OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gesang der Parzen

Gesang der Parzen (Cant de les parques), op. 89, és una peça per orquestra i cor mixt de Johannes Brahms. L'obra es basa en un text de Goethe, Iphigenie auf Tauris (que anteriorment ja hi havia estat utilitzat per una obra a quatre veus de Johann Friedrich Reichardt). Escrita en un sol moviment, fou composta l'any 1882, i estrenada a Basilea el 10 de desembre del mateix any. Sortí publicat el 1883.
Està escrita per a un cor de sis veus (contralts i baixos es divideixen en dos grups) i orquestra. La instrumentació comprèn dues flautes (un que doble el piccolo), dos oboès, dos clarinets en si♭, dos fagots, contrafagot, dues trompes en re, dues trompes en fa, dues trompetes, trombons (contralt, tenor i baix), tuba, timbales i corda.
La peça no és massa interpretada però s'ha enregistrat diverses vegades. També ha tingut els seus admiradors: Anton Webern destacava un passatge de la coda construïda a partir d'un cicle de terceres majors.

## Referències

* ↑ "Song of the Fates", The LiederNet Archive. Accés el 7 de març de 2010
* ↑ George S. Bozarth, Walter Frisch. "Brahms, Johannes." Al Grove Music Online. Oxford Music Online (accés el 7 de març de 2010)

## Enllaços externs

* Gesang der Parzen: Partitura lliure a l'IMSLP.
* Text alemany i traducció anglesa a LiederNet Archive
* Guia de l'audició per Kelly Dean Hansen
# Anna Maria Velaz Sicart

Anna Maria Velaz Sicart (Figueres, 1948) és filòloga, professora i escriptora figuerenca.
Va llicenciar-se en Filosofia i Lletres, especialitat de Filologia catalana, a la Universitat Autònoma de Barcelona l'any 1984 i va fer altres cursos relacionats amb la filologia catalana, la hispànica i la francesa.
L'any 2016 és curadora i autora del pròleg de la nova edició de l'obra Tempesta esvaïda, una comèdia lírica en tres actes de Carme Montoriol i Puig, amb música de Joaquim Serra i Corominas.
El 2024 va ser comissària de l'Any Montserrat Vayreda, escriptora amb qui va tenir una amistat personal i és curadora de la seva obra. L'any Vayreda va cloure's el 3 de desembre de 2024 a l'Ateneu Barcelonès. Velaz i M. Pilar Vayreda, cosina de l'escriptora, són marmessores del llegat econòmic que la bibliotecària Maria Perxés, amiga també de Montserrat Vayreda, va deixar per fer una nova edició «més manejable i assequible» de l'obra Els pobles de l'Alt Empordà, que en el seu moment es va comercialitzar només per subscripció i ha esdevingut una peça de bibliòfil; d'aquesta magna obra se n'ha publicat ja el primer volum. El 2024, Velaz va tenir cura també de les edicions de tres llibres més de Montserrat Vayreda: Un color per cada amic, La cinta del camí i Vayreda & Sibecas. L'amistat entre el traç i el vers (amb poemes de Vayreda il·lustrats pel pintor Joan Sibecas.
L'any 2022 l'Ajuntament de Figueres va concedir a Anna Maria Velaz Sicart la Fulla Figuera de Plata 2022 per a persones.

## Obres

* L'Alt Empordà: passat i present dels seus pobles. Vayreda i Trullol, Montserrat. Figueres: Brau, DL 2006
* Estudi sobre "Empordà federal": setmanari publicat a Figueres de 1911 a 1923 i de 1930 a 1939. Serra Milà, Maria Rosa. [Figueres] : [s.n.], [198?]
* Poemes de Montserrat Vayreda: [antologia 1945-2004]. Vayreda Trullol, Montserrat. Girona: Diputació de Girona, 2005.
* Societat Coral Erato: 150 aniversari: caliu literari i poètic. Velaz i Sicart, Anna Maria. Figueres: [l'entitat], 2012

