitanni, un regne hurrita.

## Deïtats principals

* Tessub (Teššub) el déu del temps (meteorològic), el més important. Va passar a la religió hitita com a déu de les Tempestes.
* Hebat o Hepa; la seva dona, mare de les deesses i, per als hitites, Arinnitti, la deessa del sol.
* Sarruma (Šarruma), el seu fill.
* Kumarbi, el pare de Tessub i pare dels déus.
* Sausga (Šaušga), la contrapartida de la deessa assíria Ixtar i deessa de la guerra i l'amor.
* Simegi (Šimegi), el déu sol.
* Kusuh (Kušuh), el déu lluna.
* Nergal, deïtat de la puresa d'origen babiloni, de la que no es coneix el seu nom hurrita.
* Es conserven alguns nom de déus indoaris del vedisme (Mitra, Indra, Varuna, i els bessons Nasatiyas), però no es coneix que se'ls hagués dedicat cap temple.

## Mites hurrites a la cultura hitita

Als arxius hitites s'han trobat molts fragments de l'Epopeia de Guilgameix en versions en accadi, hitita i hurrita. Se suposa que el famós poema mesopotàmic sobre el rei d'Uruk, que va fer un viatge buscant la immortalitat, va passar a Anatòlia mitjançant els textos en hurrita. També és important l'anomenat "Cicle de Kumarbi", que comença amb un capítol anomenat "El regne del cel o Teogonia", on es mostra el sincretisme hurrita ordenant les diverses divinitats del Pròxim Orient en una única "teogonia". El text hitita és molt conegut perquè se n'han trobat diversos exemplars i per la seva semblança amb la Teogonia d'Hesíode. Un altre mite hurrita recollit pels hitites és l'anomenat "Història d'Hedammu", el drac amfibi que cada any lluita amb Tessub i el venç, i que entre els hitites es diu Illuyanka.

## Referències

* ↑ García Trabazo, José Virgilio. Textos religiosos hititas. Madrid: Trotta, 2002, p. 39-40. ISBN 8481645222.
# Lluïsa Carolina de Hessen-Kassel

Lluïsa Carolina de Hessen-Kassel (Castell de Gottorf, 28 de setembre de 1789 - Ballenstedt, 13 de març de 1867) va ser la dona del duc Frederic Guillem d'Schleswig-Holstein-Sondenburg-Glücksburg i matriarca de la Casa de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg que finalment es convertiria en la dinastia dels regnes de Dinamarca, Grècia, i Regne Unit.

## Biografia

Lluïsa Carolina era fill de Carles de Hessen-Kassel (19 de desembre de 1744 - 17 d'agost de 1836) i la seva dona la princesa Lluïsa de Dinamarca i Noruega (30 de gener de 1750 – 12 de gener de 1831). La seva germana gran Maria Sofia Frederica de Hessen-Kassel (28 d'octubre de 1767- 21 de març de 1852) es va convertir en Reina consort de Frederic VI de Dinamarca.

## Matrimoni i fills

Frederic Guillem i Lluïsa Carolina van tenir deu fills:
* Lluïsa Maria Frederica de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (23 d'octubre de 1810 - 11 de maig de 1869).
* Frederica de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (9 d'octubre de 1811 - 10 de juliol de 1902).
* Carles, duc de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (30 de setembre de 1813 - 24 d'octubre de 1878).
* Frederic, duc de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (23 d'octubre de 1814 - 27 de novembre de 1885).
* Guillem de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (10 d'abril de 1816 - 5 de setembre de 1893).
* Cristià IX de Dinamarca (8 d'abril de 1818 - 29 de gener de 1906).
* Lluïsa, Abadessa d'Itzehoe (18 de novembre de 1820 - 30 de novembre de 1894).
* Juli de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (14 d'octubre de 1824 - 1 de juny de 1903).
* Joan de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (5 de desembre de 1825 - 27 de maig de 1911).
* Nicolau de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (22 de desembre de 1828 - 18 d'agost de 1849) casat amb Liliana, duquessa d'Orleans.
El fill de Lluïsa Carolina Cristià IX de Dinamarca va succeir el seu cosí sense fills Frederic VII de Dinamarca el 15 de novembre de 1863, havent mort poc abans el príncep hereu Ferran.
Entre els seus nets cal destacar rei Frederic VIII de Dinamarca, reina Alexandra del Regne Unit, L'emperadriu Maria de Rússia, Rei Jordi I de Grècia i Thyra de Dinamarca.

