OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bulbul coronat de Borneo

El bulbul coronat de Borneo (Alophoixus ruficrissus) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a Brunei, Indonèsia i Malàisia. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses secs, els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i els de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul coronat de Borneo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 616. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Chestnut-vented Bulbul. Alophoixus ruficrissus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Adelina (Generali)

Adelina és una farsa operística (descrita com a medodramma sentimentale) en un acte amb música de Pietro Generali amb llibret en italià de Gaetano Rossi. S'estrenà en el Teatro San Moisè de Venècia el 15 o el 16 de setembre del 1810. S'estrenà just abans de la farsa de Rossini en el mateix teatre.
La inspiració d'aquest llibret de Rossi és de Lisbeth, un drama líric amb text d'Edmond de Favières, musicat per André Grétry i estrenat el 1797 a la Salle Favart de París. En el llibret es trasllueixen els ideals de Rousseau i la Revolució Francesa.
És una òpera poc representada actualment; en les estadístiques d'Operabase apareix amb només una representació en el període 2005-2010, sent la primera i única de Pietro Generali.

## Personatges

| Personatge | Tessitura | Repartiment de l'estrena, 15 o 16 de setembre del 1810 (Director:) |
| Adelina | soprano | Rosa Morandi |
| Varner, el seu pare | baix | Luigi Raffanelli |
| Simone, veí | baríton | Nicola de Grecis |
| Carlotta, germana d'Adelina | mezzosoprano | Clementina Lanari |
| Erneville | tenor | Tommaso Ricci |
| Firmino, amic d'Erneville | baix | Domenico Remolini |
| Jacopo | | |

## Referències

* ↑ Lanza A. Pietro Generali. A: The New Grove Dictionary of Opera. Macmillan, Londres i Nova York, 1997.
* 1 2 Fabbri, P. Adelina oder die Macht der Natur. Notes al programa de la producció del Festival de Bad Wildbad 2010, traduït de l'italià.
* ↑ «Estadístiques a Operabase» (en castellà). [Consulta: 18 març 2012].
Viccionari
# Chao Yuen Ren

Chao Yuen Ren (Tianjin, 3 de novembre de 1892 - Cambridge, 24 de febrer de 1982) fou un lingüista xinès.
Va estudiar a Harvard. Va fer importants contribucions a l'estudi modern del xinès, a la fonologia i a la gramàtica. Va publicar una obra bàsica de dialectologia xinesa (Estudis sobre els dialectes wu moderns, 1928).
Es va establir als Estats Units (1935), on fou professor a Berkeley. L'any 1945 fou nomenat president de la Linguistic Society of America. Va fundar la primera Societat Xinesa de Ciència.
Va escriure diversos llibres sobre l'ensenyament del xinès, entre els quals destaquen:
* A Grammar of Spoken Chinese (1968)
* Concise Dictionary of Spoken Chinese, diccionari
* The non-uniqueness of phonemic solutions of phonetic systems (1934), un article
* Language and Symbolic Systems (1968), una introducció general a la lingüística.

## Referències

* ↑ Howard Boorman, Biographical Dictionary of Republican China Vol 1 (New York: Columbia University Press, 1967), p. 148-149
* 1 2 3 «Chao Yuen Ren». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Entrevista a Yuen Ren Chao,
* Notícies sobre Chao Arxivat 2007-08-27 a Wayback Machine.,(en xinès)
# Eleccions al Parlament Europeu de 2019 (Finlàndia)

Les Eleccions al Parlament Europeu de 2019 es van celebrar el 26 de maig per escollir els 13 membres de la delegació finlandesa al Parlament Europeu, unes setmanes després de les eleccions legislatives. Després del Brexit van augmentar a 14 membres, eurodiputat que va obtenir posteriorment la Lliga Verda.

