OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Géza Kalocsay

Géza Kalocsay (30 de maig de 1913 - 26 de setembre de 2008) fou un futbolista txecoslovac. Va formar part de l'equip txecoslovac a la Copa del Món de 1934.

## Referències

* ↑ «Survivors of pre-war era». Xtratime. Xtratime.org, 16-02-2010. [Consulta: 14 abril 2014].
* ↑ «Az első vb-érmes magyar futballista nagy útja» (en hongarès). Nemzeti Sport, 30-05-2012. [Consulta: 13 agost 2024].
# Can Rovira (Badalona)

Can Rovira és una masia de Badalona, protegida com a Bé Cultural d'Interès Local des de 1984.
La casa està situada al carrer del Rector, integrada a la trama urbana de la ciutat. Aquest carrer era l'antic camí de Badalona a Barcelona, la masia, per tant, es trobava als afores del nucli antic, el Dalt de la Vila, barri al qual ha estat vinculada tradicionalment, tot i que actualment forma part del barri de Coll i Pujol. És una construcció del segle XVIII, possiblement aprofitant alguna mena de construcció anterior, i reformada al segle XIX. La casa consta de planta baixa, pis, a més de golfes únicament al cos central, que es troba elevat per sobre de la resta de l'edifici, i que té tres obertures a l'exterior. La porta d'entrada al badiu de la casa és un porxo embigat amb teulada.
Va ser la casa pairal de la família Rovira, sent-ne un dels representants Bartomeu Rovira i Mandri (1783-1872), amo de la masia, on ell va residir, durant bona part del segle XIX, conegut per haver estat alcalde de Badalona el període de 1834-1835, a més de ser propietari també de la masia de Ca l'Umbert, antigament coneguda també com Can Rovira.

## Referències

* ↑ «Can Rovira». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 maig 2024].
* 1 2 3 Nieto, M. Dolors; Sagués, Ramon «Masies i cases pairals de Badalona». Carrer dels Arbres, 1982, pàg. 14.
* ↑ Padrós, Joan Antoni; Lladó, Francesc. «Can Rovira». Ajuntament de Badalona. [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ Palacio Serra, Francesc «Pere Vehils, un alcalde en temps convulsos». Carrer dels Arbres, 4a època, núm. 6, 2021, pàg. 80.
* ↑ «Qui és l'alcalde Ca l'Umbert?». Museu de Badalona, 01-04-2020. [Consulta: 7 maig 2021].
# Can Tiranasi

Can Tiranasi és una masia de Badalona, situada al barri de Dalt de la Vila, protegida com a Bé Cultural d'Interès Local des de 1984.
La casa es troba nucli antic de Badalona, el barri de Dalt de la Vila. Té la seva entrada principal al carrer de Sant Sebastià, tot i que també té accessos al carrer de la Costa.
Va ser construïda al segle XVIII, tot i que ha estat reformada al llarg del temps. Actualment és una construcció entre mitgeres, amb pati, que procedeix d'una antiga masia, que ha quedat integrada en la trama urbana. Consta de tres volums i té tres façanes diferents: dues a la banda del carrer de la Costa és planta baixa i pis, una d'elles amb golfes, que corresponen a habitatge. Els arcs de les portes estan rebaixats en tots els casos, i en destaca l'arc de l'entrada al carrer de Sant Sebastià, construït de maó sobre murs de maçoneria, que dona accés al pati d'entrada de la casa.
Era l'antiga casa dels traginers de Badalona. El nom amb que és coneguda prové d'aquesta professió: «Tira-Nasi».

## Referències

* ↑ «Can Tiranasi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 maig 2024].
* 1 2 3 Padrós, Joan Antoni; Lladó, Francesc. «Masia de Can Tiranasi». Ajuntament de Badalona, 1980. [Consulta: 26 maig 2024].
* 1 2 3 Olona, Joan; Sala, Blanca; Vilanova, Antoni. Estudi, diagnosi i propostes d'actuació per a la revitalització del nucli històric del barri de Dalt de la Vila de Badalona. Informe de la masia Can Tiranasi. Universitat Politècnica de Catalunya, 2006.
* 1 2 3 Nieto, M. Dolors; Sagués, Ramon «Masies i cases pairals de Badalona». Carrer dels Arbres, 1982, pàg. 17.
# Luci Juni Gal·lió

