OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barreteria Obach

La Barreteria Obach és un establiment situat al carrer del Call, 2, cantonada amb el dels Banys Nous de Barcelona, catalogat com a de gran interès (categoria E1).

## Història

Va ser fundat per Ramon Obach l'any 1924. Un dels clients més notables que ha tingut la barreteria ha estat el transformista Leopoldo Fregoli.

## Descripció

Té una estructura de fusta i vidre aplacada que n'ocupa tot l'espai i ressegueix la cantonada. Està muntada sobre un sòcol aplacat de marbre fosc. Té diversos aparadors amb emmarcaments de fusta i dues portes d'accés que formen un petit vestíbul amb aparadors de mirall corb. A nivell del forjat, es desenvolupa un calaix continu que acaba i unifica tot el conjunt d'aparadors; en un emmarcament amb motllures simples, hi ha el rètol amb el nom de l'establiment tot amb caràcters esgrafiats sobre un vidre fosc.
A l'interior es conserva un taulell de roure americà sobre unes potes de erro forjat]], les caixes de fusta per als barrets, el taulell, els armaris i els prestatges.

## Referències

* ↑ «Barreteria Obach». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «Barreteria Obach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Nichols (Iowa)

Nichols és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 374 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nichols tenia 374 habitants, 138 habitatges, i 102 famílies. La densitat de població era de 627,8 habitants/km².
Dels 138 habitatges en un 34,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,6% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 25,4% no eren unitats familiars. En el 19,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 11,5% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.750 $ i la renda mediana per família de 47.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.045 $ mentre que les dones 21.750 $. La renda per capita de la població era de 16.082 $. Entorn del 4,7% de les famílies i el 13,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nichols». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nichols». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dunkerton

Dunkerton és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 749 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dunkerton tenia 749 habitants, 269 habitatges, i 206 famílies. La densitat de població era de 307,6 habitants/km².
Dels 269 habitatges en un 41,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,2% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 23,4% no eren unitats familiars. En el 19% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 8,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.771 $ i la renda mediana per família de 48.229 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.083 $ mentre que les dones 24.167 $. La renda per capita de la població era de 15.863 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 5,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dunkerton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dunkerton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bacallà ab burrida

El bacallà ab burrida (també bacallà amb burrida, o borrida de bacallà) és una preparació de bacallà típica de Menorca i Mallorca. Es serveix amb salsa blanca (que s'elabora lligant el suc del bacallà amb allioli) i en una cassola de fang.
Es tracta d'un plat que té preparacions similars a Catalunya, Eivissa i Provença i apareix documentat a la nostra cuina en el s. XVIII. Està emparentat (no només etimològicament) amb un parell de borrides més: la que fan a Eivissa i la de la Provença. La d’Eivissa és un suquet de rajada i la de la Provença una sopa, però totes tres porten ous o llet i presenten una coloració blanquinosa.
El mot prové de la Borrida de bacallà del provençal boulido, bullit. Segons Coromines, el mot deriva de borra, que significa ‘fibra tèxtil curta que se separa de la floca’. És un mot que, per analogia, ha passat a anomenar també coses diverses i que té molts derivats, entre els quals borrida.

## Referències

* ↑ Menorca, gastronomia i cuina, Triagle postals, Menorca 2005
* 1 2 «La borrida de bacallà, el guisat de les Balears», 02-11-2020. [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ taulaposada. «Borrida de bacallà», 21-04-2023. [Consulta: 13 juliol 2024].
# Epidermis

L'epidermis és la capa de teixit més externa de la pell. Constitueix l'abrigall protector sobre la superfície del cos i està feta d'epiteli escatós estratificat amb una làmina basal. No conté vasos sanguinis, i és nodrida per difusió des de la dermis. Els principals tipus de cèl·lula que constitueixen l'epidermis són els queratinòcits, melanòcits, cèl·lules de Langerhans i cèl·lules de Merkel.

## Estrats

L'epidermis consta de diversos estrats de cèl·lules amb característiques diferenciades. La grandària de cada estrat varia depenent de la part del cos on es trobe l'epidermis. Els estrats són:

### Estrat germinatiu

    és l'estrat inferior, són elements cúbics units a la làmina basal. Sols ací hi ha divisió cel·lular.

### Estrat espinós

    són tres o quatre capes de cèl·lules unides entre elles per desmosomes. Com que les primeres preparacions on es varen observar eren hiperosmòtiques, l'aigua de les cèl·lules eixia donant-los un aspecte espinós. Aquestes cèl·lules contenen una important quantitat d'orgànuls de síntesi (reticle endoplasmàtic, aparell de Golgi) que es preparen per a fer queratina, i també hi ha vesícules de precursors de queratina, la queratohialina, que és intensament basòfila. Com més amunt, més n'hi ha. Representen el començament de la diferenciació cel·lular.

