OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arthur Fulton

Arthur George Fulton (Londres, 16 de setembre de 1887 – Brookwood, Surrey, 26 de gener de 1972) va ser un tirador anglès que va competir a començaments del segle xx.
El 1908 va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres, on guanyà una medalla de plata en la prova de rifle militar per equips.
Quatre anys més tard va disputar els Jocs d'Estocolm, amb la participació en tres proves del programa de tir. Repetí la medalla de plata en la prova de rifle militar per equips, mentre en rifle militar, 300 metres tres posicions fou sisè i novè en rifle lliure, 600 metres.
Amb l'esclat de la Primera Guerra Mundial, l'agost de 1914, va ser desplegat a França amb els Queen's Westminsters. Va ser ascendit ràpidament a sergent i va servir inicialment com a metrallador, però posteriorment es va convertir va fer defranctirador. Va rebre la Medalla de la Conducta Distingida per la seva feina, que es calcula en uns 130 morts. Al final de la guerra havia rebut l'Estrella de 1914, la Medalla Britànica de la Guerra i la Medalla de la Victòria.
A la seva mort va ser descrit a la premsa com "el tirador de rifle més famós que el món hagi conegut".

## Referències

* 1 2 «Arthur Fulton Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2012. [Consulta: 14 abril 2016].
* ↑ «The London Regiment». The Long, Long Trail. [Consulta: 27 maig 2017].
* 1 2 Tames, Richard. Sporting London: a race through time. 1. publ. Londres: Historical Publ, 2005, p. 170. ISBN 978-1-905286-06-5.
* ↑ Walter, John. The Sniper Encyclopaedia: An A – Z Guide to World Sniping. Barnsley: Greenhill Books, 2019. ISBN 9781784382414.
* ↑ «Medal card of Fulton, Arthur G.». National Archives. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «Distinguished Personage». , 02-03-1972, p. 3.
# Caragol de Borgonya

El caragol de Borgonya (Helix pomatia), és un caragol terrestre de mida gran i excel·lent comestible. És nadiu del centre i sud-est d'Europa, i no viu al Països Catalans. No s'ha de confondre amb el caragol bover (Helix aspersa), que és el caragol més comú i consumit a casa nostra.

## Descripció

Mesura de 40 a 55 mm per un pes d'adult de 25 a 45 grams. En el cap porta quatre tentacles:els dos petits dirigits cap avall exploren el sòl mentre que els altres acabats en els "ulls" són erectes.
Es reconeix fàcilment al cargol de Borgonya entre altres cargols per la seva closca bruna estriada de blanc i el seu peristoma blanc.
Aquest cargol prospera durant la primavera i en arribar el fred de l'hivern fa un forat a terra d'uns 30 cm de fondària on fa la hibernació durant el sec estiu mediterrani també fa l'estivació protegit per una capa calcària protectora anomenada epifragma.
En condicions naturals viu de mitjana 7 o 8 anys tot i que podria arribar a 20 anys però acostuma a ser menjat abans pels molts depredadors que l'afecten.

## Alimentació

El cargol de Borgonya, com altres cargols, és herbívor i es nodreix de plantes fresques però també de residus vegetals en descomposició. Li cal un sòl calcari per poder fabricar la closca.

## Reproducció

Helix pomatia és hermafrodita. Pon els ous el maig o juny, 2 a 8 setmanes després de l'acoblament, dins de forats fets al sòl. En climes favorables pon una dotzena d'ous suplementaris a l'agost o al setembre segons les zones.
La posta principal és de 30 a 50 ous de 3 mm de diàmetre molt buscats per formigues, tapaorelles, centpeus, etc. El terra no ha d'estar ni massa sec ni massa humit el perjudiquen els sòls massa argilosos.
Les cries del cargol de Borgonya es desclouen de 3 a 4 setmanes després de la posta, segons les condicions de temperatura i d'humitat. Els ocells, insectes, batracis i altres predadors fan que la taxa de reproducció sigui baixa.

