OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions legislatives eslovenes de 2018

Les Eleccions legislatives eslovenes de 2018 se celebraren de manera anticipada el 3 de juny de 2018 per a renovar els 90 membres de l'Assemblea Nacional d'Eslovènia. El Partit Democràtic Eslovè va obtenir una còmoda victòria seguits per la nova Llista de Marjan Šarec. A destacar la gran baixada dels anteriors guanyadors del Partit del Centre Modern, baixant fins a 26 diputats, i el retorn a l'Assemblea del Partit Nacional Eslovè.

## Resultats

| | Partit Democràtic Eslovè | 222.042 | 24,92 | 25 / 90 | 4 |
| | Llista de Marjan Šarec | 112,250 | 12.60 | 13 / 90 | Nou |
| | Socialdemòcrates | 88.524 | 9,93 | 10 / 90 | 4 |
| | Partit del Centre Modern | 86.868 | 9,75 | 10 / 90 | 26 |
| | L'Esquerra | 83.108 | 9,33 | 9 / 90 | 3 |
| | Nova Eslovènia | 63.792 | 7,16 | 7 / 90 | 2 |
| | Partit d'Alenka Bratušek | 45.492 | 5,11 | 5 / 90 | 1 |
| | Partit Democràtic dels Pensionistes | 43.889 | 4,93 | 5 / 90 | 5 |
| | Partit Nacional Eslovè | 37.182 | 4,17 | 4 / 90 | 4 |
| | Partit Popular Eslovè | 23.329 | 2,62 | 0 | 0 |
| | Partit Pirata | 19.182 | 2,15 | 0 | 0 |
| | Bon País | 13.540 | 1.52 | 0 | Nou |
| | Verds d'Eslovènia | 9.708 | 1,09 | 0 | 2 |
| | Llista del periodista Bojan Požar | 7.835 | 0,88 | 0 | 0 |
| | Per una Societat Saludable | 5.548 | 0,62 | 0 | 0 |
| | Eslovènia Unida | 5.287 | 0,59 | 0 | 0 |
| | Esquerra Unida i Unitat | 5.072 | 0,57 | 0 | Nou |
| | Moviment Junts cap Endavant | 4.345 | 0,49 | 0 | 0 |
| | Salva a Eslovènia de l'Elit i Magnats | 3.672 | 0,41 | 0 | 0 |
| | Partit Econòmic Actiu | 3,132 | 0.35 | 0 | 0 |
| | Solidaritat - Per una Societat Justa! | 2.184 | 0.25 | 0 | 0 |
| | Dreta Unida | 2.141 | 0,24 | 0 | 0 |
| | Partit Socialista d'Eslovènia | 1.551 | 0,17 | 0 | 0 |
| | Partit del Poble Eslovè | 1.237 | 0,14 | 0 | 0 |
| | Endavant Eslovènia | 187 | 0.02 | 0 | 0 |
| | Minories nacionals italianes i hongareses | Minories nacionals italianes i hongareses | Minories nacionals italianes i hongareses | 2 / 90 | 0 |
| Vots nuls/blancs | Vots nuls/blancs | 10.357 | – | – | – |
| Total | Total | 901.454 | 100 | 90 | – |
| Participació | Participació | 1,712,676 | 52.64 | – | – |
| Font: Volitve ||||||

## Referències

* ↑ «Pahor je določil: volitve v državni zbor bodo 3. junija» (en eslovè). [Consulta: 19 agost 2024].
* ↑ «Janša: Vlada brez SDS ni možna» (en eslovè). [Consulta: 19 agost 2024].
* ↑ «Janša: Naredili bomo vse, da sestavimo stabilno vlado | Grem Volit», 08-06-2018. Arxivat de l'original el 2018-06-08. [Consulta: 19 agost 2024].
# Os de Kodiak

L'os de Kodiak (Ursus arctos middendorffi) és la subespècie més grossa de l'os bru i, juntament amb l'os polar, el carnívor terrestre vivent més gros del món. Els mascles adults pesen uns 500 kg i les femelles un 20 o 30% menys. És omnívor: menja vegetació i cadàvers dels animals morts a l'hivern (després de la hibernació), salmons (a partir del maig) i d'altres peixos, baies, algues, invertebrats i, en menor mesura, cèrvids, ants i d'altres remugants. Viu a l'Arxipèlag Kodiak al sud d'Alaska. L'any 2005 s'estimava que n'hi havia uns 3.500 individus.

