OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fabio Enrique Parra Pinto

Fabio Enrique Parra Pinto (Sogamoso, Boyacá, 22 de novembre de 1959) va ser un ciclista colombià que fou professional entre 1986 i 1992. Excel·lent escalador, els seus majors èxits els aconseguí al Tour de França, on guanyà 2 etapes i finalitzà tercer el 1988, i a la Volta a Espanya, on també guanyà 2 etapes finalitzant en segona posició el 1989.
Els seus germans Iván i Humberto també ha estat ciclistes professionals.

## Palmarès

* 1978
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia sub-23
* 1979
** 1r a la Volta a Colòmbia sub-23 i vencedor de 3 etapes
* 1981
** 1r a la Volta a Colòmbia i vencedor d'una etapa
* 1984
** 1r a la Clásica Cundinamarca
** 1r a la Clásica Antioquia
** Vencedor de 3 etapes de la Volta a Colòmbia
* 1985
** Campió de Colòmbia en ruta
** 1r a la Clásica Cundinamarca
** Vencedor d'una etapa del Tour de França i 1r de la Classificació dels joves
** Millor jove de la Volta a Espanya
* 1986
** 1r a la Clásica de Boyaca
* 1987
** 1r al Clásico RCN i vencedor de 2 etapes
* 1988
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1989
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Colòmbia
** Vencedor d'una etapa del Clásico RCN
* 1991
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1992
** 1r a la Volta a Colòmbia i vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 1985. 8è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r de la Classificació dels joves
* 1986. Abandona (4a etapa)
* 1987. 6è de la classificació general
* 1988. 3r de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1989. Abandona (11a etapa)
* 1990. 13è de la classificació general
* 1991. Abandona (7a etapa)
* 1992. Abandona (8a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1985. 5è de la classificació general
* 1986. 8è de la classificació general
* 1988. 5è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1989. 2n de la classificació general
* 1990. 5è de la classificació general
* 1991. 5è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1992. 7è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Fabio Parra a sitiodeciclismo.net
* Fabio Enrique Parra Pinto a ProCyclingStats
# Bandera de Burundi

La bandera de Burundi es va adoptar després de la independència del país de Bèlgica l'1 de juliol de 1962. Va passar per diverses revisions i ara consta d'un salt blanc que divideix el camp en zones alternades vermelles i verdes. El centre del saltire es fusiona en un disc blanc, en el qual hi ha tres estrelles sòlides de sis puntes vermelles delineades en verd. La relació actual és de 3:5, que es va canviar de 2:3 el 27 de setembre de 1982.

## Simbolisme

La bandera està dividida en quatre parts per un salt blanc. Les parts superior i inferior són de color vermell, mentre que les esquerra i dreta són de color verd. El color blanc del saltire representa la pau, el verd representa les esperances de la nació en el desenvolupament futur i el vermell simbolitza el patiment de la nació durant la seva lluita per la llibertat. Les tres estrelles en configuració triangular representen els tres grups ètnics de Burundi: els hutus, els twas i els tutsis. Les tres estrelles també representen els tres elements del lema nacional: Unité, Travail, Progrès ("Unitat, Treball i Progrés"), que es poden veure a l'escut de Burundi. També representen la lleialtat que els ciutadans de la nació han compromès al seu Déu, rei i país.

## Construcció i dimensions

El 27 de setembre de 1982 es va fer un canvi en la proporció i va passar a ser de 3:5.

### Colors

Els colors es defineixen a la constitució simplement com verd, blanc i vermell. Enlloc el govern documenta cap tonalitat de color específica. A falta de cap estàndard oficial, els colors utilitzats als Jocs Olímpics de Londres de 2012 es mostren a la següent taula:
| Model de color | Vermell | Verd | Blanc |
| Pantone | 186C | 361C | Blanc |
| CMYK | 0-92-77-22 | 62-0-76-31 | 0-0-0-0 |
| RGB | 200, 16, 46 | 67, 176, 42 | 255, 255, 255 |
| HTML | #C8102E | #43B02A | #FFFFFF |

## Banderes històriques

* Bandera de l'1 de juliol de 1962 al 28 de novembre de 1966.
* Bandera només del 28 i 29 de novembre de 1966.
* Bandera del 29 de novembre de 1966 al 28 de març de 1967.
* Bandera del 28 de juny de 1967 al 27 de setembre de 1982 (ràtio 2:3)