## Referències

* ↑ Padrosa Gorgot, Inés. Diccionari Biogràfic de l'Alt Empordà. Girona: Diputació de Girona, 2009.
* ↑ «Estrena de «Tempesta esvaïda», de Carme Montoriol i el mestre Serra». La Humanitat, 10-11-1936, pàg. 2.
* ↑ «Editen un llibre-disc de 'Tempesta esvaïda' de Carme Montoriol». Empordà, 07-10-2016. [Consulta: 17 abril 2018].
* ↑ Torres, Pol. «Un visca per Montserrat Vayreda». Núvol, 13-02-2024. [Consulta: 13 desembre 2024].
* 1 2 «L’Any Montserrat Vayreda clou amb més d’un centenar d’activitats per donar a conèixer l’obra de l’escriptora arreu de Catalunya». Generalitat de Catalunya - Institució de les Lletres Catalanes, 03-12-2024. [Consulta: 13 desembre 2024].
* ↑ Bernils, Josep M. «Tots els municipis de l’Alt Empordà». Hora Nova, 13-12-2024. [Consulta: 13 desembre 2024].
* ↑ «Anna Maria Velaz i El Dofí rebran les Fulles Figueres de Plata 2022». Hora Nova, 13-12-2024. [Consulta: 13 desembre 2024].
# Cèrix

Cèrix (en grec antic: Κήρυξ, que significa 'herald') va ser, a la mitologia grega, un heroi fill d'Eumolp fundador de la dinastía dels Eumòlpides, relacionats amb els misteris d'Eleusis.
A la mort del seu pare va dirigir el culte a Dèmeter i d'ell descendeixen els «heralds» Κήρυκες ('Cerices') que apareixen als rituals dels misteris. Algunes versions diuen que Cèrix era fill d'Hermes i d'Aglauros.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 17. ISBN 9788496061972.
* ↑ Suïdas, sub voce Κήρυκες
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, I 38, 3
# El Pinar (Reus)

El Pinar és una urbanització entre els termes municipals de Reus i Castellvell del Camp, al Baix Camp. Està formada per uns 250 xalets unifamiliars aïllats i amb jardí, normalment d'uns 800 metres quadrats cadascun. S'hi accedeix amb vehicle per la carretera de Reus a Castellvell. Hi ha un altre accés que porta a la urbanització Sant Joan.

## Història

No se sap que hi hagués hagut mai cap pinar, i sembla que el nom hagi estat inventat pels promotors de la parcel·lació, els senyors Vilalta i Constantí. Es va iniciar cap als anys 1965-1970 com a zona residencial d'un cert luxe. Ocupa les terres que eren del mas de Cabalet i del mas de Colom, a la partida de les Tries, entre la carretera de Castellvell, el començament del barranc dels Cinc Ponts i la riera del Roquís o de Castellvell. El travessa l'antic camí de Reus a Castellvell, que al passar per la urbanització es converteix en carrer.
Des de gairebé la seva fundació, els veïns denuncien el incompliment dels diferents grups polítics pel soterrament de la línia elèctrica d'alta tensió al seu pas per l’avinguda de les Torres. Aquesta via, d'uns 20 metres d'amplada, és resseguida per diverses torres d'alta tensió i cablejat de distribució d'electricitat.

## Referències

* 1 2 Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 437. ISBN 8486387655.
* 1 2 Sardà Ferran, Jordi (et al.) (eds.). Fets urbans: guia d'arquitectura de Reus, vol. o1: camí de Castellvell. Reus: Ajuntament de Reus; COAC, 2024, p. 18. ISBN 9788409559305.
* ↑ admin. «Connexions elèctriques d’una altra època a Reus», 20-01-2016. [Consulta: 15 novembre 2023].
# Anna Pérez Pagès

Anna Pérez Pagès (24 d'octubre de 1974 - 28 de març de 2024) fou una periodista cultural catalana.
Va estudiar filologia anglesa a la Universitat de Barcelona, i va completar els seus estudis estudiant periodisme a la Universitat Pompeu Fabra i diplomant-se en arts escèniques per la UAB. Va començar la seva trajectòria professional treballant a Ràdio Gràcia i va continuar a COM Ràdio on va presentar i dirigir diversos programes, entre els quals Icult.com. Allà va conèixer Joan Barril, qui el 2008 li proposaria començar a col·laborar al programa QWERTY de Betevé.
Més endavant va començar ja com a presentadora al programa A Escena, especialitzat en el sector teatral barceloní, que va durar quatre temporades. El 2013 començaria a presentar Àrtic, un programa cultural diari, també a Betevé, que duraria fins al 2022, quan la cadena va haver de cancel·lar el programa per fer front a retallades pressupostàries.
Com a periodista, també va col·laborar amb altres mitjans com Catalunya Ràdio, TV3, RAC 1, Ràdio 4 i El Periódico, i amb institucions com l'Institut Ramon Llull o el CCCB.També va fundar la productora Mipiatxe (2009-2022) especialitzada en la creació i gestió de continguts en xarxes socials enfocats en l’àmbit audiovisual i cultural.
Va morir el 28 de març de 2024 pocs mesos després que li diagnostiquessin un càncer. Bona part del sector cultural català va lamentar la seva mort.