Luci Juni Gal·lió (en llatí Lucius Junius Gallio) era fill de Marc Anneu Sèneca i va ser adoptat per Juni Gal·lió. Era el germà gran del filòsof Sèneca. El seu nom original era Marc Anneu Norat (Marcus Anneus Norattus) fins que quan va ser adoptat el va canviar pel de Luci Juni Gal·lió, Luci Juni Anneu Gal·lió o també Luci Juni Anneà Gal·lió). La mort del seu germà el va espantar i va implorar la gràcia de Neró. Es va suïcidar l'any 65. El seu germà el menciona en dues obres, Quaestiones Naturales i De Vita Beata.
Segons el llibre dels Fets dels Apòstols, va desestimar la denúncia presentada pels jueus en contra de l'Apòstol Pau. (Fets 18:12-17) El seu comportament en aquesta ocasió ("però a Gal·lió no li van importar cap d'estes coses", v. 17) va mostrar el seu menyspreu per les sensibilitats jueves, i també la imparcial actitud dels funcionaris romans cap a la Cristiandat en els seus primers anys. La tinença de Gal·lió pot ser datada amb bastant precisió entre el 51-52 o el 52-53, per tant els esdeveniments dels Fets dels 18 es poden datar al voltant d'aquest període. Açò és significant perquè és la data més precisa coneguda sobre la vida de Pau.
La mort de l'emperador Claudi i l'arribada al tron de Neró va causar un gran canvi en el curs de la seva vida. Ell juntament amb el seu germà, tutor del jove emperador nomenat, van acabar embolicats en la Conspiració de Pisó. Segons Tàcit, Neró va convocar-hi el Senat i va emetre un edicte per recollir totes les denúncies, i en el Senat:
| « | (català) Juni Gal·lió, que estava consternat per la mort del seu germà Sèneca i tement per la seva seguretat va implorar-hi, i també va increpar a Saliena Climent (Salienus Clemens), insultant-lo com un enemic de la pàtria i un parricida... | (llatí) Iunium Gallionem, Senecae fratris morte pavidum et pro sua incolumitate supplicem, increpuit Salienus Clemens, hostem et parricidam vocans... | » |
| — Publi Corneli Tàcit, Annals, XV, 73, Rizzoli, Milà, trad. a l'italià: B. Ceva ||||
La forma i l'any de la mort de Gal·lió, se situa generalment, com un probable suïcidi, entre el 65 i el 66. El 6 de juny del 68 EC Neró resta desaparegut de l'escena política a Roma (es va suïcidar, probablement a causa de la mort de Gal·lió).

## Referències

* ↑ "An Introduction to the Bible", John Drane, (Lion, 1990), p.634-635
* ↑ Pauline Chronology: His Life and Missionary Work, de les Catholic Resources de Felix Just, S.J.
# Gaspar de Aquino

Gaspar de Aquino Salazar (?, 7 de febrer de 1890 - Madrid, 4 d'abril de 1955) fou un compositor espanyol, germà del també compositor, Tomás de Aquino Salazar.

## Obres

Gaspar conreà el "género chico", amb obres com La nobleza de un querer, estrenada al Teatro Novedades el 29 d'octubre de 1912; La gloria del barrio, estrenada al Teatro Chueca el 3 d'abril de 1915; Misericordia y maldad, estrenada també al Teatro Chueca el 24 d'abril del mateix any; Huyendo de la quema, estrenada el 13 de juliol de 1915 al Teatro Álvarez Quintero; i Saetas, estrenada el 22 d'abril de 1933. Aquestes obres es conserven a la Societat General d'Autors i Editors (SGAE). També són obres seves: Batallón de modistillas, Obra selecta, Alirón, El sifón, De mea terra, Miente si quieres mujer, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 GONZÁLEZ PEÑA, Mª Luz. «Aquino Salazar, Gaspar de». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 1, p. 504.
* ↑ «Aquino, Gaspar de (1890-1955)» (en castellà). Biblioteca Nacional de España (BNE). [Consulta: 29 agost 2023].
# Hodòmetre

