OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nimrod (Minnesota)

Nimrod és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 75 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nimrod tenia 75 habitants, 35 habitatges, i 17 famílies. La densitat de població era de 31,1 habitants per km².
Dels 35 habitatges en un 17,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,7% hi vivien parelles casades, en un 5,7% dones solteres, i en un 48,6% no eren unitats familiars. En el 34,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,3% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 24% entre 25 i 44, un 30,7% de 45 a 60 i un 20% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.313 $ i la renda mediana per família de 46.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 19.375 $. La renda per capita de la població era de 15.413 $. Cap de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nimrod». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nimrod». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Carme Nonell i Masjuan

Carme Nonell i Masjuan (nascuda el 1920 - ?) és una novel·lista catalana que va escriure en castellà. Neboda d'Isidre Nonell, va rebre la seva formació en pintura a Madrid. També, per encàrrec, va escriure guies turístiques i d'art espanyol.

## Novel·les

* ¿Es usted mi marido?, (1942)
* Nocturno de amor, (1944)
* El Mayorazgo de Iziar, (1945)
* Caminos cruzados, (1946)
* El cauce perdido, (1946)
* Cumbres de amor (195?)
* Resurgir, (1953)
* Historia de "Farol", (1953)
* Zoco grande, (1956)
* Munich, Leopoldstrasse, 207, (1962)
* La vida empieza hoy, (1965)
* Los que se quedan, (1967)
* La "Perrona", (1967)

## Guies d'art i de viatges

* Berlín, capital de dos mundos, (1963)
* Rutas de España: Valencia. Aragón, (1963)
* Rutas de España: La Rioja, Vascongadas (Guipozcoa, Vizcaya, Álava) y Navarra, (1967)
* Guías Everest: El Pirineo catalán, (1969), escrit conjuntament amb la seva germana Carolina Nonell.
* El arte asturianense, (1969)
* Teruel, ignorada maravilla, (1969)
* Guadalajara, nudo de la Alcarria, (1971).
* Cerámica y alfarería populares de España, (1973)

## Literatura infantil

* Los dos castillos, (1944)
* Gato y la estrella, (1966)

## Altres

* Los cinco (Balakiref, César, Cui, Barodin, Mussorgsky i Rimsky-Korsakof), (1948)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Carme Nonell i Masjuan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Delegació de la generalitat de Catalunya a la República de Corea

La delegació de la Generalitat a la República de Corea fou inaugurada el dia 27 de novembre de 2023 i és la primera que s'obre en país asiàtic. Actualment la seu és a Barcelona, però està previst que sigui a Seül; el delegat és en Jaeyeok Yoon Kang des del setembre del 2023.
L'objectiu és impulsar tot el desplegament de les relacions exteriors del Govern de Catalunya al continent asiàtic, un gran salt endavant en la relació exterior i la política internacional de Catalunya.

## Referències

* 1 2 «President Aragonès: "La Delegació a Corea del Sud neix amb l'encàrrec d'impulsar el desplegament de les relacions exteriors de Catalunya a Àsia"». Generalitat de Catalunya, 27-11-2023. [Consulta: 29 desembre 2023].
* 1 2 Bertomeu, Quim. «Jae Yeok Yoon Kan, delegado del Govern: "Corea y Catalunya tienen muchas similitudes, necesitábamos una delegación aquí"» (en castellà). El Periódico, 08-12-2023. [Consulta: 29 desembre 2023].
# Timarc d'Atenes

Timarc d'Atenes (Timarchus, Τίμαρχος) va ser un orador i estadista atenès, fill d'Arizel i aliat de Demòstenes. Va viure al segle IV aC.
Fou un actiu orador i va participar força en els afers públics sent l'autor d'un bon nombre de decrets; un d'aquestos decrets prohibia l'exportació d'armes i subministraments marítims a Filip II de Macedònia, sota pena de mort. En 345 aC, Demòstenes i Timarc van acusar Èsquines d'haver estat corromput per Filip. Ésquines contraargumentà sota la llei de Soló, en el seu brillant discurs Contra Timarc, que Timarc no tenia dret a ser escoltat a causa de les pràctiques sexuals que va mantenir en la seva joventut (Timarc havia estat eròmen de molts homes adults a la ciutat portuària del Pireu). L'argument d'Esquines va aconseguir imposar-se, i Timarc va perdre els seus drets cívics (atimia).
Demòstenes va afirmar que aquesta condemna va destruir la carrera política de Timarc. Aquest comentari és interpretat pel Pseudo Plutarc en l'obra Vides dels Deu Oradors com a indicació que Timarc s'hauria suïcidat, però aquesta interpretació és discutida per alguns historiadors

## Bibliografia

* Castets (escriptor), Eschine, l'Orateur (1875)
* A. Holm, vol. iii (Traducció anglesa 1896); A. Schafer, Demosth. und seine Zeit (Leipzig, 1856-1858).