## Premis i reconeixements

* 2022 - Premis Arc de la indústria musical per Àrtic.

## Referències

* 1 2 3 CCMA. «El matí de Catalunya Ràdio - El món de la cultura plora la mort de la periodista Anna Pérez Pagès». El matí de Catalunya Ràdio, 01-03-2024. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ Colomer, Álvaro. «Luto en el sector cultural barcelonés por la muerte de la periodista Anna Pérez Pagès» (en castellà). La Vanguardia, 28-03-2024. [Consulta: 29 març 2024].
* 1 2 Lleonart, Arnau. «S'ha mort Anna Pérez Pagès, periodista cultural de Betevé». Vilaweb, 28-03-2025. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ «Mor la periodista cultural Anna Pérez Pagès». betevé, 28-03-2024. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ Serra, Laura. «Consternació per la mort de la periodista cultural Anna Pérez Pagès», 28-03-2024. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ «El Llull organitza una nova missió d'editors internacio». Institut Ramon Llull, 23-07-2021. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ «Anna Pérez Pagès». [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ Redacció. «Mor la periodista cultural Anna Pérez Pagès». Comunicació21, 28-03-2024. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ Mendo, Eric; CompsaOnline. «Revelen la causa de la mort de la periodista Anna Pérez Pagès», 28-03-2024. [Consulta: 29 març 2024].
# Baronia de Torrà

La baronia de Torrà va ser creada l'any 1706 per atorgament del títol de Baró per part de l'Arxiduc Carles a Argimon Torrà, comerciant d'aiguardents i mercader de Cabanelles, en reconeixement de la feina realitzada per aquest a la causa austriacista a les comarques gironines, ja que va finançar amb els seus diners bona part de les partides austriacistes de la zona. La creació d'aquesta baronia no va anar acompanyada de la cessió de cap domini jurisdiccional, ja que només va ser un títol nobiliari atorgat a un prohom de la causa del pretendent a la corona hispànica.
Amb la desfeta catalana de l'any 1714 la Baronia de Torrà fou abolida per les noves autoritats filipistes, la Junta Superior de Gobierno y Justicia, bona part de les terres dels Torrà van ser confiscades, tot i que aquest havia fugit a la Cort de Viena amb els seus.
L'any 1718 el segon fill d'Argimon Torrà, Joan Francesc Torrà, es va unir a les tropes de Pere Joan Barceló El Carrasclet, participant en les accions de l'exèrcit d'aquest a les comarques del Priorat, el Camp de Tarragona, la Ribera d'Ebre i la Terra Alta. Finalitzades les hostilitats l'any 1720, va tornar a servir als exèrcits imperials, arribant a tenir el grau de capità.
Amb la signatura dels tractats de pau entre l'arxiduc Carles i Felip V de l'any 1726, es van reconèixer tots els títols atorgats per l'arxiduc en el període que fou reconegut com a rei per les Corts catalanes de 1706 i es va decidir retornar tots els béns confiscats als defensors de la causa austriacista, recuperant els Torrà la condició nobiliària i llurs dominis. Tant Argimon Torrà com el seu fill Joan Francesc van restar a Viena, on varen traspassar, però sí que tornà al Principat en Llucià Torrà, en condició d'hereu, reprenent el negoci familiar d'aiguardents.
El títol de Baró de Torrà es va anar transmetent de generació en generació dins la família Torrà. Tot i mantenir diversos negocis, a part dels aiguardents que van ser abandonats arran de la fil·loxera, els Torrà mai no han abandonat la casa pairal de Can Torrà a Cabanelles.
L'actual Baró de Torrà, el novè en la successió de la nissaga, és Francesc Llorens i Torrà.