## Referències

* 1 2 «Burundi flag».
* 1 2 «flag of Burundi».
* ↑ Guide to the Flags of the World by Mauro Talocci, revised and updated by Whitney Smith (ISBN 0-688-01141-1), p. 153.
* ↑ FLAGS AND ANTHEMS MANUAL LONDON 2012. Londres: Summer Olympic Games. Organizing Committee, 2012, p. 116 [Consulta: 9 setembre 2022].
* 1 2 3 «PMS 186 C». PMScolorguide.com. [Consulta: 9 setembre 2022].
* 1 2 3 «PMS 361 C». PMScolorguide.com. [Consulta: 9 setembre 2022].
# Carles Giró Puig

Carles Giró Puig (Reus 13 de febrer de 1917 - 19 de gener de 1976) va ser un advocat i periodista català.
Fill de Joan Giró Briansó, músic i comerciant, de Valls i de Mercè Puig Casulleres, de Reus, de petit va contraure la poliomielitis que va afectar de forma important el seu físic i la seva capacitat per caminar. Passada la part més dura de la malaltia i les dificultats de la readaptació, va estudiar batxillerat i després la carrera de Dret amb notes brillants. Va obrir un bufet d'advocat a Reus i va ser assessor jurídic de l'Ajuntament de la ciutat durant molts anys. D'un catolicisme militant i ultraconservador, va dirigir des de la seva fundació fins que va morir, el Setmanari Reus, on s'expressava «com un franquista radical» segons diu el poeta i memorialista reusenc Xavier Amorós. Al Setmanari Reus utilitzava diferents pseudònims: «Gil y Veciana», »Bernardo de Aguiló», «Guaita», i també el seu nom i cognom o una G. Xavier Amorós comenta que si algú volgués fer un estudi del franquisme a la ciutat de Reus només li caldria llegir els textos de Giró al Setmanari Reus. Va col·laborar al Diario Español de Tarragona, portaveu del règim franquista, i va ser corresponsal de l'Agència EFE. En la seva època d'estudiant havia estat redactor en cap i director de la revista estudiantil Aules i redactor de Batxiller.
Va ser president de la secció local d'Acció Catòlica i donà diverses conferències en entitats catòliques reusenques.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 329.
* 1 2 3 Amorós, Xavier. Temps estranys: clarobscurs en la llarga postguerra reusenca II, 1951-1960. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2002, p. 83-86. ISBN 8493232408.
# Tomás Villalba Albín

Tomás Villalba Albín (Dolores, llavors Banda Oriental, avui Uruguai, 9 de desembre de 1805 - Montevideo, 12 de juliol de 1886), va ser un polític i empresari uruguaià, President de la República durant cinc dies, l'any 1865.

## Biografia

Partidari de Manuel Oribe en la seva joventut, va acompanyar a aquest en el Govern "del Cerrito", sent nomenat Comandant Militar de Soriano. Va ser Cap Polític i de Policia de Colonia i després de Soriano entre el 1852 i 1853, per passar a ser-ho de Cerro Largo a l'any següent. Al camp de l'administració financera va ser Comptador General de la Nació entre 1855 i 1858 i Ministre d'Hisenda durant la presidència de Bernardo Prudencio Berro, entre 1860 i 1861. Poc més tard, el 1863, va ser elegit per al Senat, el que presidia el 15 de febrer de 1865, data de l'acabament del mandat interí de Atanasio Cruz Aguirre, a qui va succeir com a President del Senat en exercici del Poder Executiu.
En tals circumstàncies, i trobant-se la ciutat de Montevideo assetjada per les tropes de l'Imperi del Brasil i les de Venancio Flores, va buscar una sortida negociada que evités a la capital el trànsit de passar per circumstàncies similars a les del setge a Paysandú, el mes de desembre anterior. L'acord amb els assetjadors es va signar el 19 de febrer de 1865 i va significar la capitulació sense cap resistència de Montevideo, alhora que el seu allunyament del govern.
S'ha assenyalat que per les vinculacions a l'alt comerç de Montevideo per part de Tomás Villalba, aquest hauria accelerat la solució del conflicte en l'objectiu de protegir els interessos d'aquell grup, a qui perjudicaria ostensiblement una resistència als assetjadors.