### Estrat granular o granulós

    són una o dues capes de cèl·lules molt aplanades. Tenen el citoplasma replet de queratohialina. Encara mantenen orgànuls i nucli, estan molt diferenciades.

### Estrat corni o cornificat

    Ocupa des d'una capa de cèl·lules fins a centenars. A causa d'una activitat autofagocítica, es lleven els orgànuls i sols queda una trama de filaments de queratina (escleroproteïna). Ja no són elements vius, van escatant-se amb el fregament amb el medi i seran substituïts per cèl·lules de l'estrat germinal.

## Vegeu també

* Filagrina
Viccionari
# Drac de La Bisbal d'Empordà

El Drac de La Bisbal d'Empordà és un element del folklore popular de La Bisbal d'Empordà a la comarca del Baix Empordà. Juntament amb l'Àliga de la Bisbal, les figures originals són bé cultural d'interès nacional (BCIN).
La figura original data probablement del segle xvii, i és considerada la segona figura de drac més antiga de Catalunya, després del Drac de Vilafranca. Dels seus orígens es coneix es va construir per iniciativa de la comunitat de preveres de la parròquia de la Bisbal. La seva primera sortida documentada data de les festes de la Mare de Déu de setembre el 1704, tot i que probablement ja ho feia a les Festes de Corpus, encapçalant el seguici. Actualment, la figura original es conserva a l'església de Santa Maria de la Bisbal.
L'estructura, realitzada a partir de tires de fusta, a la manera de cèrcols de bóta, recobertes de cuir, li dona un aspecte arrodonit molt característic. El cap és una talla de fusta, amb celles i bigotis de filferro, i una llarga llengua de ferro en forma de trident que penja de la boca, on es col·loca la pirotècnia. La cua recargolada, que té també a l'extrem un punt on fixar-hi pirotècnia, i dues ales mòbils completen la figura. A la part davantera hi té sis petites espieres circulars. El drac és carregat interiorment per una sola persona. Segons l'estudiós folklorista català Joan Amades, és un drac d'estil barroc.
Als anys 80 del segle xx es torna a sortir, i va participar en el correfoc de la Mercè de Barcelona del 1980.
El 1995 se'n construí una rèplica en fibra de vidre al taller Ventura Osta de Navata, que és la que s'utilitza en l'actualitat. La rèplica té un pes de 55 kg, una llargada de 332 cm, una amplada de 100 cm i una alçada de 190 cm, i un total de 6 punts de foc.
Al llarg de l'any, desfila en diferents cercaviles, festes i fires de Catalunya de les quals la més important és la Festa Major de la Bisbal d'Empordà, sobretot en el Seguici Històric del 15 d'agost, en el correfoc del 16 d'agost i en el Correfoc Xiqui del 18 d'agost.

## Referències

* ↑ «espiera». Diccionari de la llengua catalana. [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ Amades i Gelats, Joan. Gegants, nans i altres entremesos. Barcelona: La Neotípia, 1934, p. 224.
* ↑ «La processó de Corpus i l’Àliga de la Bisbal».
# Presbiteri

El presbiteri és l'espai que en una església o catedral envolta l'altar major. És una zona reservada per al clergat, generalment emplaçada a un nivell més alt que la nau que ocupen els fidels, i separat d'ella per una graonada, una barana o cancell o també un reixat. A les esglésies orientals aquesta separació la marca la iconòstasi. Als costats del presbiteri es troben els ambons (poden ser un o dos) des d'on es fan les lectures i la predicació. A la part de darrere l'altar s'alça el retaule, que constitueix la principal referència visual del presbiteri.
A les esglésies romanes d'Orient, el presbiteri sol ser designat amb el nom de bema, del grec βῆμα, ‘plataforma’ o ‘graó’.

## Referències

* ↑ «Presbiteri». Diccionari de les arts del TERMCAT. [Consulta: 15 gener 2016].

## Vegeu també

* Ambó
Viccionari
# Barranc de Cantallops

El barranc de Cantallops és un barranc del terme actual de Tremp, a la comarca del Pallars Jussà i l'Aragó. El barranc es forma a llevant de la casa de Trepadús, i en 400 metres baixa cap al sud-est a trobar el barranc de Palomera.
Té un curs curt i poc significatiu, però en molts mapes es dona el seu nom al darrer tram del barranc de Palomera, amb la qual cosa aquest barranc passaria a ser més llarg i destacat en el seu entorn.

