OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fincastle (Kentucky)

Fincastle és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 825 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fincastle tenia 825 habitants, 295 habitatges, i 243 famílies. La densitat de població era de 1.516,8 habitants/km².
Dels 295 habitatges en un 46,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,1% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 17,6% no eren unitats familiars. En el 13,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,4% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 33,9% entre 25 i 44, un 25,7% de 45 a 60 i un 4,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 66.477 $ i la renda mediana per família de 66.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.389 $ mentre que les dones 30.446 $. La renda per capita de la població era de 27.058 $. Entorn del 3,9% de les famílies i el 4,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fincastle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fincastle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cantref

Un cantref (IPA: [ˈkantrɛ(v)], en plural cantrefi) era una divisió administrativa gal·lesa medieval, especialment important en l'administració de la llei gal·lesa.

## Història

En el Gal·les medieval, la terra es dividia en cantref, que al seu torn se subdividien en cymydau (en singular Cwmwd, en anglès, commotes). El nom "cantref" procedeix de les paraules gal·leses "Cant" ("un centenar") i "tref" ("ciutat" en gal·lès modern, però antigament designava poblets); es creu que el cantref era la divisió política original, i que els cymydau van ser de creació posterior. Els cantrefi podien variar molt en extensió: la majoria tenien dos o tres cymydau, però els més grans, com "Cantref Mawr" (Gran Cantref) a Ystrad Tywi (Sir Gaerfyrddin), es dividien en set commotes. Per a fer-se una idea de l'extensió d'un cantref, l'illa de Mona en comprenia tres, Cemais, Aberffraw i Rhosyr.
Els cantrefi eren molt importants en l'aplicació de la llei gal·lesa. Cadascun tenia la seva pròpia cort de justícia, que era l'assemblea dels "uchelwyr", els principals terratinents. El consell era presidit pel rei, si estava present en la zona, o bé pels seus representants. A banda dels jutges hi hauria un escrivent, un algutzir i dos procuradors professionals. Aquest tribunal tenia jurisdicció sobre crims, la fixació de límits de propietats i afers d'herències. Posteriorment, el cwmwd s'arrogà moltes de les funcions de les corts dels cantrefi, i en algunes àrees els noms dels cymydau són més coneguts que el del cantref al qual pertanyien.

## Cantrefi de Gal·les
### Gwynedd

* Arllechwedd
* Cemais
* Aberffraw
* Rhosyr
* Arfon
* Arllechwedd
* Llŷn
* Dunoding
* Rhos
* Rhufoniog
* Dyffryn Clwyd
* Tegeingl

### Powys

* Maelor
* Penllyn
* Swydd y Waun
* Arwystli
* Mochnant
* Cyfeiliog
* Caereinion
* Mechain
* Cedewain
* Gwrtheyrnion
* Elfael
* Maelienydd
* Buellt

### Deheubarth

* Penweddig
* Is Aeron
* Uwch Aeron
* Cemais
* Pebidiog
* Rhos
* Deugleddyf
* Penfro
* Cantref Gwarthaf
* Emlyn
* Y Cantref Mawr
* Y Cantref Bychan
* Eginog

## Bibliografia

* John Edward Lloyd A history of Wales from the earliest times to the Edwardian conquest London: Longmans, Green & Co., 1911

## Notes

* ↑ Els cantrefi en la il·lustració estan amb els noms anglesos. A més, el pas de la història en canvià els límits i els noms d'alguns al llarg dels segles
* ↑ Ultra els cantrefi esmentats més amunt, n'hi ha constància d'altres. Així, per exemple, als anys 960 apareix documentat el de Gorfynyddel en el regne de Morgannwg, i en l'actual ciutat de Casnewydd (Newport) hi havia el de Gwynllwg.