## Referències

* ↑ «Frederik V Oldenburg, King of Denmark» (en anglès). [Consulta: 15 març 2025].
* 1 2 3 Bricka, Carl Frederik. «404 (Dansk biografisk Lexikon / X. Bind. Laale - Løvenørn)» (en danès). [Consulta: 15 març 2025].

## Enllaços externs

* Genealogia de la dinastia Oldenburg
# Eleccions legislatives noruegues de 1985

Les eleccions legislatives noruegues de 1985 se celebraren el 9 de setembre de 1985 per a renovar els 169 membres del Storting, el parlament de Noruega. Els més votats foren els laboristes noruecs, però es formà un govern de coalició conservadora dirigit per Kåre Willoch, però que hagué de dimitir al cap d'un any i la laborista Gro Harlem Brundtland fou nomenada primer ministre de Noruega.

## Resultats

Escons :
| Partits | # | % | ± % | # | ± |
| Partit Laborista Noruec (Det norske Arbeiderparti) | 1,061,712 | 40.8 | +3.6 | 71 / 157 | 5 |
| Partit Conservador (Høyre) | 791,537 | 30.4 | -1.3 | 50 / 157 | 3 |
| Partit Democristià (Kristelig Folkeparti) | 214,969 | 8.3 | -0.7 | 16 / 157 | 1 |
| Partit de Centre (Senterpartiet) | 171,770 | 6.6 | +2.4 | 12 / 157 | 1 |
| Partit Socialista d'Esquerra (Sosialistisk Venstreparti) | 141,950 | 5.5 | +0.5 | 6 / 157 | 2 |
| Partit del Progrés (Fremskrittspartiet) | 96,797 | 3.7 | -0.7 | 2 / 157 | 2 |
| Partit Liberal (Venstre) | 81,202 | 3.1 | -0.1 | 0 / 157 | 2 |
| Aliança Electoral Roja (Rød Valgallianse) | 14,818 | 0.6 | -0.2 | 0 | 0 |
| Partit Popular Liberal (Det Liberale Folkeparti) | 12,958 | 0.5 | 0.0 | 0 | 0 |
| Partit dels Pensionistes (Pensjonistpartiet) | 7,846 | 0.3 | - | 0 | - |
| Partit Comunista de Noruega (Norges Kommunistiske Parti) | 4,245 | 0.2 | -0.1 | 0 | 0 |
| Llista Sunnmøre (Sunnmørslisten) | 1,524 | 0.06 | - | 0 | - |
| Gent Lliurement Escollida (Frie Folkevalgte) | 252 | 0.01 | -0.02 | 0 | 0 |
| Partit de la Societat (Samfunnspartiet) | 200 | 0.008 | - | 0 | - |
| Llista Apolítica (Upolitisk liste) | 100 | 0.004 | - | 0 | - |
| Total 2,601,817 | 100% | 100% | 100% | 157 | +2 |

## Referències

* (anglès) Resultats per districte de l'Arxiu d'Eleccions d'Adam Carr.
# Catagènesi (geologia)

La catagènesi (geologia del petroli; geoquímica) és una fase crucial en el procés de generació de petroli a partir de la matèria orgànica, que es produeix durant l'enterrament geològic i després de la fase de diagènesi. És en aquesta etapa on la matèria orgànica es transforma en hidrocarburs i es generen els diferents components del petroli. A més, el terme també es fa servir en la petrologia sedimentària per descriure canvis minerals i estructurals en les roques sedimentàries després de la litificació i abans del metamorfisme. La catagènesi és un fenomen clau per entendre la formació de recursos petrolífers i el comportament de les roques sedimentàries en processos geològics de llarga durada.