## Resultats

| Llista | Llista | Líder | Grup | Vots | % | Escons | +/- |
| | Coalició Nacional | Petteri Orpo | PPE | 380.460 | 20,79 | 3 / 14 | = |
| | Lliga Verda | Pekka Haavisto | Verds/ALE | 292.892 | 16,00 | 3 / 14 | 2 |
| | Partit Socialdemòcrata | Antti Rinne | S&D | 267.603 | 14,62 | 2 / 14 | = |
| | Partit dels Finlandesos | Jussi Halla-aho | ID | 253.176 | 13,83 | 2 / 14 | = |
| | Partit del Centre | Katri Kulmuni | ALDE | 247.477 | 13,52 | 2 / 14 | 1 |
| | Aliança d'Esquerra | Li Andersson | GUE/NGL | 126.063 | 6,89 | 1 / 14 | = |
| | Partit Popular Suec | Anna-Maja Henriksson | ALDE | 115.962 | 6,34 | 1 / 14 | = |
| | Demòcrata-Cristians | Sari Essayah | PPE | 89.204 | 4,87 | - | |
| | Mov. Set Estrelles | Paavo Väyrynen | - | 16.065 | 0,88 | - | |
| | Partit Pirata | Riikka Nieminen | - | 12.579 | 0,69 | - | |
| | Reforma Blava | Kari Kulmala | ECR | 6.043 | 0,33 | - | |
| | Altres partits | Altres partits | - | 22.521 | 1,23 | - | |
| Total | Total | Total | Total | 1.830.045 | 100 | 13 | |

## Referències

* ↑ «Ensimmäinen EU-vaaliennuste: Vanhoille valtapuolueille tulossa tappio - äärioikeiston kannatus kasvaa - Kainuun Sanomat», 18-02-2019. Arxivat de l'original el 2019-02-18. [Consulta: 11 març 2024].
* ↑ «Juha Sipilä jättää puheenjohtajan tehtävät, ei halua tulla tänään median eteen – Katso, miten puoluesihteeri kommentoi Sipilän eroa» (en finès), 16-04-2019. [Consulta: 11 març 2024].
* ↑ «Kuinka monta meppiä EU-maat saavat vuoden 2024 EU-vaaleissa?» (en finès), 14-06-2018. [Consulta: 11 març 2024].
# Iuri Xautsou

Iuri Xautsou (Slutsk, 16 de desembre de 1959) és un jugador d'handbol belarús, ja retirat, que va competir entre finals de dècada de 1970 i començaments de la de 1990. Un cop retirat passà a exercir d'entrenador en diferents equips d'handbol.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on guanyà la medalla d'or en la competició d'handbol. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món d'handbol de 1982.
A nivell de clubs jugà al SKA Minsk (1978-1992) i SV Blau-Weiß Spandau (1992-1993). En el seu palmarès destaquen sis edicions de la lliga soviètica (1981, 1984, 1985, 1986, 1988, 1989), tres edicions de la copa soviètica (1980, 1981, 1982), la Copa d'Europa de 1987, 1989, 1990, la Recopa d'Europa de 1983, 1988 i la Supercopa d'Europa de 1983.
Una vegada retirat passà a exercir d'entrenador en diferents equips d'handbol, primer alemanys com el SV Blau-Weiß Spandau, TBV Lemgo, TuSEM Essen i Rhein-Neckar Löwen, i des del 2009 de la selecció d'handbol de Belarús.

## Referències

* ↑ «Yury Shevtsov Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-10-14. [Consulta: 30 març 2020].
* 1 2 3 «ШЕВЦОВ Юрий Анатольевич (гандбол)». noc.by. Comitè Olímpic de Belarús. Arxivat de l'original el 4 de novembre 2016. [Consulta: 30 març 2020].
# Bulbul cua-rogenc

El bulbul cua-rogenc (Phyllastrephus scandens; syn: Pyrruhurus scandens) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a l'Àfrica occidental i central. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, els boscos pantanosos i la sabana seca, els matollars humids tropicals i subtropicals i les zones riberenques. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023) aquest tàxon està inclòs en el gènere Phyllastrephus. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren com a únic membre del gènere monotípic Pyrruhurus. Altrament, aquest gènere no és reconegut pel COI.

## Referències

* ↑ «Bulbul cua-rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* 1 2 «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 615. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Leaf-love. Pyrrhurus scandens» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Douar Hicher

Douar Hicher (àrab: دوار هيشر, Dwār Hīxar) és una ciutat de Tunísia, a la rodalia de Tunis, a l'oest d'aquesta ciutat i 2 km al nord de la ciutat de Manouba, amb la qual pràcticament està unida. Forma part de la governació de Manouba i és capçalera d'una delegació que porta el seu nom. El municipi tenia 75.844 habitants (2004) i està poblat per treballadors de nivell econòmic generalment baix. La delegació té 77.010 habitants (2004).