## Notes

* ↑ Nick Fisher, Aeschines: Against Timarchos, "Introduction," p.22 n.71; Oxford University Press, 2001

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Homosexuality. Dynes, Wayne R. (ed.), Garland Publishing, 1990. pp. 15&16.
* J.F. Dobson: The Greek Orators (1919); apartado dedicado a Esquines.
** Texto inglés, con índice electrónico, en el Proyecto Perseus.
# Berndt-Otto Rehbinder

Berndt-Otto Rehbinder (Karlskrona, 1 de maig de 1918 - Boden, 12 de desembre de 1974) va ser un tirador d'esgrima suec, especialista en espasa, guanyador d'una medalla olímpica.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla de plata en la prova d'espasa per equips del programa d'esgrima. També disputà els Jocs de Melbourne de 1956 i de Roma de 1960, tot i que sense sort.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del món d'esgrima, una de plata i tres de bronze, entre les edicions de 1950 i 1961. Guanyà dos campionats nacionals individuals d'espasa, el 1942 i 1943.
Va morir el 1974 per culpa d'un atac de cor.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Berndt-Otto Rehbinder». [Consulta: 4 setembre 2023].
* 1 2 «Berndt-Otto Rehbinder - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 4 setembre 2023].
# New Hope (Minnesota)

New Hope és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 20.873 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Hope tenia 20.873 habitants, 8.665 habitatges, i 5.268 famílies. La densitat de població era de 1.583,3 habitants per km².
Dels 8.665 habitatges en un 27,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,2% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 39,2% no eren unitats familiars. En el 32,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,3% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 30,2% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 17,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.795$ i la renda mediana per família de 60.424$. Els homes tenien una renda mediana de 41.192$ mentre que les dones 29.454$. La renda per capita de la població era de 23.562$. Entorn del 4,1% de les famílies i el 6,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Hope». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Hope». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Bovey

Bovey és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 662 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bovey tenia 662 habitants, 302 habitatges, i 169 famílies. La densitat de població era de 112,1 habitants per km².
Dels 302 habitatges en un 23,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,4% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 44% no eren unitats familiars. En el 36,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 11,2% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 18,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.662 $ i la renda mediana per família de 33.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.571 $ mentre que les dones 19.500 $. La renda per capita de la població era de 16.127 $. Entorn del 19,5% de les famílies i el 22,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bovey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bovey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Escala cromàtica

L'escala cromàtica és una escala integrada per dotze sons, separats per distàncies de semitò. Es va formar a partir de l'escala diatònica, alterant cromàticament (del grec antic χρῶμα (chrṓma) = «color») algunes notes, és a dir: convertint per exemple el do en un do sostingut, que segueix sent en un principi un do, però d'un altre color.
D'aquesta manera, l'escala cromàtica compta amb dos tipus de semitons:
* semitons cromàtics (= intervals de primera augmentada) entre notes que comparteixen nom, com per exemple do i do sostingut
* semitons diatònics (= intervals de segona menor) entre notes que no comparteixen nom, com do sostingut i re
Històricament, aquests semitons són de magnituds diferents, en funció del sistema d'afinació:
* En l'afinació pitagòrica, pròpia de l'edat mitjana, els semitons cromàtics són majors que els diatònics.
* En els temperaments mesotònics, propis dels segles XVI i XVII, els semitons diatònics són majors que els cromàtics.
Tanmateix, durant el barroc els temperaments tendeixen progressivament a igualar els dos semitons, per a poder emprar les tecles negres indistintament com a sostingut o com a bemoll, evolucionant finalment cap al temperament igual. En el cas de la guitarra, ja es feia servir de facto el temperament igual des del 1600, podent transportar la música per qualsevol tonalitat.
El 1627, el matemàtic francès Marin Mersenne ja va formular amb precisió la relació entre longitud de corda i freqüència en la seva obra Armonia Universal. Això determinaria una escala en la qual tots els intervals són iguals (12 semitons) basada en una progressió geomètrica de raó $2^{\frac {1}{12}}$, la qual cosa posibilitava modular o transportar de manera il·limitada al preu d'eliminar les proporcions justes de la quinta i la quarta. Amb això, desapareixia la coma pitagòrica. Tanmateix, a la majoria dels instruments, el temperament igual encarà tardarà segles en convertir-se en habitual.
Malgrat el temperament igual, en la música tonal major-menor els cromatismes no contradiuen l'estructura diatònica, que segueix sent el fonament, sinó que més aviat l'enriqueixen amb un «colorit» adicional. No serà fins l'arribada de l'atonalitat a principis del segle XX que tots els semitons seran de deveres iguals, no només quant a la seva magnitud, sinó també pel que respecta a la seua funció. Llavors resultarà completament indiferent que una tecla negra s'escriga com a bemoll o com a sostingut - Igor Stravinsky, per exemple, renuncià als bemolls en composicions atonals.