## Referències

* ↑ Riba, O.. «vitrinita». Diccionari de Geologia, Institut d'Estudis Catalans, 1997. [Consulta: 10 febrer 2023].
* ↑ Riba, O.. «poder de reflexió». Diccionari de Geologia, IEC, 1997. [Consulta: 10 febrer 2023].
* ↑ Riba, O.. «catagènesi». Diccionari de Geologia, Institut d'Estudis Catalans, 1997. [Consulta: 9 febrer 2023].
* ↑ Richard C. Selley, «Petroleum Geology, Editor(s): Robert A. Meyers,» (PDF). Encyclopedia of Physical Science and Technology (Third Edition), Academic Press, 2003, pàg. abstract (729-740). DOI: 10.1016/B0-12-227410-5/00555-X..
* ↑ «Generación de hidrocarburos» (en castellà). http://usuarios.geofisica.unam.mx/,+2022.+[Consulta: 9 febrer 2023].
# Boulangerita

La boulangerita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser descoberta en 1837 a Molières-sur-Cèze a la regió Llenguadoc-Rosselló (França), sent nomenada així en honor de Charles L. Boulanger (1810-1849), enginyer de mines francès. Altres sinònims, tot i que menys comuns són: blouscheita, bolidenita, embrithita, epiboulangerita, mullanita, orlandinita o yenerita.

## Característiques

És un sulfur de plom amb anions addicionals d'antimonur. És una mena important de plom, i secundària d'antimoni. Es pot confondre fàcilment amb la jamesonita. És un homeotip de la lopatkaita. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com impureses: coure, zinc, estany i ferro.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la boulangerita pertany a «02.HC: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb només Pb» juntament amb els següents minerals: argentobaumhauerita, baumhauerita, chabourneïta, dufrenoysita, guettardita, liveingita, parapierrotita, pierrotita, rathita, sartorita, twinnita, veenita, marumoïta, dalnegroïta, fülöppita, heteromorfita, plagionita, rayita, semseyita, falkmanita, plumosita, robinsonita, moëloïta, dadsonita, owyheeïta, zoubekita i parasterryita

## Formació i jaciments

Es forma en vetes hidrotermals sota temperatures moderades a baixes. La boulangerita ha estat trobada a tots els continents, excepte l'Antàrtida. A Catalunya ha estat descrita a la mina Les Ferreres, a Rocabruna (Ripollès, Girona) i a la mina d'antimoni de Montenartró, a LLavorsí (Pallars Sobirà, Lleida).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: sulfosals de plom, galena, estibina, esfalerita, pirita, arsenopirita, siderita o quars.

## Varietats

Es coneix una varietat anomenada boulangerita cúprica o cuproboulangerita, anomenada així pel seu contingut de coure, i amb fórmula (Pb,Cu)₅Sb₄S$_{11}$. Aquesta espècie només s'ha trobat a Transbaikal, Sibèria, Rússia.

## Referències

* 1 2 «Boulangerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 març 2014].
* ↑ «Cuprian Boulangerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 març 2014].
# Afemais

Els Afemais, també Afenmai són un poble que viu a la part del nord de l'estat d'Edo a Nigèria.
Els afemais ocupen sis àrees de govern local de l'estat: Etsako West, amb seu a Auchi, Etsako Central, Etsako East, Owan East, Owan West i Akoko Edo. Junts formen el Districte Senatorial Edo-North.

## Nom

Els afemai o afenmais són coneguts també com a etsakos (estakor) i com a iyekhees (yekhee). A Benín, se'ls anomena ivbiosakons.