## Cria

En helicicultura, si bé aquest és el tipus de cargol més preuat i apreciat, té els inconvenients de pondre en un forat, pondre menys ous i necessitar més temps per arribar a adult que l'Helix aspersa (el caragol bover, tan comú als Països Catalans), que és el més utilitzat.

## Distribució

És originari de les zones calcàries del centre i sud-est d'Europa. A les Illes Britàniques va ser introduït pels antics romans.

## Referències

* ↑ «Snail Cultivation (Heliciculture)». The living world of molluscs. [Consulta: 1r maig 2016].
# Jaume Alsina i Calvet

Jaume Alsina i Calvet (Guissona, 1934) és un veterinari i empresari ramader, fundador del Grup Alimentari Guissona, empresa líder en el sector carni i referent destacat de la indústria agroalimentària i el desenvolupament rural a Catalunya.

## Biografia

Jaume Alsina nasqué l'any 1934 a Guissona, hereu de Cal Xuriguera de Palouet, una masia documentada des de l'any 1600, actualment rehabilitada com a hotel rural. Va estudiar a Barcelona, a La Salle, i es feu veterinari a Saragossa.
L'any 1951 començà la seva activitat ramadera pensant en els animals de treball, però canvià d'idea degut a la mecanització del camp amb tractors i recol·lectores. L'any 1956, juntament amb gent de Reus, va veure l'oportunitat de desenvolupar la ramaderia industrial. L'any 1959 creà una cooperativa amb un grup de pagesos de la comarca de la Segarra, embrió de l'actual Grup Alimentari Guissona. En els anys 1960 visità granges de gallines als Països Baixos, i en els 1970 dels Estats Units.
Jaume Alsina fou l'últim alcalde de Guissona previ a la democràcia, i posteriorment abandonà l'activitat política per continuar la seva activitat empresarial. En els anys 1980 creà un fons de previsió i aconseguí que els cooperativistes entreguessin la meitat dels seus beneficis per recuperar-los en èpoques de crisi.
L'any 2009 la familia Alsina controlava un 10% de la Corporació Alimentaria Guissona. Els set fills de Jaume Alsina treballen per al grup, de forma directa o indirecta.
L'abril de 2010 fou guardonat amb la Creu de Sant Jordi per part de la Generalitat de Catalunya en reconeixement del gran impuls donat al progrés del sector primari català.

## Referències

* 1 2 Generalitat de Catalunya, El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 32 personalitats i 13 entitats Arxivat 2010-04-18 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 La Vanguardia, 1 de novembre de 2009, JAUME ALSINA, PRESIDENTE DEL GRUP ALIMENTARI GUISSONA (castellà)

## Enllaços externs

* Discurs de Jaume Alsina en la celebració dels 50 anys del Grup Alimentari Guissona Arxivat 2014-02-02 a Wayback Machine.
* Reportatge del programa Sense Ficció de TV3 11/06/2013
# Christian Craig

Christian Craig (San Diego, 19 de juliol de 1991) és un pilot professional de motocròs nord-americà que competeix als Campionats AMA des del 2009. A data del 2023 n'havia guanyat un títol de supercross, concretament el de 250cc de la Regió Oest de 2022. Des d'octubre del 2022 corre amb l'equip Rockstar Energy Husqvarna a la classe dels 450cc.
El seu pare, Mike "Stingray" Craig, és també pilot de motocròs. Christian està casat amb la Paige, coneguda Tiktoker i YouTuber, amb qui ha tingut tres fills. Actualment, els Craig viuen a Tallahassee (Florida).