## Geografia

El municipi està format per la mateixa ciutat (el nom de la qual vol dir ‘Campament de Hicher’) i diversos nuclis dels quals els principals són Cité Ennassim, Cité Erriadh, Cité Echabeb i Cité Khaled ibn El Oualid.
Es va poblar amb gent procedent de l'èxode rural que buscava establir-se a la ciutat de Tunis als anys 1970.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 14 52 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en cinc sectors o imades:
* Douar Hicher (14 52 51)
* Khaled Ibn El Oualid (14 52 52)
* Cité Er-Riadh (14 52 53)
* Cité Ennassim (14 52 54)
* Cité Ech-Chabeb (14 52 55)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 14 13), que s'estén pels cinc sectors o imades de la delegació o mutamadiyya homònima.

## Enllaços externs

* Douar Hicher - Lloc web oficial

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 45-47. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 135. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «أمر حكومي عدد 602 لسنة 2016 مؤرخ في 26 ماي 2016 [Decret governamental núm. 2016-602 del 26 de maig de 2016]». الرائد الرسمي للجمهورية التونسية [Diari Oficial de la República Tunisiana], any 159 núm. 43, 27-05-2016, pàg. 1970-1998. ISSN: 9061 0330 9061 [Consulta: 7 desembre 2023].
# Pongins

Els pongins (Ponginae) són una subfamília d'homínids que només conserva els exemplars vius dels orangutans. També s'hi engloba per semblances morfològiques encara que no genètiques els gèneres extints dels ankarapitecs, khoratpitecs, lufengpitecs, sivapitecs i gigantopitecs. A vegades també s'hi inclou els driopitecs.
# Charles Leaf

Charles Leaf (Marylebone, 13 de novembre de 1895 - 19 de febrer de 1947) va ser un regatista anglès, vencedor d'una medalla olímpica.
Va estudiar al Harrow School, un internat independent per a nois, i al Trinity College de Cambridge. Era un arqueòleg aficionat. L'11 de gener de 1934 va ser elegit membre de la Societat d'Antiquaris de Londres (FSA). Va donar la majoria de les seves troballes arqueològiques al Museu Fitzwilliam de Cambridge.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on va guanyar la medalla d'or en la classe de 6 metres del programa de vela. A bord del Lalage, formà tripulació junt a Christopher Boardman, Miles Bellville, Russell Harmer i Leonard Martin.
Durant la Primera Guerra Mundial va servir com a tinent a The Buffs i durant la Segona Guerra Mundial al RAF Balloon Command i als Marines Reials.

## Referències

* 1 2 «Charles Leaf» (en anglès britànic). www.teamgb.com. [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ «Person Details: Charles S Leaf B. A., F. S. A.» (en anglès). archaeologydataservice.ac.uk. [Consulta: 25 juliol 2023].
* 1 2 «Olympedia – Leonard Martin». [Consulta: 27 octubre 2024].
# Viatxeslav Zàitsev

Viatxeslav Zàitsev (en rus:Вячеслав Зайцев) (Leningrad, Unió Soviètica 1952) és un jugador de voleibol rus, ja retirat, guanyador de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 12 de novembre de 1952 a la ciutat de Leningrad, que en aquells moments formava part de la Unió Soviètica, i que avui en dia sota la denominació de Sant Petersburg forma part de Rússia.

## Carrera esportiva

Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà), on aconseguí guanyar la medalla de plata amb el combinat soviètic en la competició masculina de voleibol. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica) és feu amb la medalla d'or. El combinat soviètic no participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units) amb motiu del boicot polític realitzats pels països del bloc de l'Est. En la seva última aparició olímpica en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 realitzats a Sarajevo (Iugoslàvia) aconseguí una nova medalla de plata.
# Bulbul d'Angola

El bulbul d'Angola (Phyllastrephus albigularis viridiceps; syn: Phyllastrephus viridiceps) és un tàxon d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic d'Angola. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses secs, els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023) aquest tàxon seria una subespècie del bulbul gorjablanc. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que tindria la categoria d'espècie.

## Referències

* ↑ «Bulbul d'Angola». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* 1 2 «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 615. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Angola Greenbul. Phyllastrephus viridiceps» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2022. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Simfonia núm. 42 (Mozart)

La Simfonia núm. 42 —K. 75— va ser escrita en fa major probablement per Wolfgang Amadeus Mozart entre març i agost de 1771 a Salzburg. L'edició Alte Mozart-Ausgabe (publicada entre 1879 i 1882) dona la seqüència numerada d'1-41 per a les simfonies. Les simfonies no numerades en aquest moment (algunes, inclosa la KV 76, van ser publicades en suplements de l'Alte-Mozart Ausgabe fins al 1910) han rebut posteriorment números en el rang de 42 a 56, encara que hagin estat escrites per Mozart amb anterioritat a la Simfonia núm. 41 (composta el 1788). D'aquesta manera, la Simfonia K. 75 seria la Simfonia núm. 42 en aquest esquema de numeració.
Com succeeix amb altres obres d'aquest període, com ara la Simfonia K. 97, la partitura autògrafa, que estava en possessió de Breitkopf & Härtel, va ser destruïda durant la Segona Guerra Mundial; d'aquesta manera, l'autoria de Mozart és incerta. No obstant això, molts experts consideren que l'obra és autèntica.