## Història

Afemai és una regió integrada per diversos caps i clans (els pobles grans eren governats tradicionalment per reis purament locals, més propers a caps) i molts d'ells semblen tenir les seves pròpies versions orals de l'origen dels afemai així com el seu propi punt de començant dins de la història. Els relats històrics diuen que van emigrar de Benín, durant el govern tirànic de l'Oba Ewuare, qui era el llegendari gran guerrer i el més excepcional rei en la història d'Imperi de Benín. El títol Ewuare (Oworuare), significa "és fresc" o "el problema ha acabat". El títol simbolitza de fet una època de reconciliació, reconstrucció i de retorn de pau entre les faccions enfrontades a Benín entre els anys 1435 i 1440.
Fou poc després d'aquest període crític de guerra que Akalaka i els seus dos fills Ekpeye i Ogba va emigrar més enllà cap al sud-est i primer es van establir a Ula-Ubie, i subsegüentment altres grups va deixar la Ciutat de Benín i va emigrar al nord. Tanmateix, recentment s'ha sabut clarament que ja hi havia persones vivint al que fou el país Afemai, abans de la migració procedent de la Ciutat de Benín. les poblacions d'Afemai van pagar tribut a Benín i restaven nominal part d'aquest regne a l'establiment del poder britànic al final del segle xix.

## Govern

Els afemais no van tenir un governant tradicional central i únic, però alguns dels caps tradicionals prominents que van governar foren l' Okumagbe de Weppa Wanno (Agenebode), l'Ogieneni de Uzairue (Jattu), l'Aidonogie de Ibie South, l'Otaru d' Auchi, l'Oba d'Agbede, l'Otaru d' Igarra, l'Oliola d'Anegbette, l'Okumagbe de Iuleha, entre d'altres. El país Afemai ha produït moltes personalitats il·lustres a nivell nacional i internacionals.
Alguns de les ciutats més importants/clans del país Afemai són Agenebode (Weppa-Wanno), Weppa,Oshiolo,Emokwemhe Iviagbapue, Auchi, Afuze, Warrake, Iviukwe, Ibie South, Agbede, Sabongida Ora, Igarra, Ekperi, Jattu, Fugar, Aviele, Okpella, Iviukhua, Ososo, Uzanu, Uzebba, Iviukhua, Weppa, Okpella, Okpekpe, Somorika i altres

## Notes

* ↑ "Yekhee."
* ↑ Ademola Iyi Eweka.
# Ca la Rosa Barra

Ca la Rosa Barra és un monument del municipi d'Alcover protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici és a l'avinguda de Mont-ral, davant del mur lateral de l'església Nova d'Alcover. La casa presenta la tipologia de construcció rural que apareix amb freqüència les edificacions alcoverenques. Les successives reformes l'han fet perdre la unitat d'estil, però dels elements que en resten, cal remarcar la magnífica porta, amb dovelles radials de pedra, a la central de les quals hi ha la inscripció de 1598. La resta de la façana té obertures rectangulars, disposades irregularment.

## Història

Ca la Rosa Barra és un edifici datat l'any 1598 en la dovella central de la porta. És l'única casa important d'aquesta època fora de la muralla d'Alcover. Per la pressió demogràfica, aquesta zona es va urbanitzar al segle xvi. Una de les primeres obres va ser l'església Nova (1578-1630). Hi havia una certa rivalitat amb el nucli antic, en el context de la qual es pot situar la construcció de Ca la rosa Barra fora del clos murallat.

## Referències

* 1 2 «Ca la Rosa Barra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 setembre 2013].
* ↑ Selfa i Sastre, Moïses. Onomàstica d'Alcover (pdf). Barcelona: Institut Cartogràfic de Catalunya & Societat d’Onomàstica, 2009, p. 18.
* ↑ «Informació històrica sobre el municipi». Ajuntament d'Alcover, 17-06-2024. [Consulta: 14 març 2025].

## Enllaços externs

* Esteves, Albert. «Portals de mig punt (Alcover)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 14 març 2025].