## Referències

* ↑ «brown bear» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 27 setembre 2023. [Consulta: 3 octubre 2023].
* ↑ Population Dynamics and Management of Brown Bears on Kodiak Island, Alaska (anglès)

## Bibliografia

* Don E. Wilson & DeeAnn M. Reeder (editors). 2005. Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference. Tercera edició.
* Russ, Tony, 2004: Bear Hunting in Alaska. ISBN 0-9639869-8-8. 296 pàgines.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Kodiak bear (Bear Conservation) (anglès)
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Joaquim Llorca Pascual

Joaquim Llorca Pascual, més conegut com a Ximo Llorca (Muro d'Alcoi, El Comtat, 1947 - 27 de juny de 1998) va ser un polític valencià, alcalde del municipi de Muro d'Alcoi entre 1983 i 1991.
D'inquietuds valencianistes des de jove, Ximo Llorca va militar al PSAN en la seua joventut, partit que abandonaria prompte en considerar que la línia del partit no ajudava a incidir en els problemes de cada localitat. Aleshores Ximo formava part d'una plataforma d'independents (ADEI) que va governar Muro entre 1983 i 1991, amb ell d'alcalde. Ximo militava aleshores a la Unitat del Poble Valencià.
El seu mandat és recordat com un període on la vila de Muro va aportar moltes idees en matèria cultural i de desenvolupament municipal a la comarca del Comtat I la seua persona en particular com un gran defensor del valencià i del seu ensenyament.
Ximo Llorca va morir prematurament als 51 anys. En homenatge, els premis agermanats, que atorga la secció de L'Alcoià-El Comtat-Foies de Castalla i Xixona del Bloc Nacionalista Valencià tenen una modalitat, anomenada "Premi Ximo Llorca Pascual" i s'atorga en reconeixement del compromís amb el País Valencià i la seua cultura i entorn.
Fora de la política local, Ximo Llorca va tancar la llista de la Unitat del Poble Valencià per la Circumscripció electoral d'Alacant en les Eleccions generals espanyoles de 1982 i va ser cap de llista en la mateixa circumscripció a les Eleccions a les Corts Valencianes de 1991.

## Referències

* 1 2 3 Fallece el ex alcalde de Muro, el nacionalista Ximo Llorca notícia a El País del 28 de juny de 1998 (castellà)
* 1 2 3 Entrevista amb Abelard Saragossà a Valencianisme.com del 21 desembre de 2002 [Consulta: 5 de març de 2014]
* ↑ Una nueva vía de futuro notícia a Información de l'1 de maig de 2008 (castellà)
* ↑ El BLOC convoca la quarta edició del Premis Agermanats que s'entregaran a Biar notícia a Valencianisme.com del 10 de març de 2010
* ↑ El Bloc de la comarca concedeix els premis agermanats notícia a Pàgina 66 del 25 de març de 2010
* ↑ Fulletó de la UPV Arxivat 2012-06-22 a Wayback Machine. al Archivo de la Democracia de la Universitat d'Alacant. [Consulta:19 de juny de 2012]
# Banana Yoshimoto

Banana Yoshimoto (吉本 ばなな) (24 de juliol de 1964, Tòquio, Japó), pseudònim de Mahoko Yoshimoto (吉本 真秀子 Yoshimoto Mahoko), és una novel·lista japonesa contemporània.