Un hodòmetre (del grec ὁδός hodós "camí" i μέτρον metron "mesura") és un instrument de mesura que calcula la distància total o parcial recorreguda per un cos (generalment per un vehicle) a la unitat de longitud en la qual ha estat configurat (metres, milles). El seu ús està generalitzat a causa de la necessitat de conèixer distàncies, calcular temps de viatge, o consum de combustible.
És un aparell que s'utilitza per mesurar l'espai recorregut. Aquesta paraula és un neologisme equivalent a comptaquilòmetres. L'aparell mesura la distància recorreguda per un cotxe o un altre vehicle. El dispositiu pot ser electrònic, mecànic, o una combinació dels dos. La paraula deriva de les paraules gregues hodós, significant "ruta" o entrada i "métron", "mesura".
La referència més antiga apunta a Arquimedes com el seu inventor, que en l'antiguitat va dissenyar diversos tipus d'hodòmetres amb finalitats que abastaven diversos usos militars i civils. I qui descriu per primera vegada com construir un hodòmetre, encara que sense declarar que ell en sigui l'inventor, és per l'arquitecte romà Vitruvi en la seva obra De Architectura al segle I aC.

## Característiques

Un hodòmetre és un dispositiu que generalment consisteix d'una roda encastada en un engranatge calibrat amb precisió, i pot ser independent (instrument aïllat) o estar incorporat a un vehicle. En comptar les voltes que fa la roda es calcula la distància recorreguda.
En els vehicles estan constituïts per una sèrie de rodes que mostren els nombres per una finestreta. En el cas dels automòbils solen venir conjuntament amb el velocímetre. Poden tenir totals (quilòmetres des que es va fabricar), parcials (des de l'última vegada que es va posar en zero) o tots dos. I encara que la informació es desplegui en panell digital, el dispositiu o el seu mecanisme segueix sent mecànic.
També n'hi ha per a bicicletes, i de tipus "personals" (un sensor percep les passes fets i fa una estimació de la distància recorreguda).

## Usos

* Trànsit: Calcular rendiment de combustible.
* Seguretat viària: Estimar velocitat per marques de frenada.
* Agrimensura: Mesura de perímetres.
* Indústria: Estesa de cables o canonades.
* Ergometria: Disseny d'espais de treball.

## Vegeu també

* Tacògraf
* Tacòmetre
* Taxímetre

## Referències

* ↑ hodòmetre [Consulta: 5 novembre 2012].
* 1 2 3 Qué és l'hodòmetre [Consulta: 5 novembre 2012].
* ↑ Mesura de distància [Consulta: 5 novembre 2012].

## Enllaços externs

* Com funciona un hodòmetre Arxivat 2022-04-04 a Wayback Machine.
# Il re pastore (Bonno)

Il re pastore és una òpera en tres actes composta per Giuseppe Bonno sobre un llibret italià de Gianambrogio Migliavacca. S'estrenà al Teatre dels jardins imperials de Schönbrunn de Viena el 27 d'octubre de 1751.
Possiblement s'estrenà a Catalunya el 1753 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.
El compositor portuguès Luciano Xavier Santos (1734-1808), també va escriure una òpera amb el mateix nom el 1793.

## Referències

* ↑ «Giuseppe Bonno». [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 427 (ISBN 84 239-4554-5)
# IJ (estany)

L'IJ és mig riu, mig estany, eixit de la canalització i l'assecament d'un antic braç de mar del mateix nom als Països Baixos, que avui és d'aigua dolça. L'IJ interior separa el centre històric d'Amsterdam del barri Amsterdam-Nord. El nom és etimològicament entroncat amb molts altres rius i estanys com l'Aa, l'Ae, Isar i l'IJzer i només vol dir aigua. A l'edat mitjana es van construir molts dics a ambdós marges del braç de mar, que a poc a poc va perdre el seu caràcter de braç de mar per a esdevenir riu i estany.
Al segle xix es va decidir d'assecar encara més per a crear pòlders, per construir un canal cap al Mar del Nord, el canal de la mar del Nord (1876) i un port nou a IJmuiden (un topònim que vol dir «embocadura de l'IJ»). En aquesta època també s'han construït diverses illes, per a fer molls, drassanes i pel ferrocarril i l'estació d'Amsterdam. Això va tancar la ciutat del seu 'front de mar' (o front de riu) i va desplaçar el port. L'IJ té un rol important per al proveïment d'aigua potable a l'àrea metropolitana d'Amsterdam. Com que el riu rega una regió molt urbanitzada, sempre hi ha hagut molts ferris. Després de la construcció de ponts i túnels, el seu rol ha minvat, tret pels ciclistes i els vianants.
* Amsterdam l'any 1544, per Cornelis Anthonisz L'IJ (i el nord) es troben a baix
* El ferri a l'IJ darrere l'estació central d'Amsterdam
* Mapa de 1681 que mostra la situació de la badia d'Ij (Het Ij) abans de ser parcialment dessecada. Tingueu en compte que el nord és a la dreta.