## Referenciés

* ↑ «barranc de Cantallops | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 desembre 2024].
* 1 2 «ICGC - Vissir3». [Consulta: 8 desembre 2024].
# Bartomeu Blanch i Castells

Bertomeu Blanch i Castells (Monistrol de Montserrat, 30 de novembre del 1816 - Buenos Aires, 1891) va ser un organista, violinista, mestre de capella i compositor català del segle xix.

## Biografia
#### Educació i càrrecs

La seva formació va començar de la mà dels pares Jacint Boada i Benet Brell a l'Escolania de Monteserrat. En 1832 fou nomenat organista de Cardona, un càrrec que més tard va desenvolupar a Santa Eulàlia de Berga on també va ser mestre de música. A partir del 1850 i fins 1859, va ser l'organista i el mestre de capella de la l'església del Sant Esperit de Terrassa després de la dimissió de Josep Terrades. En 1859 es va encarregar de la direcció de l'Escolania de Montserrat on va estar-hi cinc anys fins que al 1864 va anar-se'n cap a Cuba. Uns anys més tard es va establir definitivament a Buenos Aires on va desenvolupar un mètode perfecte i econòmic a l'hora de escriure llibres de cor.

## Obres

Bartomeu és autor de simfonies, dues misses de rèquiem i altres composicions eclesiastiques com himnes, rosaris, salves, goigs i villancets. Es conserven obres seves als fons musicals de la catedral-basílica del Sant Esperit de Terrassa (TerC) i de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar (CMar).
* Contradansa de variacions de flauta i clarinet
* Gozos de la Purísima concepción de María (ca 1850-1860), a 4 veus i gran orquestra
* Jesu fili David a diferents veus
* Marciale, marxa
* Missa (1858), a quatre veus, cor i gran orquestra
* Missa de Rèquiem
* Nulla rei fit scis..., ària de contralt amb violins, clarinets, flauta, cornet, trompes, buczen i acompanyament
* O curx, a tres veus, cor i orquestra
* O Salutaris
* Respons, a tres veus i cor amb violins, flautes, fagot i baix
* Sub tuum proesidium, a quatre veus
* Vals, de fiscorns
* Set Rosaris, set Salves, set goigs a la Verge a tres veus i cor

## Referències

* 1 2 Ballester i Gibert, Jordi; «Blanch i Castells, B.». Diccionario de la música española e hispanoamericana (en castellà). Vol. 2. Madrid: SGAE: Sociedad General de Autores y Editores, 1999-2002, p. 501. ISBN 9788480483032.
* ↑ A Buenos Aires signà el 1887 una carta col·lectiva en lloança del nou orgue de la catedral, que estrenà el també català Jaume Xarau «PDF». Arxivat de l'original el 2012-09-07. [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 1: Fons de la catedral-basílica del Sant Esperit de Terrassa. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, 2007.

## Enllaços externs

* Obres de Bartomeu Blanch als fons musicals de Catalunya
* Ragon, Baltasar (R. de la Galera). Terrassencs del Mil-Vuit-Cents. Terrassa: Joan Morral,1933
* Josep Freixas i Vivó, Musiquer Terrassenc, 224 fitxes biogràfiques Terrassa: Àmfora, 2011
# Basel Adra

Basel Adra (també anomenat Basil i Al-Adra o Al-Adraa) és un activista i periodista palestí que el 2021 va ser acusat falsament d'atacar les Forces de Defensa d'Israel (FDI) i que el 2022 va ser colpejat mentre filmava la demolició d'una estructura que havien construït les FDI.

## Vida personal

Adra va néixer en una família palestina. El seu pare Nasser és originari d'At-Tuwani, municipi d'Hebron, a Cisjordània (Palestina). Viu a Masafer Yatta, Hebron.

## Carrera i activisme

L'Adra és activista i fotògraf voluntari de B'Tselem, una organització no governamental (ONG) israeliana. A més, treballa com a periodista per a publicacions en línia com +972 Magazine i Local Call.
El 2021, Adra va ser acusada falsament de calar foc a un edifici a la zona dels turons d'Hebron, a Cisjordània, amb el suposat objectiu d'atacar les Forces de Defensa d'Israel (IDF). El 8 de maig de 2022, va ser colpejat per les forces de les FDI mentre informava sobre els soldats de les FDI que desmantellaven una estructura que havien construït aquests soldats.
El febrer de 2024, la pel·lícula No Other Land sobre la situació de Masafer Yatta que codirigia es va estrenar al 74è Festival Internacional de Cinema de Berlín guanyant el premi al millor documental a la Berlinale.