## Vegeu també

* Hundred
Viccionari
# Rufino Laiseca Oronoz

Rufino Laiseca Oronoz (Bilbao, 22 de desembre de 1872 - Mèxic, 14 d'octubre de 1944) fou un dirigent socialista basc.
Treballà com a tipògraf de La Voz de Vizcaya i milità en el PSOE com el seu germà Julián, però mentre que el seu germà ho va fer en el sector de Facundo Perezagua, ell ho va fer en el d'Indalecio Prieto. Va prendre part en la Conjunció Republicano-Socialista amb els republicans i va participar com negociador en la vaga de 1910 per a reduir la jornada laboral. A les eleccions municipals de 1903 es presentà per primer cop com a candidat socialista a l'ajuntament de Bilbao, entrant al consistori com a regidor el 1909. El 1920 fou escollit alcalde socialista de Bilbao i es destacà en la seva intervenció com a mediador en els conflictes laborals del port i molls de Bilbao i defensant l'autonomia municipal davant els foralistes. El 27 de maig de 1922 fou destituït com a alcalde per una ordre ministerial en aplicació de la Llei Municipal de 1877.
A les eleccions municipals del 12 d'abril de 1931 va sortir escollit regidor de Bilbao pel districte d'Atxuri passant després a ser designat president de la Comissió Gestora de Biscaia, càrrec que va ocupar fins al seu cessament el 10 d'octubre de 1933. També va ser designat president de la Junta de Patronat de la Caja de Ahorros de Vizcaya fins a juny de 1937. Va representar Biscaia en la Comissió dels 18 constituïda en l'Assemblea de Municipis Bascos celebrada a Vitòria el 6 d'agost de 1933 per a elaborar l'Estatut Basco-Navarrès, que finalment no fou aprovat. El 28 de febrer de 1935 fou nomenat secretari de l'Agrupació Socialista de Bilbao.
Quan va esclatar la guerra civil espanyola fou president del Comitè Central Socialista d'Euskadi i el 1937, juntament amb Miguel Amilibia Matximbarrena va intentar posar les bases del futur Partit Socialista d'Euskadi, autònom del PSOE. En acabar la guerra va marxar a França. El 14 d'abril de 1942 va marxar de Marsella a Casablanca en l'últim viatge organitzat per la Junta d'Auxili als Republicans Espanyols. D'allí agafà el vaixell Nyassa juntament amb altres socialistes com Antonio Atienza de la Rosa, Vicente Lacambra Serena i Santiago Pérez Infante i arribà a Veracruz el 22 de maig. En aquesta república va ser president de l'Agrupació Socialista Espanyola, del Cercle Cultural Pablo Iglesias i el junt de 1943 participà en l'assemblea on s'aprovà trencar relacions amb el Govern d'Euzkadi i expulsar del partit Santiago Aznar Sarachaga.

## Enllaços externs

* Biografies d'alcaldes de Bilbao 1902-1937 p. 261-276
* Laiseca Oronoz, Rufino a la Fundació Pablo Iglesias.
* Rufino Laiseca a l'Enciclopèdia Basca Auñamendi.
| Precedit per: Gabino Orbe Usandebaras | Alcaldes de Bilbao 1920 - 1922 | Succeït per: Juan Francisco Arancibia Lebario |
# Kàmenka (Mélenki)

Kàmenka (en rus: Каменка) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 13 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09. [Consulta: 7 maig 2018].
# Felip de Copons d’Aiguaviva-Tamarit

Felip de Copons d’Aiguaviva-Tamarit (Perpinyà, 20 de gener de 1614? - ?, 1686) va ser senyor d’Aiguaviva, doctor en Drets, magistrat de la Reial Audiència de Catalunya i president del Consell Sobirà de Rosselló.
Com a membre del Consell Reial, va assistir a l’entrada del virrei francès Brezé (febrer de 1642). El març de 1646, com a assessor de la Diputació del General, firma el dictamen sobre l’arrest de Gispert d'Amat, president del General. A finals de 1650, com a membre de la Reial Audiència de Catalunya, forma part de la comissió que ha de triar un comissari català per regular l’allotjament de les tropes. A mitjans de 1651 participa de les reunions sobre del Batalló del General. Com a jutge del Reial Consell Criminal, va condemnar a mort els germans Sarriera, com a promotors del complot de Vic (juny de 1652).
Després de la caiguda de Barcelona, va traslladar-se a Rosselló. El 1660 va ser nomenat membre del Consell Reial del Rosselló, del qual va acabar sent-ne president i advocat general.
Les autoritats castelleres li van confiscar les castlanies de Vila-rodona i de Martinell i la casa de Vilanova del Penedès. Per compensar-ho, la monarquia francesa li va concedir el senyoriu del Prat i censals requisats a la família Llupià (1672). En morir-se Vicenç de Margarit, se’l va considerar nomenar-lo bisbe d’Elna.
El juliol de 1684 va ser el marmessor testamentari de Josep de Margarit.