## Referències

* ↑ «Noordzeekanaal en het IJ» (en neerlandès). Schone Rivieren. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «Het IJ en de IJpolder» (en neerlandès). [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «Ponten over het IJ» (en neerlandès). Ajuntament d'Amsterdam. [Consulta: 15 setembre 2024].
# Mauritània Tingitana

La Mauritània Tingitana fou una província romana aproximadament equivalent a l'actual Marroc. El seu límit oriental era el riu Mulucha, que separava la província de la Mauritània Cesariense. Era possiblement la província menys romanitzada de l'Imperi Romà.
Els rius principals eren el Mulucha, i a la costa oest (de nord a sud) el Subur, el Sala, el Phuth i el Lixus. Els ports principals a la costa nord eren: Ampelusia, Tingis (Tànger, capital de la província) i Rusadir (Melilla); i a la costa oest Zilis (Arzila) i Lixus (Larraix).
Abans de l'establiment de la província ja es van fundar colònies romanes. Les tres primeres depenien de la Bètica: Zilis, Babba i Banasa.
Després de l'establiment de la província l'any 42, els romans, sota Claudi, hi van establir colònies a Tingis i Lixus, a les que més tard es van afegir Rusadir i Volubilis. Algunes ciutats es van convertir en municipis i en "oppida Latina".
Ptolemeu esmenta com a pobles o tribus de la província a:
* Herpeditans (Herpeditani, Ἑρπεδιτανοί) a la frontera amb la Cesariense
* Maures o Maurensis (Mauri o Maurensii, Μαυρήνσιοι) al sud dels anteriors
* Vacuates (Vacuatae, Οὐακουᾶται) sud-est dels anteriors
* Baniubes (Baniubae, Βανιοῦβαι), sud-est dels maures
* zegrensis (Zegrensii, Ζεγρήνσιοι)
* Nectíbers (Nectiberes, Νεκτίβηρες)
* Jangaucans (Jangaucani, Ἰανγαυκανοί)
* Volubilians (Volubiliani, Οὐαβιλιανοί)
* Verves (Οὐερουεῖς)
* Socossis (Socossii, Σωκοσσίοι)
* Metàgonites (Metagonitae, Μεταγωνῖται)
* Màsics (Masices, Μάσικες)
* Verbices (Verbicae o Verbices, Οὐέρβικαι, Οὐέρβικες)
* Salinses (Salinsae, Σαλίνσαι)
* Cauns (Cauni, Καῦνοι)
* Bacuates (Bacuatae, Βακουᾶται) prop de l'Atlas
* Macanites (Macanitae, Μακανῖται)
* Miknasa (tribu)
En època cristiana la Notitia esmenta almenys 170 seus de bisbes entre la Tingitana i la Cesariense.
Al segle iv la província va ser posada sota dependència de la diòcesi d'Hispània i governada per un praeses. Va ser conquerida pels vàndals el 429.
Algunes posicions les van recuperar els romans d'Orient el 534. Després, en una data entre 552 i el 564, van ocupar territoris al sud d'Hispània (vegeu Espània) que va unir a les posicions del nord d'Àfrica de l'antiga Tingitana, i van donar a aquest territori el nom de Mauritània Segona (Mauritania Secunda).

## Referències

* ↑ «Volubilis». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 18 desembre 2021].
* 1 2 Heather, 2007, p. 270.
* ↑ Sigman, 1977, p. 415.