## Bibliografia

* AAVV, Arxiu Històric de Protocols de Barcelona, Col·legi de Notaris, Barcelona, 1978.
* A. de Fluvià, Origen i Escuts de Cognoms Catalans, Diari Avui, Barcelona, 1989-90.
* Tremoleda, J., La Garrotxa d'Empordà, Lladó - Cabanelles, Diputació de Girona, Girona, 2003.
* A. Alcoberro, L'exili austriacista, 1713 - 1747, Fundació Noguera, Barcelona, 2002.

## Vegeu també

* Guerra de Successió Espanyola
* Cabanelles

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament de Cabanelles
# Pedro Gómez de la Serna y Tully

Pedro Gómez de la Serna i Tully (Maó, 21 de febrer del 1806 – Madrid, 12 de desembre del 1871) va ser un jurista i polític espanyol que va arribar a ser ministre de Governació en l'últim govern de la regència de Baldomero Espartero i ministre de Gracia i Justícia el 1854 en el regnat d'Isabel II. Entre 1869 i 1871, durant el període del Sexenni Democràtic, presidí el Tribunal Suprem d'Espanya.

## Biografia

Va estudiar Cànons i Lleis a la Universitat d'Alcalá i a la Central de Madrid. Amb vint anys guanyà la càtedra de dret romà d'Alcalá, i es mantingué en la docència des d'aquest primer moment de la seva vida fins al 1836, any en què fou nomenat Cap Polític de la Província de Guadalajara. Vinculat al Partit Progressista, amb la mort de Ferran VII i l'inici del període moderadament liberal de la regència de Maria Cristina en nom d'Isabel II es va incorporar a l'activitat política. A l'últim gabinet de la regència de Baldomero Espartero va ocupar la cartera de Governació (1843) i va ser l'impulsor de la creació de la Facultat de Jurisprudència de Madrid. En produir-se la caiguda d'Espartero el va seguir al seu exili al Regne Unit, del qual no en tornà fins al 1846 i romanent fidel a les seves idees progressistes, ara en la persona de Salustiano de Olózaga Almandoz. Després ocuparia el ministeri de Gracia i Justícia, si bé la major part de la seva activitat seria de caràcter i contingut professional.
Sense renunciar al seu ideari i després de passar en diverses ocasions pel Congrés dels Diputats i el Senat, on dugué a terme una destacada tasca en els processos de codificació legislativa, la llei d'enjudiciament civil i el dret processal, va ser President del Tribunal Suprem, on havia exercit un temps com a fiscal-cap, rector de la Universitat Central de Madrid, membre de les reials acadèmies d'Història, Jurisprudència, Ciències Morals i Polítiques i codirector de la Revista General de Legislación y Jurisprudencia.
Va morir el 12 de desembre de 1871 a Madrid.

## Referències

* ↑ «Académicos Numerarios - Relación de Medallas: 29». Real Academia de la Historia. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r novembre 2015].
* ↑ Ruiz Ballón, 2013, p. 301.
* ↑ VV.AA «157.— D. Pedro Gómez de la Serna y Tully». Boletín de la Real Academia de la Historia, CLXXV, 3, 1978, pàg. 551-552. ISSN: 0034-0626.
* ↑ Ruiz Ballón, 2013, p. 159.

## Bibliografia

* Ruiz Ballón, Antonio. Pedro Gómez de la Serna (1806-1871). Apuntes para una biografía jurídica. Universitat Carles III de Madrid, 2013. ISBN 978-84-9031-400-5.

## Enllaços externs

* Biografia a xtec.es.
* Biografia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. en la Universidad de Alcalá de Henares.
* Fitxa del Senat.
# Asfalt (sèrie de televisió)

Asfalt és una sèrie de televisió, on la seva particularitat és ser la primera sèrie de ficció que té lloc íntegrament a l'interior d'un cotxe. Està formada per capítols independents i la seva durada està en torn dels 15 i minuts. Cada capítol està dirigit per un director o directora català diferent i els actors també canvien a cada capítol.
La seva estrena fou el 20 de març de 2024 i s'estrenà a la plataforma 3Cat. La primera temporada constarà de sis capítols i té un pressupost de 410.000 euros. Cada temporada d'"Asfalt" tindrà una temàtica diferent. En aquesta primera temporada serà el d'identitat.