## Referències

* 1 2 3 4 «Felip de Copons D'Aiguaviva-Tamarit» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Françoise de Rimini

Françoise de Rimini és una òpera en cinc actes composta per Ambroise Thomas sobre un llibret francès de Jules Paul Barbier i Michel Carré, basat en la Divina commedia: Inferno de Dante. S'estrenà a l'Opéra de París el 14 d'abril de 1882.
Després d'un parèntesi de diversos anys, Thomas va reaparèixer als escenaris parisencs amb Françoise de Rimini, que li suposà un èxit mitjà.

## Referències

* ↑ «Dades a operone.de». Arxivat de l'original el 2013-04-15. [Consulta: 25 juny 2011].
Òperes d'Ambroise Thomas :
Le Caïd (1849)
Le songe d'une nuit d'été (1850)
Raymond ou le secret de la reine (1851)
La cour de Célimène (1855)
Mignon (1863)
Hamlet (1868)
Françoise de Rimini (1882) :
# Afèlides

Els afèlides (Aphelida) o afelidiomicots (Aphelidiomycota) són un petit grup d'eucariotes unicel·lulars endoparàsits d'algues amb un complex cicle de vida. La cèl·lula ameboide envaeix l'hoste a través d'espores que fan ús de les estructures de la superfície cel·lular de l'hoste.
Malgrat la seva gran diversitat, determinada per estudis moleculars ambientals, i el seu interès filogenètic, fins al moment només s'han descrit quatre gèneres.
La posició d'aquest grup en l'arbre de la vida és controvertida. Han estat classificats tant com a protists que com a fongs. Donat que els fongs i els protists es regeixen per diferents codis de nomenclatura, existeix confusió sobre la seva denominació.

## Taxonomia

Depenent si es consideren fongs o protists, la nomenclatura del grup es diferent, segons es mostra en la següent taula:
| Nomenclatura si són FONGS | Nomenclatura si són PROTISTS |
| Divisió Aphelidiomycota Tedersoo, 2018 | Fílum Aphelida Karpov, Aleoshin & Mikhailov 2014 |
| Classe Aphelidiomycetes Tedersoo, 2018 | Calsse Aphelidea Gromov 2000 |
| Ordre Aphelidiales Tedersoo, 2018 | Ordre Aphelidida Gromov 2000 non Cavalier-Smith 2012 |
| Família Aphelidiaceae Tedersoo, 2018 | Família Amoeboaphelidiidae Cavalier-Smith 2012 |
| Gènere Amoeboaphelidium Scherffel 1925 emend. Karpov 2014 Gènere Paraphelidium Karpov, Moreira & Lopez-Garcia 2017 Gènere Pseudaphelidium Schweikert & Schnepf 1996 Gènere Aphelidium Zopf 1885 emend. Gromov 2000 ||

## Referències

* ↑ Karpov, S. A., Mamkaeva, M. A., Benzerara, K., Moreira, D., & López-García, P. (2014). Molecular phylogeny and ultrastructure of Aphelidium aff. melosirae (Aphelida, Opisthosporidia). Protist, 165(4), 512-526.
* 1 2 3 Karpov, S. A., Mamkaeva, M. A., Aleoshin, V. V., Nassonova, E., Lilje, O., & Gleason, F. H. (2014). Morphology, phylogeny, and ecology of the aphelids (Aphelidea, Opisthokonta) and proposal for the new superphylum Opisthosporidia. Frontiers in microbiology, 5.
* 1 2 Wijayawardene, N. N. et al, 2020. Outline of Fungi and fungus-like taxa. Mycosphere, 11(1): 1060–1456. Doi 10.5943/mycosphere/11/1/8. ISSN 2077 7019.
# Kàmianka

Kàmianka — Кам'янка (ucraïnès) — o — Kàmenka (rus) — és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 171 habitants. Pertany al districte rural de Pervomaiske.

## Referències

* ↑ «Телефонные коды городов Крыма после присоединения». Предложения по отдыху в Крыму. Arxivat de l'original el 2016-06-05. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ Приказ Россвязи от 31.03.2014 № 61 «О присвоении почтовых индексов объектам почтовой связи»
# Diplodus holbrookii

Diplodus holbrookii és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 46 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic occidental: des de la Badia de Chesapeake fins a Florida i el nord-est del Golf de Mèxic.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Enric Sanchis i Ros