## Biografia

Yoshimoto va néixer al districte de Bunkyō a Tòquio en el si d'una família liberal amb un pare molt interessant en les lletres, el filòsof Takaaki Yoshimoto. És germana de la mangaka Haruno Yoiko.
Va estudiar Literatura a la Universitat Nihon. Allà va adoptar el pseudònim Banana a causa de la seva preferència per les flors d'aquesta planta pel seu color vermell i carnós que ella mateixa va reconéixer com a "proposadament andrògin".
Un any després de la seva graduació es va catapultar a l'èxit amb la seva obra debut Kitchen (1988). Aquesta novel·la va impulsar el Banana gensho («fenomen Banana») i compta amb més de seixanta edicions al Japó i només set anys després ja havia estat traduït a 39 llegües. Aquesta novel·la ha estat adaptada en dues ocasions: un llargmetratge japonès amb el mateix títol el 1989 i una producció de Hong Kong titulada Wo ai chu fang estrenada el 1997.
El novembre de 1987 Yoshimoto va guanyar la sisena edició del premi Kaien Newcomer Writers Prize, el 1988 va ser nominada al premi Mishima Yukio i el 1989 va rebre el 39è premi d'encoratjament per a nous artistes atorgat pel Ministeri d'Art i Educació del Japó. Al gener del 1989 també va guanyar el premi Izumi Kyōka per la seva novel·la Moonlight Shadow incorporada a la majoria d'edicions de Kitchen.

## Obra publicada en català

* Tsugumi (2008) (trad. Albert Nolla). Tusquets Editors. [Publicació original en japonès: 1989]
* Records d'un carreró sense sortida (2011) (trad. Albert Nolla). Tusquets Editors. [Publicació original en japonès: 2003]

## Referències

* ↑ «Banana Yoshimoto | Biography, Books and Articles» (en anglès). [Consulta: 18 març 2024].
* 1 2 Rubio, Carlos. Mil años de literatura femenina en Japón (en castellà). Gijón: Satori Ediciones, 25/10/2021. ISBN 9788417419998.
* ↑ «Banana Yoshimoto | Biography, Books, & Facts | Britannica» (en anglès). [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ «Kitchin», 29-10-1989. [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ «Wo ai chu fang», 15-05-1997. [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ «Banana Yoshimoto» (en anglès), 03-05-2016. [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ «Base de dades de literatura japonesa en català», 05-03-2023. [Consulta: 18 març 2024].
# Christopher Smith (director)

Christopher Smith (nascut l'1 de juliol de 1972) és un director de cinema i guionista britànic. Les seves quatre obres més destacades són Creep, Severance, Triangle i Black Death.

## Filmografia

Curtmetratge
| Any | Títol | Director | Guionista |
| 1997 | The 10000th Day | Sí | Sí |
| 1998 | The Day Grandad Went Blind | Sí | Sí |
Llargmetratges
| Any | Títol | Director | Guionista |
| 2004 | Creep | Sí | Sí |
| 2006 | Severance | Sí | Sí |
| 2009 | Triangle | Sí | Sí |
| 2010 | Black Death | Sí | No |
| 2014 | Get Santa | Sí | Sí |
| 2016 | Detour | Sí | Sí |
| 2020 | The Banishing | Sí | No |
| 2023 | Consecration | Sí | Sí |
Televisió
| Any | Títol | Notes |
| 2012 | Labyrinth | 2-part miniseries |
| 2020 | Alex Rider | Episodis "Secrets" i "Escape" |

## Referències

* ↑ «Christopher Smith». Rotten Tomatoes. [Consulta: 9 febrer 2023].
* ↑ FanTasia '10: Medieval Battle in 'Black Death'

## Enllaços externs

* Interview with Christopher Smith Arxivat 2018-10-12 a Wayback Machine. on the making of Black Death – February 2011
* Interview with Christopher Smith at Future Movies
# Ferenc András

Ferenc András (hongarès: András Ferenc) (Budapest, 24 de novembre de 1942 - Budapest, 25 d'abril de 2024) va ser un director, guionista i productor de cinema hongarès, guardonat amb el títol d'Artista de la Nació, guanyador del Premi Kossuth i del Premi Béla Balázs.