## Resultats per any als campionats AMA
### 2021-Actualitat

    A 1 de setembre de 2023
(Llegenda)
| Any Campionat | Rda 1 | Rda 2 | Rda 3 | Rda 4 | Rda 5 | Rda 6 | Rda 7 | Rda 8 | Rda 9 | Rda 10 | Rda 11 | Rda 12 | Rda 13 | Rda 14 | Rda 15 | Rda 16 | Rda 17 | Posició mitjana | % Podis | Posició |
| 2021 250 SX-E | 1 | 3 | 2 | 5 | 2 | 1 | 3 | - | - | - | - | - | - | - | - | DNS | DNS | 2,42 | 86% | 4t |
| 2022 SX-W | 1 | 1 | 3 | 1 | 2 | 1 | - | - | - | - | - | 2 | - | 2 | - | 3 | 8 | 2,40 | 90% | 1r |
| 2022 450 MX | 3 | 5 | 12 | 8 | 8 | 5 | 4 | 5 | 10 | 6 | 5 | 4 | - | - | - | - | - | 6,25 | 8% | 5è |
| 2023 450 SX | 13 | 7 | 11 | 11 | 11 | 10 | 8 | 10 | 7 | 6 | 9 | DNS | OUT | OUT | OUT | OUT | OUT | 9,36 | 0% | 12è |

## Referències

* ↑ «Christian Craig» (en anglès). motocrossactionmag.com, 14-05-2018.
* ↑ «Christian Craig career statistics» (en anglès). racerxonline.com. [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ «Christian Craig» (en anglès). Supercross Live. [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ «A TikToker asked for help identifying a plane passenger who looked like a celebrity. Her video blew up, and caught the attention of the 'Mexican Jim Carrey.'» (en anglès). insider.com, 01-05-2023.
* ↑ Johnson, Eric. «INTERVIEW: Christian Craig» (en anglès). racer.com, 20-12-2021.

## Enllaços externs

* Christian Craig - Lloc web oficial (anglès)
Campions AMA de supercross 250$^{1,2}$ :
1985 - Moore/Warren
1986 - Schmit/Turpin
1987 - Surratt/Tichenor
1988 - Matiasevich/DeHoop
1989 - Matiasevich/Bradshaw
1990 - Davis/Stephenson
1991 - McGrath/Swink
1992 - McGrath/Swink
1993 - Gaddis/Henry
1994 - Huffman/Lusk
1995 - Huffman/Pichon
1996 - Windham/Pichon
1997 - Windham/Ferry
1998 - Dowd/Carmichael
1999 - Ramsey/Fonseca
2000 - Bentley/Roncada
2001 - Fonseca/Pastrana
2002 - Preston/Reed
2003 - Stewart/Jesseman
2004 - Tedesco/Stewart
2005 - Tedesco/Langston
2006 - Langston/Millsaps
2007 - Villopoto/Townley
2008 - Lawrence/Canard
2009 - Dungey/Pourcel
2010 - Weimer/Pourcel
2011 - Tickle/Barcia
2012 - Tomac/Barcia
2013 - Roczen/Hahn
2014 - Anderson/Bogle
2015 - Webb/Musquin
2016 - Webb/Stewart
2017 - Hill/Osborne
2018 - Plessinger/Osborne
2019 - Ferrandis/Sexton
2020 - Ferrandis/Sexton
2021 - Cooper/Nichols
2022 - Craig/J.Lawrence
2023 - J. i H. Lawrence
2024 - Hampshire/Vialle :
$^1$Del 1985 al 2005 era el Campionat AMA de suprecross 125cc/SX Lites del 2006 al 2012.   $^2$Esquerra: West/Dreta: East. :
# Lagodon rhomboides

Lagodon rhomboides és un peix teleosti de la família dels espàrids i l'única espècie del gènere Lagodon.

## Descripció

Pot arribar als 40 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes occidentals de l'oceà Atlàntic: des de Massachusetts (Estats Units), Bermuda i el nord del Golf de Mèxic fins a Florida i la Península del Yucatán (Mèxic). També al nord de Cuba, però absent de les Bahames i de la resta de les Antilles.