Enric Sanchis i Ros (Valladolid, 1872 - Barcelona, 24 de setembre de 1935) fou un industrial químic i benefactor del barri del Bon Pastor, quan aquesta zona pertanyia a Santa Coloma de Gramenet, que després fou annexionat a Barcelona. Va ser alcalde de Santa Coloma durant la dictadura de Primo de Rivera, de 1930 a 1931.
Va néixer a Valladolid el 1872. No es tenen dades de la seva formació i vida abans de donar-se d'alta com a fabricant a les matrícules de contribució de Santa Coloma de Gramenet el 1907. Va ser fundador una fàbrica de productes químics a l'actual barri del Bon Pastor, llavors encara part del terme municipal de Santa Coloma de Gramenet, dedicada principalment a la fabricació de sulfurs. Els terrenys els havia comprat a Josep Magriñà i a Ferran de Sagarra, propietari de la Torre Balldovina. A prop de la fàbrica es va construir la barriada de cases barates Milans del Bosch el 1929. El 1930 es va iniciar la construcció de 26 cases per obrers de la fàbrica, que va donar lloc a la denominada barriada Sanchis, on les cròniques de l'època diuen que va actuar com benefactor dels sectors més desfavorits.
Va ser membre de la Unión Patriótica, molt vinculat a les posicions polítiques que donaven suport a la dictadura de Primo de Rivera. Durant aquells anys va entrar a l'Ajuntament de Santa Coloma com a regidor d'hisenda, atès que era un dels majors contribuents de la localitat. A més, el 22 d'octubre de 1930, va ser nomenat alcalde de Santa Coloma, càrrec que va ocupar fins al 21 d'abril de 1931. Així mateix, va ser president del Foment de l'Eixample de Santa Coloma.
En l'àmbit personal es va casar amb Mercè Sans i Vidal i van tenir cinc filles: Ramona, Carme, Rosa, Enriqueta i Maria Lluïsa.
Va morir el 24 de setembre de 1935. En el seu testament ordenava la liquidació d'actius i la venda de la finca de la fàbrica, que va suposar el fi de l'empresa, que amb tot no es va vendre a causa de la col·lectivització durant la guerra civil, i es va orientar a la producció de municions i material explosiu.

## Referències

* 1 2 Checa Artasu, Martí «Patrimoni industrial i transformacions de ciutat. Exemples al districte de Sant Andreu». Finestrelles, 2002, pàg. 81-82.
* 1 2 «Fàbrica Sanchís». Universitat de Barcelona. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ Checa Artasu, Martí; Travé Ferrer, Carme. Bon Pastor. Història d'un barri. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2007, p. 14-16.
* 1 2 3 Fuentes Milà, Sergio. L'església del Bon Pastor de Barcelona. Història, art i arquitectura. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2015, p. 30.
* ↑ «Casa Enric Sanchis». Pobles de Catalunya. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ «Santa Coloma de Gramenet». La Vanguardia, 12-01-1932.
* 1 2 3 «Don Enrique Sanchis Ros». La Vanguardia, 25-09-1935.
* ↑ «La F11-Indústria de guerra». Ajuntament de Santa Coloma de Gramanet, 19-12-2019. [Consulta: 19 desembre 2019].
# Griselda (Bononcini)

Griselda és una òpera en tres actes composta per Giovanni Bononcini sobre un llibret italià de Paolo Antonio Rolli, basat en un d'Apostolo Zeno, basat en Decameró de Giovanni Boccaccio. S'estrenà al King's Theatre de Londres el 22 de febrer de 1722.

## Origen i context

La trama del llibret de Zeno fou en la seva major part retinguda per l'òpera de Bononcini, però el text va ser reescrit gairebé per complet per Paolo Rolli Antoni. El paper de Corrado s'eliminà per complet i tres dels personatges principals van ser rebatejats: Ottone es va convertir en Rambaldo, Constança en Almirena i Roberto en Ernesto.

## Representacions

L'obra va ser ben rebuda en la seva estrena i es va dur a terme successivament en nombroses ocasions durant els següents quatre mesos. Una de les principals raons d'aquest èxit va ser l'actuació prodigiosa de la cantant Anastasia Robinson, que va interpretar el paper protagonista. L'òpera va ser restablerta després per la companyia de Händel i de Heidegger, el 22 de maig de 1733 amb la col·laboració de Francesco Bernardi, anomenat Senesino, que va interpretar a Gualtiero en la producció original.
Griselda és una de les dues úniques òperes de Londres per a les quals Bononcini va publicar l'obertura i totes les àries.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/opern/griselda.html Arxivat 2013-04-16 a Wayback Machine.
* ↑ Lowell Lindgren: "Griselda (iii)", Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed November 22, 2008), (subscription access) Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.
* ↑ The Oxford Dictionary of Opera, by John Warrack and Ewan West (1992), 782 pages, ISBN 0-19-869164-5
# Enric Teixidó i Salvà