## Referències

* 1 2 Ziv, Oren. «Israel's top news show falsely accuses +972 writer of framing settlers for arson» (en anglès americà). +972 Magazine, 07-10-2021. [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ Ziv, Oren. «תיעוד: חיילים מכים את כתב "שיחה מקומית" בעת סיקור אירוע» (en hebreu). שיחה מקומית, 08-05-2022. [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ «'The world doesn't care when the victims are Palestinians, they will keep selling weapons to Israel,' says activist» (en anglès britànic). Middle East Monitor, 20-03-2022. [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ Cypel, Sylvain. The State of Israel vs. the Jews. Other Press, 2021. ISBN 9781635420975.
* ↑ Anouar, Souad. «Israeli Supreme Court Legalizes Masafer Yatta Evictions» (en anglès). Morocco World News, 06-05-2022. [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ «"No nos iremos": palestinos de Masafer Yatta prometen resistir al desalojo del Supremo israelí», 08-05-2022. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ «Israel upholds expulsion order against West Bank hamlets» (en anglès). ABC News. [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ «Settlers versus Palestinians: 'This was a battle for our homes'» (en anglès americà). The Jerusalem Post | JPost.com. [Consulta: 12 maig 2022].
* 1 2 «Israeli Soldiers Beat Palestinian Journalist Documenting West Bank Demolition» (en anglès). .
* ↑ «Shireen Abu Akleh: Israël assassine de sang froid un symbole palestinien et arabe*» (en francès). Leaders. [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ Ali Shah, Hamza. «Israel Assassinated Journalist Shireen Abu Akleh» (en anglès americà). jacobinmag.com, 11-05-2022. [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ «No Other Land» (en anglès). www.berlinale.de. [Consulta: 23 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Basel Adra a
* Articles de Basel Adra a +972
* Articles de Basel Adra a Haaretz
# Beach House (pel·lícula)

Beach House és una pel·lícula de 2023 escrita i dirigida per Hèctor Hernández Vicens. Rodada originalment en català i anglès, es va estrenar al Festival de Cinema de Mammoth.

## Sinopsi

Narra la història de tres amics que decideixen passar uns dies de vacances a Mallorca amb l'esperança de gaudir de festa i diversió. No obstant això, el que havia de ser un viatge despreocupat es transforma en un veritable malson quan un dels amics s'enamora d'una turista que resulta ser la parella d'un mafiós rus.

## Repartiment

El repartiment de Beach House inclou:
* Albert Carbó com a Xavi
* Francesc Colomer com a Manu
* Martí Atance com a Isaac
* Nina Guseva com a Natasha

## Producció

La producció de "Beach House" és el resultat de la col·laboració entre diverses companyies i institucions, incloent-hi: Zabriskie Films, Visualsuspects, IB3 Televisió, Silendum Films, La Charito Films, Institut d'Estudis Baleàrics i Televisió de Catalunya.
La pel·lícula està produïda per Carles Torras, Sergio Adrià, Hèctor Hernández Vicens i Aram Garriga.

## Referències

* ↑ «El thriller mallorquí ‘Beach House’ arriba a sales». [Consulta: 23 abril 2024].
* 1 2 «"Beach House", amb la participació de TV3, s'estrena mundialment al Mammoth Film Festival». 3Cat, 16-02-2023. [Consulta: 23 abril 2024].
* ↑ «Beach House». [Consulta: 23 abril 2024].
* ↑ «'Beach House', turisme de masses i xarxes socials», 04-01-2024. [Consulta: 23 abril 2024].
* ↑ «IB3N | ‘Beach House’, una pel·lícula que posa llum a les ombres del turisme de gatera a Magaluf». [Consulta: 23 abril 2024].
# Beate Schramm

Beate Schramm (Leisnig, 21 de juny de 1966) és una remadora alemanya, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990. Fins a la caiguda del mur de Berlín va competir per la República Democràtica Alemanya.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on va guanyar la medalla d'or en la prova del quàdruple scull del programa de rem. Va formar equip amb Kerstin Foerster, Kristina Mundt i Jana Sorgers. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona, fou dotzena en la prova del scull individual.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles d'or al Campionat del món de rem entre les edicions de 1986 i 1991. També guanyà un campionat nacional del doble scull (1986) i dos de scull individual (1991 i 1992).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Beate Schramm». [Consulta: 14 agost 2023].
# Beatrice Chebet