## Biografia

Fill de Ferenc András i Anna Csiszár. Entre 1960 i 1962, va treballar com a oficinista. Entre 1962 i 1966, va ser director i ajudant de direcció a la Magyar Televízió. Entre 1965 i 1968, va ser assistent de direcció a l'estudi I de Mafilm. Entre 1969 i 1973, va ser estudiant de la Színház- és Filmművészeti Egyetem. Director des de 1973, director de Dialog Filmstúdió. Des de 1998, va ser el cap de l'estudi de doblatge de Duna Televízió.
Des que va signar la Carta 77, la seva obra va quedar en un segon pla durant un temps. La seva pel·lícula Dögkeselyű (1982) va entrar al 33è Festival Internacional de Cinema de Berlín. El 1986 va dirigir A nagy generáció, que va guanyar un premi especial del jurat al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1986.

## Referències

* ↑ Nemzet, Magyar. «Meghalt András Ferenc filmrendező» (en hongarès), 25-04-2024. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ Megosztom, Rendező és holdvilág 2018 12 01 17:32. «András Ferenc: A sümegi gyermekévektől a nemzetközi sikerekig» (en hongarès). VEOL. Arxivat de l'original el 2021-05-24. [Consulta: 24 maig 2021].
* ↑ «Berlinale: 1982 Programme». berlinale.de. [Consulta: 17 novembre 2010].
* ↑ Premis del 1986 al web del Festival de Sant Sebastià
* ↑ «András Ferenc» (en hongarès). https://www.kendekata.hu. [Consulta: 24 maig 2021].
# Eleccions legislatives eslovenes de 2022

Les Eleccions legislatives eslovenes de 2022 se celebraren el 24 d'abril de 2022 per a renovar els 90 membres de l'Assemblea Nacional d'Eslovènia. En aquestes va sorprendre l'aclaparadora victòria del nou Moviment Llibertat, amb prop de la meitat dels escons de l'Assemblea. El Moviment absorbiria posteriorment el Partit d'Alenka Bratušek i la Llista de Marjan Šarec, que havien perdut tota la seva representació. També desapareixerien el Partit Democràtic dels Pensionistes, que havia estat present des del 1996, i el Partit Nacional Eslovè, que havia recuperat la representació a les anteriors eleccions.

## Resultats

| | Moviment Llibertat (GS) | 406,761 | 34.53 | 41 / 90 | Nou |
| | Partit Democràtic Eslovè (SDS) | 277,094 | 23.52 | 27 / 90 | 2 |
| | Nova Eslovènia (N.Si) | 80,757 | 6.86 | 8 / 90 | 1 |
| | Socialdemòcrates (SD) | 78,393 | 6.66 | 7 / 90 | 3 |
| | L'Esquerra (LEVICA) | 51,662 | 4.39 | 5 / 90 | 4 |
| | Llista de Marjan Šarec (LMŠ) | 43,885 | 3.73 | 0 / 90 | 13 |
| | Connectem Eslovènia (PoS) | 40,270 | 3.13 | 0 / 90 | 10 |
| | Resni.ca (RESNI.CA) | 33,680 | 2.87 | 0 / 90 | Nou |
| | Partit d'Alenka Bratušek (SAB) | 30,773 | 2.61 | 0 / 90 | 5 |
| | Moviment per a una Societat Saludable (GZD) | 20,784 | 1.76 | 0 / 90 | Nou |
| | Nostre Futur i Bon País (NPiPP) | 19,978 | 1.76 | 0 / 90 | = |
| | Partit Pirata (PSS) | 19,196 | 1.64 | 0 / 90 | = |
| | Nostre País (NS) | 17,724 | 1.51 | 0 / 90 | Nou |
| | Partit Nacional Eslovè (SNS) | 17,606 | 1.49 | 0 / 90 | 4 |
| | Primavera - Partit Verd (VESNA) | 15,661 | 1.33 | 0 / 90 | Nou |
| | Pel Poble d'Eslovènia (ZLS) | 8,218 | 0.70 | 0 / 90 | Nou |
| | Partit Democràtic dels Pensionistes (DeSUS) | 7,582 | 0.62 | 0 / 90 | 5 |
| | Llista de Boris Popovic (LBP) | 5,079 | 0.43 | 0 / 90 | Nou |
| | Lliga de la Pàtria (DOM) | 2,086 | 0.18 | 0 / 90 | Nou |
| | Aliança Alliberar Eslovènia (ZOS) | 549 | 0.05 | 0 / 90 | Nou |
| | Moviment Eslovènia Unida (ZSi) | 168 | 0.01 | 0 / 90 | = |
| | Minories nacionals italiana i hongaresa | — | — | 2 | — |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 1,177,906 | 99.09 | – | – |
| Vots nuls/en blanc | Vots nuls/en blanc | 10,858 | 0.91 | – | – |
| Total | Total | 1,188,764 | 100.00 | 90 | = |
| Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | 1,695,771 | 70.97 | 18.33 | 18.33 |
| Font:Volitve (99.98% escrutat) ||||||