## Instrumentació i estructura

La simfonia està escrita per a dos oboès, dues trompes i cordes. En les orquestres de l'època era freqüent que no es escrivissin les parts de fagot i clave, els quals, si eren a l'orquestra, es limitaven a doblar a violoncels i a contrabaixos, per reforçar la línia del baix i funcionar com a baix continu. La interpretació de la simfonia sol durar uns tretze minuts. Els primers compassos de la simfonia són els següents:
Consta de quatre moviments:
* Allegro, en compàs 3/4
* Menuetto, en compàs 3/4
* Andante, en compàs 2/4
* Allegro, en compàs 3/8
De manera poc habitual, el Menuetto (minuet) i trio apareixen en el segon moviment de la simfonia, en lloc d'en el tercer, que és el més freqüent.

## Referències

* ↑ Volker Scherliess: Die Sinfonien. In: Silke Leopold (Hrsg.): Mozart-Handbuch. Bärenreiter-Verlag, Kassel 2005, ISBN 3-7618-2021-6, pp. 277–278.

## Enllaços externs

* Simfonia K. 75: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* Simfonia núm. 42 K. 75: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Charles Lullier

Charles Lullier (Mirecourt, 28 d'abril de 1838 - Panamà, 24 de juliol de 1891) va ser un militar francès amb un paper destacat durant la Comuna de París.

## Biografia

D'origen burgès, fou admès a l'Escola Naval de Brest l'any 1854 i esdevingué oficial de marina. Va publicar Essai sur l'histoire de la tactique navale et des évolutions de mer : la marine du passé et la marine contemporaine el 1867.
Provocador de tarannà bel·ligerant, va ser condemnat a dos mesos de presó pel tribunal del Sena per haver lluitat en un duel contra un secretari de notari al parc de Bagatelle el 3 d'octubre de 1868. Políticament implicat en el moviment republicà, Lullier va rebre el suport de Gustave Flourens i Henri Rochefort quan es va presentar a les eleccions legislatives de 1869 com a candidat «socialista revolucionari».
Esdevingut coronel de la Guàrdia Nacional durant la guerra francoprussiana de 1870, va servir a Tours amb l'exèrcit del Loira. Tornant a París, Lullier va ser nomenat comandant en cap de la Guàrdia Nacional pel comitè central després de l'aixecament del 18 de març de 1871 que va donar lloc a la Comuna de París. El 4 de juny va ser detingut i condemnat a mort, tot i que la condemna va ser commutada per treballs forçats a perpetuïtat a la colònia penal de Nova Caledònia. Més endavant, es va beneficiar de la llei d'amnistia de 1880 i va tornar a França el 6 de gener de 1881. Va celebrar el seu retorn amb la publicació d'un llibre de memòries titulat Mes cachots i presentant la seva candidatura a les eleccions legislatives de 1881 pel 10è districte de París on fou derrotat per Camille Pelletan.
Lullier va mantenir el seu compromís amb els ideals socialistes i va continuar escrivint a la premsa progressista. Va dirigir un diari republicà a Còrsega, La République de Bastia. Candidat a diputat per la circumscripció de Toló durant les eleccions legislatives de 1889, es va destacar pel seu comportament excèntric i exaltat. La seva vida va acabar a les antípodes. Reclutat com a agent a Panamà per a la Compagnie Générale Transatlantique el març de 1890, va morir en aquest càrrec l'any següent.

## Obra publicada

* Essai sur l'histoire de la tactique navale et des évolutions de mer : la marine du passé et la marine contemporaine, Paris, Tanera, 1867, 447 p.
* Mes cachots, Paris, Chez l'auteur, 1881, 454 p.