Enric Teixidó i Salvà (Calella, 22 de febrer de 1923 - Calella, 11 de novembre de 1981), conegut com a "Mero", va ser un empresari i promotor turístic català, considerat una figura clau en el desenvolupament del turisme a Calella (Maresme) durant la segona meitat del segle XX.
Abans d'entrar al sector turístic, Teixidó s'havia dedicat a activitats empresarials diverses com l'exportació de productes agrícoles, la fabricació de maletes de gramoles i la producció de licors, entre d'altres.
El 1955, juntament amb el seu soci, el doctor Gabriel Vila Cuyàs, va transformar una antiga granja de gallines en el seu primer hotel, l'Hotel Goya. Aquest projecte va marcar el seu inici en el sector turístic i va establir les bases per posicionar Calella com a destinació turística per a visitants europeus, principalment del centre i nord d'Europa.
Durant les dècades de 1960 i 1970, un període de gran expansió del turisme a la costa catalana, Teixidó va promoure sense finançament propi la construcció d'una seixantena d'hotels arreu del país, serveis i altres infraestructures per satisfer la creixent demanda de turistes, especialment d'Alemanya i el Regne Unit. També va ser un dels promotors del sector de l'oci nocturn, amb la creació de discoteques i espais de lleure per al turisme de masses.
Aquest model diversificat va contribuir a consolidar Calella com una destinació turística que no només destacava per les seves platges, sinó també per una oferta d'entreteniment i vida nocturna. Les iniciatives de Teixidó van ajudar a transformar l'economia local, que va passar d'una base agrícola i industrial a centrar-se en el sector dels serveis i el turisme,impulsant un model de turisme vacacional que es va estendre a altres poblacions del país.
En reconeixement del seu llegat, Calella va dedicar un carrer al seu nom, el carrer Enric Teixidó i Salvà, i li va erigir un monument d'homenatge - un bust de bronze sobre un monòlit - al passeig de Garbí. També, el Museu del Turisme de Calella compta amb un panell que destaca Teixidó com a pioner del turisme a la ciutat. L'11 de desembre de 1981, fou guardonat a títol pòstum per la Generalitat de Catalunya amb la Medalla al mèrit turístic.

## Referències

* ↑ «Necrológicas». La Vanguardia, 12-11-1981, pàg. 30.
* 1 2 3 4 Ten i Figueras, Jordi. "Calella: 50 anys pioners en turisme vacacional". Calella: Publintur, S.A., 2004. ISBN 84-609-2807-1.
* 1 2 3 4 Badalló i Cabutí, Àngel. "Enric Teixidó i Salvà. La història d'un calellenc inquiet". Calella: Publintur, S.A., 1996, p. 25,29.
* ↑ Ten i Figueras, Jordi «Enric Teixidó, promotor de turisme i creador d'hotels». El Punt, 21-08-1988, pàg. 36.

## Enllaços externs

* 'Els pioners del turisme a Calella', un documental d'Anna Torras Font i Ernest Cadena Dual
# Bytecode (Java)

El bytecode de Java és el tipus d'instruccions que la Màquina Virtual Java executa. Cada instrucció de bytecode té una longitud d'un byte (d'aquí el nom) de manera que el nombre de bytecodes que poden existir és de 256, i així i tot, no tots són usats. De fet, Sun Microsystems, els creadors originals del llenguatge Java, la Màquina Virtual Java i d'altres components de l'entorn d'execució de Java, han establert un nombre de valors a quedar permanentment sense implementar. A sota hi ha els bytecodes.
Un programador de Java no necessita ni entendre el bytecode. Tanmateix, com va suggerir la publicació d'IBM developerWorks, «Entendre bytecode i saber quin bytecode és probable que el compilador generi, ajuda el programador de la mateixa manera que el coneixement d'ensamblador ajuda els programadors de llenguatge C o C++».
És possible escriure bytecode a mà.
# Douglass Hills

Douglass Hills és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 5.718 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Douglass Hills tenia 5.718 habitants, 2.428 habitatges, i 1.626 famílies. La densitat de població era de 1.659,9 habitants/km².
Dels 2.428 habitatges en un 29,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,6% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 33% no eren unitats familiars. En el 27,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,4% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 28% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 60.021 $ i la renda mediana per família de 73.670 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.566 $ mentre que les dones 31.196 $. La renda per capita de la població era de 31.994 $. Entorn de l'1,6% de les famílies i el 3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa..

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Douglass Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Douglass Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.