## Referències

* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Aràlia del Japó

L'aràlia del Japó (Fatsia japonica; sinònims: Aralia japonica Thunb., A. sieboldii Hort. ex K.Koch) és una espècie arbustiva perenne de la família araliàcies de la subclasse ròsides, originaria del sud del Japó i Corea del Sud.

## Salut

Tota part de la planta inclosa la llavor es verinosa en cas d’ingerència. Segons la sensibilitat de la pell pot causar Dermatitis de contacte

## Descripció/Morfologia

Arbust Perenne que arriba a superar els 3 metres de amplada i d’alçada. Fulles que superen els 20cm de llarg Les fulles tenen una disposició espiralada i fan de 20 a 50 cm de llarg amb un pecíol de 50 cm. Són molt ostensiblement palmades i amb de 7 a 9 lòbuls
Amb floració a finals de la tardor, flors de cinc pètals d'uns 5mm de diàmetre, blanques amb 5 pistils. Al florir en aquesta època de l'any fa que sigui de les poques plantes que queden amb flora fet que el fa pol·linitzar per tot tipus de insectes.
Entre l'abril i maig és quan dona fruits esfèrics negres de 3mm de diàmetre

## Àmbit

D'origen de la Regió de Kantō acaba distribuïda per tot el món com a planta ornamental amb nombrosos exemplars per tot Europa, Amèrica del Nord i Austràlia.
Creix en sòls argilosos d'origen calcari amb qualsevol nivell de sol.
Per Catalunya podem trobar exemplars situats al voltant del Mar Mediterrani

## Usos

És una planta ornamental molt comuna. En climes mediterranis també és una planta d'exterior, ja que suporta fins -15 °C.
Històricament, al Japó ha estat plantat com a insecticida per els cucs, concretament als lavabos de les estacions de tren. També hi havia la creença de planta protectora de esperits malignes degut a la seva llarga vida

## Etimologia

Sinònims:
* Aralia japonica P.Thunb.
* Aralia sieboldii K.Koch
* Dimorphanthus japonicus (P.Thunb.) Endl.
* Echinopanax japonicus (Thunb.) Kuntze
* Fatsia japonica var. liukiuensis Hatus. ex H.Ohba
* Fatsia japonica var. lobulata Makino

## Galeria d'imatges

* Cos fructífer
* Fulla de Fatsia japonica
* Umbel·la
* Àmbit

## Referències

* ↑ «Fatsia japonica - Plant Finder». www.missouribotanicalgarden.org. [Consulta: 25 febrer 2021].
* 1 2 «PlantFiles: Fatsia, Variegated Paperplant, Japanese Aralia» (en anglès). [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ Hirano, Takahisa. 樹木ガイドブック (en japonés). ISBN 4-522-21557-6.
* ↑ «Japanese aralia».
* ↑ «Fatsia japonica (Thunb.) Decne. & Planch.».
* ↑ Tanaka, Kiyoshi. 知っておきたい100の木：日本の暮らしを支える樹木たち. ISBN 978-4-07-278497-6.
# Jean Absil