## Argument

L'interior d'un automòbil és un lloc quotidià i íntim. Eś un espai que tant pot ser alliberador com claustrofòbic i on la nostra privacitat està exposada. Aquestes particularitats fan del cotxe l'espai perfecte per narrar històries que aprofundeixen a tots els racons de l'ésser humà.

## Episodis

| Episodi | Data d'estrena | Direcció | Actors/actrius |
| 1. Taxi | 20 març 2024 | Menna Fité | David Bagès i Joan Carreras |
| 2. La Núvia | 20 març 2024 | Laura Garcia Alonso | Katrin Vankova i Xavi Sáez |
| 3. El sopar | 20 març 2024 | Roger Padilla | Marta Calvó i Xicu Masó |
| 4. Amnèsia | 20 març 2024 | Gemma Ferraté | Patrícia Bargalló i Jaume Madaula |
| 5. El tiet | 20 març 2024 | David Moragas | Pep Cruz i Rubén de Eguía |
| 6. Les amigues | 20 març 2024 | Irene Moray | Yolanda Sey, Elsie Dantart, Alexandra Agulló i Clàudia Malagelada |

## Referències

* ↑ «"Asfalt", la nova sèrie de 3Cat amb la productora de "Crims" on tot passa dins d'un cotxe». El Món de la Tele. [Consulta: 25 març 2024].
* ↑ «La data d'estrena de "L'Acadèmia", la nova sèrie de TV3 i Amazon sobre un equip de futbol». elmondelatele, 15-03-2023. [Consulta: 15 març 2023].
* ↑ «Tot pot passar dins d'un cotxe, tot pot passar a "Asfalt", la nova sèrie de la plataforma 3Cat». CCMA, 19-03-2024. [Consulta: 25 març 2024].
* ↑ «‘Asfalt’, seis pequeños retazos de la vida en el interior de un coche» (en castellà). El Periódico, 24-03-2024. [Consulta: 25 març 2024].
# El Rebato

El Rebato, anomenat també Can Vermell, és un nucli de població del municipi de Subirats (Alt Penedès), situat a l'extrem nord-est del municipi, a la riba dreta del riu Anoia. El seu nom correspon a la masia a l'entorn de la qual es formà. S'hi accedeix per la carretera comarcal C-243b, en un trencall a l'esquerra de la marxa en direcció a Gelida, a l'alçada de l'accés a Torre-ramona. Destaquen la masia del Maset de Can Ros i la font del Rebato, que es troba en un paratge molt pintoresc.

## Referències

* ↑ «Subirats». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Querol i Rovira, Carles. Subirats. Conèixer el seu atractiu, viure'l i gaudir-lo. Ajuntament de Subirats i Edicions i Propostes Culturals Andana, SL, 2008, p. 46. ISBN 978-84-96995-03-1.
# Anna Suffía Rasmussen

Anna Suffia Rasmussen, nascuda av Skarði, (Skarð, 1876–Tórshavn, 1932) va ser una educadora feroesa.
Anna Suffía Rasmussen va néixer a Skarð, a l'illa de Kunoy el 3 de gener de 1876. Era filla de Johannes Johannesen, un granger reial de Skarð i d'Elsa Fredrikka, que havia nascut a Matras, a la localitat feroesa de Viðareði.
Es va casar amb Rasmus Rasmussen el 1904. Era germana de Símun av Skarði, que va cofundar l'escola publica feroesa (Føroya Fólkaháskúli) juntament amb el seu marit a Klaksvík el 1899. Després de la creació de l'escola, va exercir-hi com a superintendent.
L'any 2000, va aparèixer en un segell feroès juntament amb la seva cunyada Sanna av Skarði. Excloent l'autoretrat de Ruth Smith, aquest és l'únic segell feroès que ha mostrat dones locals que han aconseguit notorietat.

## Referències

* 1 2 «Hugleiðing um Ommu, á Háskúlanum 29 nov.2019» (en feroès). haskulin.fo. [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ Pons, 2011, p. 91.
* ↑ «Næmingamyndir og nøvn 1899-1944» (en feroès). Føroya Fólkaháskúli. [Consulta: 22 desembre 2023].