## Referències

* ↑ France-Presse, Agence «Slovenia election: liberal newcomer Robert Golob defeats populist PM» (en anglès). The Guardian, 24-04-2022. ISSN: 0261-3077.
# Segundo González García

Segundo González García (Pola de Allande, 26 de febrer de 1988) és un polític espanyol, diputat per Astúries al Congrés dels Diputats durant les XI i XII legislatures.
Llicenciat en Economia i en Periodisme per la Universitat Carles III i màster en Administració d'Entitats de l'Economia Social per la Universitat de València. La seva trajectòria professional ha estat vinculada a la comunicació corporativa i l'assessorament econòmic a entitats de l'economia social.
Com a activista va formar part de diversos col·lectius com Joventut sense Futur, Oficina Precària i 15M. Membre del Consell Ciutadà Estatal i del Consell Ciutadà Autonòmic d'Astúries, des del 2014 és responsable de Finances i Transparència de Podem. El desembre de 2015 va ser elegit diputat per Astúries al Congrés i reelegit el 2016.

## Referències

* 1 2 Congrés dels Diputats. «idDiputado=327&idLegislatura=12 González García, Segundo». [Consulta: 24 desembre 2017].
* 1 2 Podemos. «segon González García». Arxivat de l'original el 24 de desembre 2017. [Consulta: 24 desembre 2017].
* ↑ «Quién es quién de la lista de Pablo Iglesias para dirigir Podemos». , 10-11-2014 [Consulta: 24 desembre 2017].
# Joaquim Marco i Revilla

Joaquim Marco i Revilla (Barcelona, 7 de gener de 1935 - Barcelona, 2 de juliol de 2020) fou un poeta i assagista català.
Es llicencià en filosofia i lletres a la Universitat de Barcelona el 1958 i més tard n'esdevingué professor d'història de la literatura espanyola. El 1961 fou lector de castellà a la Universitat de Liverpool i col·laborà a les revistes Destino, Ínsula i Estudis Romànics, entre d'altres. Com a poeta combina el realisme amb una lírica d'imatges. El 2006 va rebre la Creu de Sant Jordi en reconeixement del conjunt de la seva obra. Va morir el 2 juliol de 2020 a Barcelona, als 85 anys.