## Vegeu també

* Solfeig.

## Referències

* ↑ Víctor Manuel González Cabrera. Física Fundamental. Editorial Progreso, 1996, p. 177–. ISBN 978-970-641-097-9 [Consulta: 6 març 2013].
* ↑ Article Diatonik-Chromatik-Enharmonik al MGG-Online
* ↑ Article Semitone al Grove Music Online
* ↑ Joan Carles i Amat, Guitarra española y vandola, ed. Lleida 1627, capítol 7
* ↑ http://web.educastur.princast.es/ies/pravia/carpetas/profes/departam/mates/musica/index.htm Arxivat 2012-01-18 a Wayback Machine. (data de consulta: 08/04/2012)
* ↑ vegeu per exemple: Igor Stravinsky Requiem Canticles, Boosey&Hawkes 1966
# Maria Stuarda (Mercadante)

Maria Stuarda, regina di Scozia és una òpera en dos actes composta per Saverio Mercadante sobre un llibret italià de Gaetano Rossi. S'estrenà al Teatro Comunale di Bologna el 29 de maig de 1821, amb poca fortuna.

## Origen i context

La majoria d’òperes inspirades en la vida de Maria Stuard, reina d'Escòcia, solen centrar-se en els seus últims dies: la condemna, la confessió i l'execució. La tragèdia de Friedrich von Schiller no n'és una excepció. En canvi, l'òpera de Saverio Mercadante es trasllada a un període anterior, en què Maria intenta preservar la seva autoritat i independència enfront de les maniobres dels nobles i cacics escocesos.
Un dels desafiaments del llibret és la gran quantitat de personatges, que poden ser difícils de seguir. Però el focus de Mercadante recau en la música, especialment en la creació d’aire rossinià per a la prima donna, Elizabeth Ferron. Les seves melodies brillen amb l’estil del belcanto, explorant al màxim les capacitats vocals de la protagonista.

## Enregistraments

* Antonello Allemandi, Philharmonia Orchestra, Judith Howarth (Maria Stuarda), Jennifer Larmore (Olfredo), Colin Lee (Ormondo), Manuela Custer (Carlo), Pauls Putninš (Ferrondo). 2007, Opera rara.

## Referències

* ↑ Dades a operone.de
* ↑ Francesco Florimo, Saverio Mercadante, in Cenno storico sulla scuola musicale di Napoli. Volume I, Napoli, Tipografia di Lorenzo Rocco, 1869, pagg. 640-667
* ↑ «Ressenya del disc». Arxivat de l'original el 2013-10-06. [Consulta: 5 setembre 2013].
Òperes de Saverio Mercadante :
L'apoteosi d'Ercole (1819)
Violenza e costanza (1825)
Anacreonte in Samo (1820)
Il geloso ravveduto (1820)
Scipione in Cartagine (1820)
Maria Stuarda (1821)
Elisa e Claudio (1821)
Andronico (1821)
Adele ed Emerico (1822)
Amleto (1822)
Alfonso ed Elisa (1822)
Didone abbandonata (1823)
Gli sciti (1823)
Costanzo ed Almeriska (1823)
Gli amici di Siracusa (1824)
Doralice (1824)
Le nozze di Telemaco ed Antiope (1824)
Il podestà di Burgos (1824)
Nitocri (1824)
Ipermestra (1825)
Erode (1824)
Caritea, regina di Spagna (1826)
Ezio (1827)
Il montanaro (1827)
La testa di bronzo (1827)
Adriano in Siria (1828)
Gabriella di Vergy (1828)
La rappresaglia (1829)
Don Chisciotte alle nozze di Gamaccio (1830)
Francesca da Rimini (1831)
Zaira (1831)
I normanni a Parigi (1832)
Ismalia (1832)
Il conte di Essex (1833)
Emma d'Antiochia (1834)
Uggero il danese (1834)
La gioventù di Enrico V (1834)
I due Figaro (1835)
Francesca Donato (1845)
I briganti (1853)
Il giuramento (1837)
Le due illustri rivali (1838)
Elena da Feltre (1839)
Il bravo (1839)
La vestale (1840)
La solitaria delle Asturie (1840)
Il proscritto (1842)
Il reggente (1843)
Leonora (1844)
Il Vascello de Gama (1845)
Orazi e Curiazi (1846)
La schiava saracena (1850)
Medea (1851)
Statira (1853)
Violetta (1853)
Pelagio (1857)
Virginia (1866) :
# Bec Bunsen

El cremador Bunsen o bec Bunsen és un instrument utilitzat en laboratoris científics per a escalfar o esterilitzar mostres o reactius químics. D'allí parteix un tub vertical pel qual el gas flueix travessant un petit forat en el fons de tub. Algunes perforacions en els laterals del tub permeten l'entrada d'aire en el flux de gas proporcionant una barreja inflamable a la sortida dels gasos en la part superior del tub on es produïa la combustió.