Jean Absil (Péruwelz, Hainaut, 23 d'octubre del 1893 – Brussel·les, 2 de febrer del 1974) va ser un compositor, professor i tèoric de la música.
Estudià al Conservatori reial de Brussel·les, i als 15 anys es convertí en organista de la basílica de la seva ciutat natal. Al mateix temps estudiava piano, solfeig i harmonia, carreres que acabà de manera brillant als 29 anys. Després perfeccionà els estudis amb el professor Paul Gilson. El 1921 rebé el premi d'Agniez i el 1922 el Rubens. La seva personalitat començà a formar-se sota l'influx de la música de Schönberg, Milhaud i Hindemith. El 1923 fou nomenat director de l'Escola de Música d'Etterbeek, que transformà en una escola model d'estès prestigi a Bèlgica, i on romangué fins al 1958.
El 1930 fou nomenat professor d'harmonia pràctica al Conservatori de Brussel·les en el que tingué entre els seus alumnes a Marcel Quinet i, nou anys després, ingressà com a professor a la Capella Musical Reina Elisabet. Fundà amb Charles Reirens la Revue Internationale de Musique, que ha tingut una importància considerable al món de parla francòfona fins a la seva desaparició el 1940. Publicà l'estudi Els postulats de la música contemporània el 1973, amb un pròleg de Darius Milhaud; en ella analitza els components de la música atonal i politonal, desenvolupava interpretacions lògiques, i finalment, formulava una justificació del sistema tonal.
El 1968 fou designat president de la Reial Acadèmia de ciències, lletres i belles arts de Bèlgica i director de la secció de Belles Arts.

## Obres principals

* Hommage a Lekev
* Variations Symphoniques (concertino per a violoncel)
* Jeanne d'Arc (poema simfònic)
* Grande suite hommage a Schumann
* Àlbum a Colorier
* Le zodiaque, joc radiofòni
* Pierre Breughel l'Acien
* Rhapsodie Flamande, una suite de danses búlgares
* les cantates Philatelia i Les Benedictions
També va crear melodies sobre textos d'Apollinaire, Cocteau, Paul Fort, Langston Hughes, Valéry, entre d'altres, a més de peces compostes sobre textos de poetes belgues. Era director honorari de l'Acadèmia de Música Jean Absil d'Etterbeek, batejada amb el seu nom en reconeixement dels trenta-cinc anys que va dedicar a ensenyar-hi.

## Bibliografia

Richard de Guide, Jean Absil, vie et œuvre, Tournai, Ed. Casteman, 1965, 219 pàgines

## Referències

* ↑ «Jean Absil». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Fucal

Fucals (Fucales) és un ordre dins les algues marrons (classe Phaeophyceae). La classe Phaeophyceae es troba dins la divisió Heterokontophyta. Aquest nom prové del grec phaios que significa "marró" i phyton que significa "planta". Les fucals inclouen algunes de les més comunes algues del litoral i tenen l'estructura típica amb circell, estípit i làmina. creixen per divisió de les cèl·lules apicals.
El grup inclou algunes de les algues més comuns del litoral. Destaquen els gèneres Sargassum, dintre del qual trobem per exemple Sargassum vulgare o Iziki, i Fucus, en el qual es poden veure alguns exemples com Fucus spiralis o Fucus vesiculosus.

## Referències

* ↑ La llista de les famílies d'aquest ordre es pot trobar a Algaebase
* ↑ Guiry, M.D. and Guiry, G.M. 2006. AlgaeBase version 4.2. World-wide electronic publication, National University of Ireland, Galway. http://www.algaebase.org
* ↑ Hardy, .G. and Guiry, M.D. 2006. A Check-list and Atlas of the Seaweeds of Britain and Ireland. 2006. The British Phycologcal Society. ISBN 3-906166-35-X
* ↑ Huisman, J.M. 2000. Marine Plants of Australia. University of Western Australia Press, Australia. ISBN 1 876268 33 6
* 1 2 «Fucales articles - Encyclopedia of Life». [Consulta: 15 novembre 2023].

## Bibliografia

* Fletcher, R.L.1987. Seaweeds of the British Isles. Volume 3, Part 1. British Museum (Natural History), London. ISBN 0 565 00992 3

## Enllaços externs

* Fucales at Algaebase Arxivat 2013-02-23 at Archive.is
# Desmond Dudwa Phiri

Desmond Dudwa Phiri, conegut comunament com a D. D. Phiri, (Mzimba, 23 de febrer de 1931 - Blantyre, 24 de març de 2019) va ser un escriptor, economista, historiador i dramaturg de Malawi. Va ser el director i propietari de l'Aggrey Memorial School a Blantyre.