## Bibliografia

* Pons, Christophe. «The Anthropology of Christianity in the Faroe Islands». A: Among the Islanders of the North: An Anthropology of the Faroe Islands (en anglès). Tórshavn: Fróðskapur / Faroe University Press, 2011, p. 80–131.
# Chapel Royal

La Chapel Royal és la capella reial britànica, un conjunt de músics (cantors i instrumentistes) que realitzen el servei musical en els actes religiosos dels monarques britànics. Actualment les dues capelles britàniques existents són la Chapel Royal i la Queen's Chapel (Capella de la Reina). El terme "capella reial" fa referència tant al grup de músics com a l'edifici.

## Història

Les dates d'aparició de la Chapel Royal es remunten a finals del segle xiii. En aquella època els sacerdots i el cor viatjaven amb el rei on sigui que aquest anés. Al segle xvii la capella tenia el seu propi espai construït a Whitehall, que va ser destruït per un incendi el 1698. Des del 1702 resideix al St James's Palace, no gaire lluny del Palau de Buckingham, a Londres.
Als segles segle xvi i XVII el cor tenia fama de ser el millor d'Anglaterra. A Carles II li agradaven els instruments musicals, i així sovint s'hi afegien al cor violins, llaüts i violes.
Alguns compositors molt famosos van ser organistes a la Chapel Royal. Així, William Byrd (c. 1572-c. 1618) i Thomas Tallis (c. 1545-1585) van ser organistes durant el regnat d'Elizabeth I. També destaquen John Bull (1591-1613), Orlando Gibbons (1605-1625), John Blow (c. 1673-1708), Henry Purcell (1682-1695), Jeremiah Clarke (1704-1707), William Croft (1708-1727), i Georg Friedrich Händel (1723-1759). A l'època de Handel, com aquest era alemany, no se li permetia ser membre de la capella. En canvi, se li donà un títol especial: "Composer of Musick of His Majesty's Chappel Royal" (Compositor de música de la capella reial de sa Majestat).

## Enllaços externs

* Chapels Royal, a la pàgina oficial de la Monarquia Britànica. (anglès)
# Epinephelus adscensionis

Epinephelus adscensionis és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 61 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Harper, D.E., Bohnsack, J.A., Lockwood, B.R., 2000. Recreational Fisheries in Biscayne National Park, Florida, 1976-1991. Marine Fisheries Review 62: 8-26.
* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Heyman, W.D., 2001. Spawning aggregations in Belize a report generated for the workshop, "Towards a sustainable management of Nassau groupers in Belize". The Nature Conservancy.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Osbeck, P. 1765. Reise nach Ostindien und China. German translation by J. G. Georgius. J. C. Koppe, Rostock. Reise nach Ostindien und China.: i-xxvi + 1-552 + 25-p. index, Pls. 1-13.
* Thompson, R. i Munro, J., 1983. Chapter 7: The biology, ecology and bionomics of the hinds and groupers, Serranidae. A: J.L. Munro (ed.) (ed.), Caribbean Coral Reef Fisher Resources, pp. 59-81. International Center for Living Aquatic Resources Management, Manila, les Filipines.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ashley Herring Blake

Ashley Herring Blake és una escriptora estatunidenca.

## Obra publicada
### Juvenil

* Suffer Love (Houghton Mifflin, 2016)
* How to Make a Wish (Houghton Mifflin, 2017)
* Girl Made of Stars (Houghton Mifflin, 2018, Premi Lambda)

### Infantil

* Ivy Aberdeen's Letter to the Wordl (Little, Brown Books for Young Readers, 2018)
* The Mighty Heart of Sunny St. James (Little, Brown Books for Young Readers, 2019)
* Hazel Bly and the Deep Blue Sea (Little, Brown Books for Young Readers, 2021)

### Sèrie Bright Falls

* A Delilah Green Doesn't Care (Berkley Books, 2022)
* Astrid Parker Doesn't Fail (Berkley Books, 2022)
* Iris Kelly Doesn't Date (Berkley Books, 2023)

### Traduccions al castellà

* Como pedir un deseo (V&R, 2018)
* La carta de Ivy Aberdeen al mundo (Punk, 2018)
* Hecha de estrellas (V&R, 2019)
* Delilah Green pasa de todo (Titania, 2023)

## Referències

* ↑ Glyer, Mike. «2019 Lambda Literary Awards Nominees» (en anglès americà). File 770, 07-03-2019. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ admin. «Stonewall Book Awards List» (en anglès). Round Tables, 09-09-2009. [Consulta: 9 abril 2019].