## Obres
### Poesia

* Fiesta en la calle (1961)
* Abrir una ventana a veces no se sencillo (1965)
* Algunos crímenes y otros poemas (1971)
* Aire sin voz (1974)
* Esta noche (1978)
* El significado de nuestro presente (1983)
* El muro de Berlín (2003)

### Estudis i assaigs

* Poesia popular política del segle XIX (1967)
* Sobre literatura catalana i altres assaigs (1968)
* Ejercicios literarios (1969)
* La nova poesia catalana (1980) amb Jaume Pont
* La literatura hispanoamericana (1983)
* El modernisme literari (1984)

## Referències

* ↑ Ubicació
* 1 2 3 «Joaquim Marco i Revilla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ ACEC. Associació Col·legial d'Escriptors de Catalunya
* ↑ Castillo, David. «Mor el poeta Joaquim Marco». ElPuntAvui.cat, 03-07-2020. [Consulta: 6 juliol 2020].
* ↑ Lecturalia.com: Joaquim Marco
# Chthonerpeton noctinectes

Chthonerpeton noctinectes és una espècie d'amfibi Gimnofió de la família Typhlonectidaeendèmica del Brasil que habita en prades tropicals o subtropicals inundades en algunes estacions, pantans, llacs d'aigua dolça i pastures.

## Referències

* ↑ «Chthonerpeton noctinectes Silva, Britto-Pereira & Caramaschi, 2003» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «Chthonerpeton noctinectes Silva, Britto-Pereira, and Caramaschi, 2003 | Amphibian Species of the World» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 9 gener 2025].
* 1 2 «Chthonerpeton noctinectes» (en anglès). UICN Red List. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «AmphibiaWeb - Chthonerpeton noctinectes». [Consulta: 9 gener 2025].
# Assaig destructiu

Un assaig destructiu en enginyeria i innovació de producte és una forma d'assaig mecànic que es fa servir per estudiar les característiques i límits d'un producte o d'un material. Té la particularitat que a la fi de l'assaig el producte és trenca o es fa malbé.
Poden ser assajos únics o assajos repetitius. Un exemple d'un assaig únic és l'assaig de xoc d'un auto. Altres testen l'efecte de la repetició per respondre a qüestions com ara: quantes vegades es pot obrir i tancar una frontissa fins que trenca? Després de quantes bugades un teixit perd la color?
És distingeixen dels assasjos en el qual el producte roman intacte. Generalment la decisió entre assaig destructiu o no destructiu està relacionada amb el valor del producte a provar. Esclar, per exemple que en arquitectura no es assajarà un pont fins que trenqui, però s'optarà per una prova no destructiva. A més de les proves mecàniques, es desenvolupen tècniques de modelatge i de simulació que poden reemplaçar proves mecàniques. Permeten de corregir errors abans d'aplicar els assajos reals en un prototip, que són operacions costosos. Les dues tècniques es complementen. Tanmateix no es poden excloure els assajos reals, com que sempre seran menester de temps en temps per validar les conclusions de les simulacons.
En els assajos destructius de materials hi ha l'assaig de tracció, resiliència, compressió, cisallament, flexió, fatiga, torsió i plegat. Aquests assajos permeten triar la qualitat necessària de materials per l'efecte volgut i evitar la sobrequalitat costosa. També es fa servir en la controvertida obsolescència planificada per limitar la vida útil d'un producte i augmentar el consum.

## Referències

* ↑ «assaig destructiu». A: Col·legi d'enginyers industrials de Catalunya. Comissió lexicogràfica. Diccionari multilingüe de l'enginyeria. Barcelona: TERMCAT, Centre de Terminologia, 2013 (Diccionaris en línia núm. 167).
* ↑ «1. Tipus d’esforços i d’assaigs». Propietats i assaigs dels materials. Institut Obert de Catalunya, 01-01-2020. [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ «Debat sobre la prova de càrrega del pont». Jiangsu Bailey acer pont Co, Ltd, 19-08-2017. [Consulta: 16 agost 2023].
* 1 2 Crowley, James. «The ongoing importance of mechanical testing in the age of simulation» (en anglès). Institution of Mechanical Engineers, 24-10-2018. [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ Hadhazy, Adam. «Here’s the truth about the ‘planned obsolescence’ of tech» (en anglès). BBC, 12-06-2016. [Consulta: 16 agost 2023].
# Ferenc Bene