## Biografia

Phiri va néixer el 23 de febrer de 1931 a Mzimba, Malawi. Va estudiar a la Blantyre Secondary School i a Livingstonia. Més tard es va traslladar a Anglaterra i va estudiar Economia, Història i Sociologia a la London School of Economics (part de la Universitat de Londres). Se li va concedir un doctorat honoris causa per la Universitat de Malawi.
Va publicar 17 llibres en els camps de la història, la sociologia i l'economia i va ser reconegut per l'Associació Panafricana d'Escriptors (APAE) com un dels 23 principals escriptors d'Àfrica el 2011. Va ser columnista habitual del diari de Malawi The Nation. Va morir el 24 de març de 2019 a l'hospital privat de Mwaiwathu a Blantyre.
Va treballar també com a diplomàtic al servei exterior i es va retirar de la funció pública l'any 1976.

## Obra publicada
### Biografies

* Let Us Die for Africa: An African Perspective on the Life and Death of John Chilembwe of Nyasaland - 1999
* Charles Chidongo Chinula - 1975
* Dunduzu K. Chisiza - 1974
* James Frederick Sangala: Founder of the Nyasaland African Congress and Bridge between Patriot John Chilembwe and Ngwazi Dr. H. Kamuzu Banda - 1974
* Inkosi Gomani II: Maseko-Ngoni Paramount Chief Who Suffered Martyrdom for His People and Country - 1973

### Història

* From Nguni to Ngoni:A History of the Ngoni Exodus from Zululand and Swaziland to Malawi, Tanzania and Zambia - 1982
* History of Malawi: From Earliest Times to the Year 1915 - January 2004
* History of the Tumbuka People - 2000
* Democracy with a Price: The History of Malawi since 1900 (coautors Bakili Muluzi, Yusuf Juwayeyi, Mercy Makhambera) - 1999

### Novel·les (en tumbuka)

* Mankhwala a Ntchito
* Kanakazi Kayaya
* Ku Msika wa Vyawaka
* Ulanda wa Mavunika

### Autoajuda

* Hints to Private Students
* What the Achievers Teach about Success

### Assajos

* Malawi Our Future Our Choice: The Selected Essays of D. D. Phiri (coautors John Williams, Judy Williams) - 2006

### Teatre

* The Chief's Bride

## Referències

* ↑ Phiri, 2006.
* 1 2 «Literary giant DD Phiri leaves lasting legacy» (en anglès). MBC. Arxivat de l'original el 2019-03-25. [Consulta: 19 maig 2024].
* ↑ «Malawi’s renown Historian DD Phiri dies» (en anglès). The Marabi Post, 24-03-2019. [Consulta: 19 maig 2024].
* ↑ «Prominent Malawian historian D.D Phiri dies» (en anglès). Malawi 24, 24-03-2019. [Consulta: 19 maig 2024].

## Bibliografia

* Phiri, D. D., D. D.. Malawi: Our Future Our Choice (en anglès). Society of Malawi Publishing, 2006, p. 158. ISBN 9789990836028.