## Enllaços externs

* Breu biografia de Tomás Villalba Arxivat 2006-04-28 a Wayback Machine. (castellà)
# Carles Martí i Feced

Carles Martí i Feced (Alzira, 25 d'agost de 1901 - Barcelona, 1982) fou un metge i polític valencià establert a Catalunya. Estudià medicina a la Universitat de Barcelona. El 1931 fou elegit regidor republicà a l'Hospitalet de Llobregat i s'afilià a ERC. Durant els fets del sis d'octubre de 1934 fou empresonat pel fet d'haver cercat un refugi per a Manuel Azaña.
En el transcurs de la guerra civil espanyola fou sots-secretari de finances de la Generalitat de Catalunya, i des del 1937 conseller de governació, de finances i de cultura. El 1939 marxà a l'exili a la Catalunya del Nord on fou encarregat pel president Lluís Companys d'ajudar els catalans internats als camps de concentració i als que volien emigrar a Amèrica. El 1941 fou arrestat per ordre de la Gestapo juntament amb Ventura Gassol i Josep Tarradellas, amb qui va fugir a Suïssa el 1942.
En acabar la Segona Guerra Mundial s'apartà de la política i el 1947 s'establí al Marroc, on hi exercí de metge i publicà treballs sobre medicina. El 1977 tornà a Catalunya amb el president Josep Tarradellas, que el nomenà membre de l'Organisme Consultiu de caràcter assessor en el context de les negociacions per al restabliment de la Generalitat provisional.

## Referències

* 1 2 3 4 «Carles Martí i Feced». Col·legi Oficial de Metges de Barcelona. [Consulta: 24 març 2024].
* 1 2 3 4 5 Carles Martí Arxivat 2015-02-25 a Wayback Machine. a memòriaesquerra.cat Arxivat 2015-03-11 a Wayback Machine.
# North Stonington

North Stonington és una població dels Estats Units a l'estat de Connecticut. Segons el cens del 2008 tenia 5.233 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, North Stonington tenia 4.991 habitants, 1.833 habitatges, i 1.424 famílies. La densitat de població era de 35,5 habitants/km².
Dels 1.833 habitatges en un 35% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,7% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 22,3% no eren unitats familiars. En el 16,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 29,8% entre 25 i 44, un 28,3% de 45 a 60 i un 10,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.887 $ i la renda mediana per família de 61.733 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.625 $ mentre que les dones 29.133 $. La renda per capita de la població era de 25.815 $. Aproximadament el 3,3% de les famílies i el 4,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- North Stonington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- North Stonington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Barcelona Ladies Open

El torneig de Barcelona WTA, oficialment conegut com a Barcelona Ladies Open, fou una competició tennística professional que es disputà sobre terra batuda al BTO Vall d'Hebron de Barcelona, Espanya. Va pertànyer a la categoria International Tournaments del circuit WTA femení.
El torneig es va crear l'any 2003 amb el nom ITF Ciutat de Barcelona i l'edició inaugural es va disputar al Club Tennis La Salut amb un premi de 10.000 dòlars. El va guanyar l’aragonesa Marta Fraga, jugant contra la sèrbia Ana Ivanovic, que esdevindria la número 1 del rànquing mundial. Els anys següents van guanyar el torneig la catalana Laura Pous (2004), l’espanyola Lourdes Domínguez-Pino (2005) i la italiana Tathiana Garbin (2006).
L'any 2007 es va fer un salt de qualitat i va entrar al circuit professional femení dins la categoria Tier IV, celebrant-se al BTO Vall d'Hebron amb el nom Barcelona Kia. Aquell any la vencedora del torneig va ser la nord-americana Meghann Shaughnessy. El 2008 l'open es va desplaçar al club David Lloyd Club Turó, on va guanyar la russa Maria Kirilenko (2008), i el 2009 va canviar de nom per l'actual Barcelona Ladies Open. Les italianes Roberta Vinci i Francesca Schiavone van vèncer en les edicions de 2009 i 2010. El 2011 el torneig va tornar a la seu inicial.
L'any 2013 es va cancel·lar la seva organització i els seus drets van ser adquirits per un nou torneig celebrat a Nuremberg, Alemanya, la setmana posterior al Roland Garros.