Ferenc Bene (Balatonújlak, 17 de desembre de 1944 - Budapest, 27 de febrer de 2006) va ser un destacat futbolista hongarès dels anys 60 i 70.
Va jugar de davanter a l'Újpesti Dózsa. Amb la selecció de futbol d'Hongria jugà 76 partits i marcà 36 gols entre 1962 i 1979. Guanyà la medalla d'or als Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 a Tòquio, essent el màxim golejador de la competició i fou medalla de bronze a l'Eurocopa 1964. També participà en la Copa del Món d'Anglaterra 1966.
És el sisè golejador més prolífic de la història segons la RSSSF, amb uns 1.425 gols marcats en 1.480 partits, cosa que dona a gairebé un gol per partit.

## Trajectòria esportiva

* Újpesti Dózsa: 1961-1978 418 partits (303 gols)
* Volán SC (1978-1979)
* Sepsi 78 (Finlàndia) (1981-82)
* Volán SC (1983-1984)
* Soroksári VOSE (1984)
* Kecskeméti SC (1985)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Ferenc Bene». [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «Best Goalscorers All-Time (All Matches)». RSSSF, 07-07-2023. Arxivat de l'original el 9 July 2023. [Consulta: 15 juliol 2023].
* ↑ Salmon, Ken. «Who scored the most goals in history?». 90soccer.com, 31-10-2021. Arxivat de l'original el 3 December 2021. [Consulta: 15 juliol 2023].
* ↑ «Ferenc Bene, international footballer». eu-football.info. Arxivat de l'original el 25 September 2022. [Consulta: 15 juliol 2023].
# Botxan

Botxan és una novel·la de l'escriptor japonès Natsume Sōseki, escrita el 1906. Es va editar per primer cop en català el 1999 i ha estat reeditada el 2008 per Edicions Proa, a la col·lecció A tot vent i amb el número 378. El mateix 2008 ha estat finalista del Premi Llibreter de narrativa. La traducció va anar a càrrec de Sanaé Tomari, Mercè Sans i Cristina Sans.

## Argument

Botxan en japonès, com en català, vol dir senyoret amb el doble sentit també que té, és a dir, fill del senyor però també persona ben acostumada i sense experiència. El protagonista és un noi que ens explica els seus orígens familiars a Tòquio, on no era massa apreciat i totes les atencions anaven envers el seu germà, a qui, per diversos motius, no suporta. Quan moren els pares, el germà li deixa uns diners que ell decideix invertir a formar-se en una escola de física. Aquesta formació li servirà perquè li donin una feina de professor de matemàtiques al sud del país, concretament a l'illa de Shikoku, que de seguida ell veurà com un lloc provincià i ple de gent mancada del sentit de la lleialtat. A Tòquio només hi deixa Kiyu, la serventa de la família, que li promet que l'estarà esperant i que és qui sempre l'anomena botxan.
El protagonista és un noi ingenu, que es deixa influir pels seus companys professors d'institut amb força mala fortuna, ja que s'enemista amb els que li són amics i s'apropa a gent poc respectable. Els seus costums més o menys elevats (o propis d'algú de la capital) que té quan arriba seran un altre punt feble en aquell lloc provincià, ja que li suposaran burla i difamació. Per sort, acabava veient els veritables companys i li molesta en gran manera el comportament hipòcrita d'aquells que l'han volgut manipular, de manera que després d'un seguit de baralles, decideix dimitir del càrrec de professor i retornar a Tòquio, cosa que el fa extremadament content. A Tòquio es retroba amb la Kiyu, l'antiga serventa de la seva família que l'ha estat esperant i que el cuidarà fins que ella es mori.
La novel·la té certs punts d'autobiografia de l'autor i és una de les que té més èxit al Japó, fins al punt que el personatge és d'aquells que tothom coneix.