## Bibliografia

* Heather, P. The Fall of the Roman Empire: A New History of Rome and the Barbarians (en anglès). Oxford University Press, 2007. ISBN 9780195325416.
* Sigman, M. C. «The Romans and the Indigenous Tribes of Mauritania Tingitana» (en anglès). Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, 26, 4, 1977, pàg. 415-439.

## Vegeu també

* Sala (Tingitana)
* Volúbilis
# CantAlguer

Lo CantAlguer és un concurs musical ideat de Claudio Gabriel Sanna i organitzat de Plataforma per la Llengua, destinat a descobrir i promoure nous talents de la música en alguerès. Lo concurs és obert a joves cantautors i grups musicals de l’Alguer, amb joves de 18 a 39 anys, amb l’objectiu de fer creixir la cançó algueresa entre les noves generacions i donar-li un públic catalanoparlant més ampli.
Entre los premis, lo CantAlguer ufri la producció de un EP i la possibilitat de fer concerts en esdeveniments importants com la Universitat Catalana d’Estiu (UCE) a Prada. Lo duo alguerés Gionta i Riccardo, vencedors de l’edició del 2023, van presentat les cançons del seu EP “Quan miraves a lluny” durant la XI Jornada Algueresa, en el marc de la UCE. El 2022 va guanyar Arbre del Peix.

## Referències

* 1 2 3 «El concurs CantAlguer convoca la tercera edició | Enderrock.cat». Enderrock.cat, 17-07-2024. [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ «CantAlguer, un concurs per posar en valor els nous talents de la música en alguerés». Racó Català, 04-07-2022. [Consulta: 4 setembre 2024].
* 1 2 «Lo duo alguerés Gionta i Riccardo s'és exhibit en concert durant la XI Jornada Algueresa a la Universitat Catalana d’Estiu | Notícies de Plataforma per la Llengua». Plataforma per la Llengua, 23-08-2024. [Consulta: 4 setembre 2024].
# Estenopodideus

Els estenopodideus (Stenopodidea) són un infarordre de crustacis decàpodes del subordre dels pleociemats. Són un grup petit amb poca representació a la mar Mediterrània.

## Biologia i distribució

La seva principal característica és que el tercer parell de pereiopodis és més llarg i robust que els altres. El carp del quart i el cinquè parell de potes és multiarticulat.
Moltes de les espècies viuen dins esponges hexactinèl·lides, per bé que la seva biologia és encara poc coneguda. Al Mediterrani trobem només dues espècies de la família dels estenopòdids (Stenopodidae):
* Stenopus spinosus, que sol viure en fons de roques fins als 700 metres de profunditat. Té espines per tot el cos i posseeix llargs flagels a les antenes, característica d'espècies que viuen en fons rocosos profunds.
* Richardina fredericii, endèmica del Mediterrani occidental, és poc abundant i es troba fins a més de 600 m de fondària.

## Sistemàtica

Aquest infraordre se subdivideix en dues famílies. La llista de gèneres i espècies recull la proposta de la ITIS, que varia força en relació a altres llistes:

### Família Spongicolidae Claus, 1872

* Microprosthema Stimpson, 1860
** Microprosthema looense
** Microprosthema manningi
** Microprosthema semilaeve
* Spongicola de Haan, 1844
** Spongicola andamanica
* Spongicoloides Hansen, 1908
** Spongicoloides hawaiiensis
* Spongiocaris Bruce i Baba, 1973
** Spongiocaris hexactinellicola

### Família Stenopodidae Schram, 1986

* Odontozona Holthuis, 1946
** Odontozona libertae
** Odontozona spongicola
** Odontozona striata
* Richardina A. Milne Edwards, 1881
** Richardina spinicincta
* Stenopus Latreille, 1819
** Stenopus earlei
** Stenopus hispidus
** Stenopus pyrsonotus
** Stenopus scutellatus
** Stenopus spinosus

## Referències

* ↑ Història Natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. Vol 9, "Artròpodes I", pp 345-346.
* ↑ ITIS: Stenopodidea
* ↑ NCBI: Stenopodidea
* ↑ Animal Diversity: Stenopodidea
# Zapateado

Un zapateado és un ball flamenc de compàs ternari en què els balladors marquen els passos percudint fortament a terra amb les soles de les sabates.
Ballat, normalment, en compàs de 6/8 és considerat la forma original de molts altres estils ballables coneguts de procedència gitanoandalusa.