Beatrice Chebet (Kericho, Kenya, 5 de març del 2000) és una atleta keniana, especialista en curses de fons i de camp a través.
Actualment ostenta els rècords mundials dels 10.000 metres i dels 5km en carrer.
Chebet, que treballa com a agent de policia, va participar en els Jocs Olímpics de París 2024, obtenint dues medalles d'or, a les proves de 5.000 metres i 10.000 metres.
Va guanyar dues medalles al Campionat Mundial d'Atletisme, els anys 2022 i 2023, i una medalla d'or al Campionat Mundial d'Atletisme en Ruta del 2023. A més, va obtenir quatre medalles al Campionat Mundial de Camp a Través, els anys 2023 i 2024.
Al maig de 2024 va establir una nova plusmarca mundial dels 10.000 metres amb un registre de 28:54,14, sent la primera dona a baixar dels 29 minuts en aquesta distància.
El 31 de desembre de 2024, a la Cursa dels Nassos, Chebet va batre el rècord mundial mixt de 5 quilòmetres, aconseguint un temps de 13:54. En establir aquest rècord, Chebet es va convertir en la primera dona a trencar la barrera dels 14 minuts en qualsevol superfície.

## Marques personals

| Disciplina | Marca | Seu | Data |
| 10.000m | 28:54.14 WR | Eugene | 25 de maig de 2024 |
| 5.000m | 14:05.92 | Eugene | 17 de setembre de 2023 |
| 1.500m | 4:06.09 | Nairobi | 24 de juny de 2023 |
| 5km carrer | 13:54 WR | Barcelona | 31 de desembre de 2024 |

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2024 | París | 1 | 5.000m |
| 2024 | París | 1 | 10.000m |
| Campionat del Món ||||
| 2022 | Eugene | 2 | 5.000m |
| 2023 | Budapest | 3 | 5.000m |
| Campionat d'Àfrica ||||
| 2022 | Saint Pierre | 1 | 5.000m |

## Referències

* 1 2 Grífol, Jordi «Beatrice Chebet: "Després de París sé que tot és possible". Beatrice Chebet, atleta kenyana de 24 anys, torna avui a la Cursa dels Nassos per intentar rebaixar el seu rècord mundial en 5 km (14.13 minuts). En els últims Jocs va guanyar dos ors (5.000 i 10.000)». El Periódico, 31-12-2024 [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ «Chrbet Beatrice». Olympics.com [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ «Beatrice Chebet». World Athletics. [Consulta: 26 febrer 2025].
* ↑ «Athletics - Beatrice Chebet». The-sports.org. [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ Fleitas, Begoña «Histórico récord del mundo de Chebet en 10.000: primera mujer en bajar de 29 minutos La keniata pulveriza el registro de Gidey (29:01.03) para ganar la prueba en el Prefontaine Classic de Eugene con unos estratosféricos 28:54.14». Marca, 25-05-2024 [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ Muñoz Hernández, Raúl; Matamoros i Aparicio, Roger «Beatrice Chebet bat el rècord del món de 5 km a la Cursa dels Nassos. La corredora kenyana ha deixat el rècord del món en un temps de 13 minuts i 54 segons». Betevé, 31-12-2024 [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ Jiménez, David «Chebet destroza el récord del mundo 5 kilómetros sobre asfalto en la Cursa del Nassos. Hasta cuatro mujeres consiguen rebajar la plusmarca anterior en una carrera donde la keniana además mejoró el registro que se había conseguido en una prueba femenina en carrera mixta». El Periódico, 31-12-2025 [Consulta: 3 gener 2025].
# Beatriu de Montcada

Beatriu de Montcada (morta abans de 1163) fou una noble catalana.
Pubilla dels Berenguer, una família provinent dels vescomtes de Girona, aprisiadors de terres al Comtat d'Osona. Es casà el 1117 amb Guillem Ramon I de Montcada, i d'aquest llaç nasqueren:
* Ramon I de Montcada el vell, senyor de Tortosa i hereu de la senescalia
* Guillem I de Montcada i de Bearn, vescomte consort de Bearn pel seu casament amb Maria de Bearn
* Berenguer
* Adelaida, que es casaria amb el comte Ponç III d'Empúries
* Berenguera, que es casaria amb Galcerà de Pinós
El matrimoni es va desfer amb un procés de nul·litat amb al·legacions de parentiu entre els consorts. És versemblant la interferència de Ramon Berenguer IV qui el 1135 concedeix Beatriu a Guillem de Sant Martí, senyor de Sant Martí Sarroca, juntament amb l'honor de Montcada, resultant en una de les primeres picabaralles del comte i el senescal i es casaren el 1136.

## Referències

* 1 2 «Montcada | enciclopedia.cat». [Consulta: 3 desembre 2023].