## Vegeu també

* Robert Bunsen, químic alemany

## Referències

* ↑ Termcat

## Enllaços externs

* «Normes de Seguretat i Higiene. Bec de gas Bunsen». Universitat Politècnica de Catalunya, 01-09-2012.
Equipament de laboratori de química :
# Portada/efemèride març 26

Pierre Boulez
« 25 de març · 26 de març · 27 de març »
# New Auburn (Minnesota)

New Auburn és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 488 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Auburn tenia 488 habitants, 169 habitatges, i 130 famílies. La densitat de població era de 384,5 habitants per km².
Dels 169 habitatges en un 41,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 22,5% no eren unitats familiars. En el 15,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,89 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,4% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 16,8% de 45 a 60 i un 8,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.542 $ i la renda mediana per família de 41.538 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.125 $ mentre que les dones 24.500 $. La renda per capita de la població era de 13.943 $. Entorn del 9,7% de les famílies i el 13,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Auburn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Auburn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Nòctul gros

El nòctul gros (Nyctalus noctula) és una espècie present a Europa, Àsia i Àfrica del Nord.

## Descripció

És un rat penat gran i robust, amb unes orelles molt curtes que, plegades endavant, arriben a la meitat de la distància entre l'ull i el musell. El tragus també és curt i ample i té forma de bolet. Com tots els nòctuls, té les ales llargues i estretes i uns polzes curts i robustos que li serveixen per a desplaçar-se per terra.
A l'estiu el pelatge és de color marró torrat pel dors i més clar pel ventre, i en arribar la tardor adquireix una tonalitat marró pàl·lida amb lleugers reflexos grisos. A diferència del nòctul petit, els pèls són d'un sol color. Les orelles i el patagi són marrons negrosos. Les cries solen ser més fosques que els adults.
Dimensions corporals: cap + cos (60 - 85 mm), cua (38 - 61 mm), avantbraç (45 - 58 mm) i envergadura alar (320 - 400 mm).
Pes: 15 - 46 g.

## Hàbitat

Boscos, tant de coníferes com caducifolis. Com tots els seus congèneres, és de costums arborícoles i cerca refugi a les cavitats dels arbres, tot i que també es pot amagar en esquerdes i fissures dels edificis, sobretot a l'hivern.

## Distribució

Es troba per Europa, especialment l'Europa central i de l'Est, i a determinades regions de l'Àsia. És present a Mallorca i Menorca

## Costums

Surt d'hora del seu refugi, fins i tot abans que es pongui el sol, però també es retira d'hora, abans de l'alba. El seu vol és alt, recte i ràpid (de fins a 50 km/h), i intercala picats i planatges.
Espècie gregària, es reuneix en colònies que van des d'unes quantes desenes fins a centenars d'individus.

## Espècies semblants

El nòctul petit és de mida una mica més petita i de tonalitats generalment més fosques, i té els pèls bicolors, més foscos a la base que a la punta.
El nòctul gegant és de mida força més grossa: la longitud de l'avantbraç supera els 60 mm.

## Referències

* ↑ Alcover, 1988.

## Bibliografia

* Alcover, Josep Antoni. Els mamífers de les Balears. Palma: Editorial Moll, 1988. ISBN 84-273-0265-7.
* Vigo, Marta: Guia dels mamífers terrestres de Catalunya. Enciclopèdia Catalana, col·lecció Pòrtic Natura, núm. 18. Barcelona, maig del 2002. ISBN 84-7306-680-4, planes 84-85.
* Fordham et al. (2006). Nòctul gros. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 desembre 2007 (en anglès).
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Berta Giraut Junoy

Berta Giraut Junoy (Barcelona, 12 de setembre de 1980) és una actriu, poeta i dramaturga catalana. Llicenciada en Art Dramàtic per l'Institut del Teatre, el 2020 va publicar el seu primer poemari, titulat Com l’estel que no hi és, a través del segell El Gall Editor.
Ha participat en obres del Teatre Nacional de Catalunya com ara Liceistes i cruzados de Serafí Pitarra i La fortuna de Sílvia de Josep Maria de Sagarra, dirigides ambdues per Jordi Prat i Coll.

## Referències

* 1 2 «Com l’estel que no hi és – Quadern de llibres». [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ «Berta Giraut Junoy». [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ «Liceistes y Cruzados (Teatre Nacional de Catalunya)».
* ↑ «La fortuna de Sílvia (Teatre Nacional de Catalunya)».