## Enllaços externs

* Aggrey Memorial School (anglès)
# Joan Hernández Mora

Joan Hernández Mora (Maó, 1902 - Madrid, 1984). Llicenciat en Història i en Dret.
Del seu pare, Francesc Hernández Sanz, hereta l'interès per la història i, en general, per tot allò relacionat amb l'illa de Menorca. Exerceix com a professor a l'institut de batxillerat de Maó, a excepció d'uns anys d'inhabilitació acadèmica, amb una estada de 5 anys a Lugo sense poder demanar cap trasllat i d'una breu estada a l'institut d'Eivissa.
Des de molt jove, es lliura a una intensa activitat cultural: ateneista, periodista, activista a favor de la llengua catalana i investigador històric. Aquesta última faceta, encaminada més a la preparació i assessorament d'estudiants i investigadors que a la publicació del seu saber.
Fou cofundador de Nostra Parla a Menorca, i col·laborador de la Revista de Catalunya (1930-1931). La seva biografia del doctor Orfila li valgué un premi de l'IEC. La repressió franquista li comportà, com ja hem vist, la inhabilitació acadèmica i el trasllat forçós a Eivissa, fins que pogué tornar a Maó.
Després de cinquanta anys dedicats a la docència oficial i extraacadèmica, Joan Hernández Mora mor a Madrid l'any 1984, als pocs dies d'haver rebut de mans de l'alcalde de Maó la “Medalla d'Or de la Ciutat”, en reconeixement de la seva tasca menorquinista.
Era germà del pintor abstracte Francesc Hernández Mora.

## Referències

* ↑ «Joan Hernández Mora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Soldevila, Ferran. Dietaris de l'exili i el retorn. El retorn. València: Tres i Quatre, 2000. ISBN 84-7502-485-5.
* ↑ «Museu Hernández Sanz-Hernández Mora». Ajuntament de Maó. [Consulta: 27 març 2012].
# Asma al-Assad

Asma al-Assad (àrab: أسماء الأسد, Asmāʾ al-Asad), nascuda l'11 d'agost de 1975 com Asma Fawaz al-Akhras (àrab: أسماء فواز الأخرس, Asmāʾ Fawāz al-Aẖras) a Londres, va ser la primera dama de Síria entre 2000 i 2024. Filla d'una família que havia emigrat des de Homs, Síria, es va casar amb el president Bashar al-Assad el desembre de 2000.
És la filla del cardiòleg Fawaz Akhras i de la diplomàtica, ja retirada, Sahar Otri al-Akhras. Es va criar a Acton, on va anar a una escola anglicana i va acabar els estudis escolars al Queen's College de Londres. Va cursar l'educació superior al King's College i es va llicenciar en informàtica (1996) i diplomar en literatura francesa.
Un cop acabats els estudis, va començar a treballar al Grup Deutsche Bank, en la divisió de gestió de fons amb clients d'Europa i l'Extrem Orient. El 1998 es va incorporar a la divisió de banca d'inversió de J. P. Morgan, on es va especialitzar en fusions i adquisicions d'empreses farmacèutiques i biotecnològiques. La principal seu de la seva activitat era a Nova York.
Asma es traslladà a Síria el novembre del 2000, on es casà (el desembre) amb Baixar al-Àssad. Tenen tres fills: Hafez, Zein i Karim.
Després de la caiguda del règim alauita sirià el 8 de desembre de 2024, es va exiliar a Moscou amb la seva família. Poc després es va anunciar que havia empitjorat la leucèmia que se li havia diagnosticat el mes de maig anterior.

## Referències

* 1 2 «L'esposa de Bashar al-Assad, malalta de gravetat a Moscou». El Nacional, 25-12-2024. [Consulta: 26 desembre 2024].
* ↑ «The road to Damascus (all the way from Acton)» (en anglès). , 31-10-2001 [Consulta: 1r abril 2011].
* ↑ Harvey, Oliver «Sexy Brit bringing Syria in from the cold» (en anglès). The Sun, 03-07-2009 [Consulta: 26 març 2011].
* 1 2 Buck, Joan Juliet «Asma al-Assad: A Rose in the Desert» (en anglès). Vogue, 25-02-2011 [Consulta: 26 març 2011]. Arxivat 26 de març 2011 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-03-26. [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ The First Lady Arxivat 2012-05-21 a Wayback Machine., Ambaixada de Síria a Washington D.C.

## Enllaços externs

* The First Lady: Asma Akhras al-Assad Arxivat 2012-05-21 a Wayback Machine., Ambaixada de Síria a Washington D.C. (anglès)
* The Syria Trust for Development Arxivat 2011-04-30 a Wayback Machine., Pàgina web oficial (anglès)