## Vegeu també

* Claqué
* Dansa espanyola

## Referències

* ↑ Cort i Vives, Aleix: Diccionari del Ball. Edicions 62, Col·lecció El Cangur/Diccionaris, núm. 278. Barcelona, juliol del 1999. ISBN 84-297-4572-6, plana 215.

## Bibliografia

* David Ewen, Encyclopedia of Concert Music. Nova York; Editorial Hill and Wang, 1959. (anglès)

## Enllaços externs

* Origen i descripció del zapateado. Arxivat 2007-12-08 a Wayback Machine. (castellà)
# Depressió (economia)

Depressió, en economia, és la fase de caiguda en el cicle econòmic en la qual es produeix un descens significatiu en l'activitat econòmica.
Per oposició a una recessió, que només és una fase de baixada passatgera del cicle econòmic, consisteix en una disminució important i durable de la producció i del consum, els preus poden baixar per l'excés d'oferta, augmenta l'atur, etc.
L'exemple més conegut és la Gran depressió dels anys 1930, que va afectar tots els països occidentals, i que va ser particularment severa als Estats Units.

## Referències

* ↑ http://portal.lacaixa.es/docs/diccionario/D_ca.html#DEPRESSIO-ECONOMICA Arxivat 2009-12-20 a Wayback Machine.
Viccionari
# Govern de coalició

Un govern de coalició o un gabinet de coalició és un gabinet del poder executiu del govern parlamentari en què representants de diversos partits en són membres. Aquests governs es formen quan cap partit aconsegueix la majoria absoluta al parlament i, per tant, dos o més partits han de cooperar per elegir un primer ministre o president. Un govern de coalició també pot formar-se en temps de crisi nacional, com ara en temps de guerra, per donar al govern un grau major de legitimitat política i reduir les diferències polítiques internes; en aquests casos, tanmateix les coalicions sovint integren tots els partits en governs d'unitat nacional. Si una coalició es col·lapsa, es realitza una moció de censura per convocar eleccions.
Els governs de coalició són comuns als Estats parlamentaris amb sistemes de representació proporcional. Els Estats presidencialistes o congressuals no formen governs de coalició, ja que el president és elegit per vot directe de manera separada del Congrés o Parlament, i és ell qui nomena els membres del gabinet, amb aprovació d'almenys una de les Cambres Legislatives.
Quan cap partit no aconsegueix la majoria necessària en les eleccions generals, els partits poden formar gabinets de coalició amb el suport d'una majoria parlamentària, o governs de minoria, si la constitució en permet un. Si els governs opten per la coalició amb una majoria parlamentària, aquesta forma de govern tendeix a ser més estable i de més duració que els governs de minoria. Els governs de coalició són subjectes a les lluites internes entre els diversos partits que en són membres. Els governs de minoria, per la seva banda, han d'aconseguir el suport del parlament per evitar una moció de censura.
A Espanya, des de les eleccions municipals i autonòmiques de 2015 Eleccions municipals espanyoles de 2015 Elecciones autonómicas de España de 2015, i des de les eleccions generals de 2019 Eleccions generals espanyoles de novembre de 2019; conformant governs amb diferents composicions.
# Göte Blomqvist

Göte Blomqvist (Södertälje, 11 de gener de 1928 - Södertälje, 28 de febrer de 2003) va ser un jugador d'hoquei sobre gel suec que va competir entre les dècades de 1940 i 1960.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Oslo, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre gel. En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del Món d'hoquei sobre gel, d'or el 1953 i de bronze el 1954. Amb la selecció sueca jugà 108 partits i marcà 68 gols.
A nivell de clubs jugà al Södertälje, amb qui va guanyar els títols suecs de 1953 i 1956 i fou el màxim golejador de la lliga sueca el 1951, 1952 i 1953.
Després de retirar-se va exercir d'entrenador d'hoquei sobre gel al Morgårdshammars IF, BK Remo, Enhörna IF i Södertälje SK.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Göte Blomqvist». [Consulta: 24 gener 2025].
* 1 2 3 «Göte Blomqvist - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 25 gener 2025].