## Referències

* 1 2 Pierre-Henri Zaidman, « Charles Lullier, le général fou de la Garde nationale de Paris le 18 mars 1871 », Gavroche, septembre-octobre 2005, texte intégral.
* ↑ Journal du Loiret N$^o$ 278, 22 novembre 1868, p. 2.
* 1 2 Victor du Bled, La Société Française depuis cent ans : Quelques salons du Second Empire, Paris, Bloud et Gay, 1923, p. 51-52.
* ↑ Arthur Ranc, « Petits mémoires », Le Matin, N$^o$ 4975 du 12 octobre 1897, p. 1.
* ↑ Victor Méric, À travers la jungle politique littéraire, Première série, Librairie Valois, 1930, p. 146.
# Ana de San Agustín

Ana de San Agustín (Valladolid, 11 de desembre de 1555 $^{(Gregorià)}$ - 11 de desembre de 1624) nascuda Ana de Pedruja y Pérez fou una monja carmelita descalça. Fou proclamada venerable per l'Església catòlica.

## Biografia

Nascuda a Valladolid com a Ana de Pedruja y Pérez; era filla de Juan de Pedruja y Rebolledo, administrador dels comtes de Buendía, i de Magdalena Pérez de Argüello. Va ésser educada cristianament i, de gran, va dir que se li havia aparegut el Nen Jesús i que li digué que havia de seguir la vocació religiosa.
Va prendre l'hàbit de les carmelites descalces al convent de Malagón el 3 de maig de 1575, on va romandre tres anys com a novícia fins a professar el 4 de maig de 1578. Amb Teresa de Jesús, va fundar el convent de Santa Ana a Villanueva de la Jara (1581), on van arribar el 21 de febrer de 1580; des d'aquí, també fundà el convent de San José de Valera de Abajo (1600), a Conca. A La Jara va transcórrer la seva vida de religiosa, destacant-hi per la seva virtut i tinguda per santa. Va tenir episodis místics i aparicions i visions de sants, de Crist o l'infern, entre d'altres. Morí en aquest convent l'11 de desembre de 1624.

## Veneració

Fou sebollida al convent de La Jara, on el seu cos, incorrupte, encara es conserva. El seu procés de beatificació s'incoà aviat, però fou interromput per circumstàncies històriques. El 15 de desembre de 1776 Pius VI la va proclamar venerable.

## Referències

* 1 2 3 4 Proyectos, HI Iberia Ingeniería y. «Historia Hispánica» (en castellà). [Consulta: 8 març 2025].
* 1 2 «ANA DE SAN AGUSTÍN» (en espanyol europeu). [Consulta: 8 març 2025].
# Bulbul d'Everett

El bulbul d'Everett (Hypsipetes everetti) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de les Filipines. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023) el bulbul d'Everett presenta dues subespècies: (H.e. everetti i haynaldi). Tanmateix, per al Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), la subespècie haynaldi, de les illes Sulu, al sud-oest de les Filipines, es considera una espècie separada:
* bulbul de les Sulu (Hypsipetes haynaldi).

## Referències

* ↑ «Bulbul d'Everett». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* 1 2 «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 618. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Yellowish Bulbul. Hypsipetes everetti» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Stephen Dedalus

Stephen Dedalus és un personatge de ficció creat per l'autor irlandès James Joyce i que apareix en diferents obres de l'escriptor.
Protagonista i antiheroi de dues de les primeres obres de Joyce (Stephen Hero i Retrat de l'artista adolescent), se sol considerar un àlter ego del mateix autor. D'altra part, té un paper rellevant també a Ulisses, on li correspon el rol del Telèmac de L'Odissea, sota la figura paternal de Leopold Bloom.
A Stephen Hero, el cognom s'escriu "Daedalus", referència directa al mite grec. Després de la significativa revisió de Stephen Hero per convertir-lo en el compacte Retrat de l'artista adolescent, Joyce va optar per la grafia "Dedalus".
Com a personatge, Stephen sembla recollir diverses facetes de la vida i la personalitat de Joyce. El nom Stephen prové de Sant Esteve, el primer màrtir cristià i el cognom (curiosa juxtaposició) de l'arquitecte del mite grec (Dèdal) que va construir el laberint de Creta (on confinarien el Minotaure) i les ales que ell mateix i Ícar van emprar per fugir-ne. Alguns crítics sostenen que el cognom Dedalus reflecteix el laberíntic itinerari vital del Retrat de l'artista adolescent. Tanmateix, una altra interpretació és que el nom vol suggerir el desig d'escapar volant de les limitacions de la religió, la nacionalitat i la política, que estarien ofegant Joyce.

## Referències

* ↑ «The Joyce Project : Ulysses : People in the Novel». [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «Home Page | EBSCO» (en anglès). [Consulta: 24 gener 2022].