## Palmarès
### Individual femení

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| 2012 | Sara Errani | Dominika Cibulková | 6−2, 6−2 |
| 2011 | Roberta Vinci (2) | Lucie Hradecká | 4−6, 6−2, 6−2 |
| 2010 | Francesca Schiavone | Roberta Vinci | 6−1, 6−1 |
| 2009 | Roberta Vinci | Maria Kirilenko | 6−0, 6−4 |
| 2008 | Maria Kirilenko | María José Martínez Sánchez | 6−0, 6−2 |
| 2007 | Meghann Shaughnessy | Edina Gallovits | 6−3, 6−2 |

### Doble femení

| Any | Campiones | Finalistes | Resultat |
| 2012 | Sara Errani Roberta Vinci | Flavia Pennetta Francesca Schiavone | 6−0, 6−2 |
| 2011 | Iveta Benešová Barbora Záhlavová-Strýcová | Natalie Grandin Vladimíra Uhlířová | 5−7, 6−4, [11−9] |
| 2010 | Sara Errani Roberta Vinci | Timea Bacsinszky Tathiana Garbin | 6−1, 3−6, [10−2] |
| 2009 | Núria Llagostera Vives María José Martínez Sánchez | Sorana Cirstea Andreja Klepac | 3−6, 6−2, [10−8] |
| 2008 | Lourdes Dominguez Lino Arantxa Parra Santonja | Núria Llagostera Vives María José Martínez Sánchez | 4−6, 7−5, [10−4] |
| 2007 | Núria Llagostera Vives Arantxa Parra Santonja | Lourdes Dominguez Lino Flavia Pennetta | 7−6(3), 2−6, [12−10] |

## Vegeu també

* Torneig Comte de Godó

## Referències

* 1 2 «Barcelona Ladies Open'09», 12-01-2010. [Consulta: 9 març 2025].
* 1 2 «Barcelona Open Ladies | enciclopedia.cat». [Consulta: 9 març 2025].
* ↑ «Desaparece el WTA de Barcelona» (en castellà). [Consulta: 9 març 2025].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2012-03-21 a Wayback Machine. (català) (castellà) (anglès)
* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
Barcelona :
2007
2008
2009
2010
2011
2012 :
# Luling (Louisiana)

Luling és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 11.512 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Luling tenia 11.512 habitants. La densitat de població era de 240,4 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 30,9% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 56.114 $ i la renda mediana per família de 60.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.862 $ mentre que les dones 26.869 $. La renda per capita de la població era de 20.439 $. Entorn del 7% de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Geographic Comparison Table- Luling». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
* ↑ «Fact Sheet- Luling». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
# Leonville

Leonville és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.007 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Leonville tenia 1.007 habitants, 365 habitatges, i 281 famílies. La densitat de població era de 145,6 habitants/km².
Dels 365 habitatges en un 38,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,1% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 23% no eren unitats familiars. En el 19,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 23,3% de 45 a 60 i un 12,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.982 $ i la renda mediana per família de 30.673 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.554 $ mentre que les dones 15.000 $. La renda per capita de la població era de 10.839 $. Entorn del 17,1% de les famílies i el 19,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Leonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Leonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fiódorovka (Bíkovo)

Fiódorovka — Фёдоровка (rus) — és un possiólok (un poble) a l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2002 tenia 120 habitants.

## Referències

* ↑ «Газ пришел в хутор Ближнемельничный». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 4 gener 2018].
# Hosston

Hosston és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 387 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hosston tenia 387 habitants, 152 habitatges, i 101 famílies. La densitat de població era de 56 habitants/km².
Dels 152 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,3% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 32,9% no eren unitats familiars. En el 28,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 19,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.500 $ i la renda mediana per família de 26.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.179 $ mentre que les dones 18.125 $. La renda per capita de la població era de 12.282 $. Entorn del 24,1% de les famílies i el 27,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hosston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hosston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fiódorovka (Kursk)

Fiódorovka (en rus: Фёдоровка) és un poble de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 6 habitants. Pertany al districte rural de Gorxétxnoie.

## Referències

* ↑ «Udobnoye». GeoNames. [Consulta: 1r desembre 2018].
# Barraca B-18

La barraca B-18 és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), a 400 metres al nord-est de la urbanització Can Rossell.
Construïda en pedra seca, al costat d'un camp de vinya, de planta circular i forma troncocònica, de 2,30 metres de diàmetre interior i una alçada màxima de 2,10 metres. A l'interior s'observen dues fornícules. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). La llinda de la porta és plana, de grans proporcions.
El portal, orientat al sud, té una alçada de 104 cm, una amplada de 50 cm i un gruix de 100 cm. La llinda és simple, de 122 x 15 x 30 cm.
El codi utilitzat en la denominació d'aquesta barraca (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira, que intenta sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats.

## Referències

* 1 2 «Barraca B-18». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
# Alecto (mitologia grega)

Alecto o Al·lecto (grec: Ἀληκτώ, "la implacable") és una de les tres fúries que segons la mitologia grega habitava el tàrtar. Segons Hesíode, ella i les seves germanes Megera i Tisífone van néixer de la sang d'Urà quan Cronos va castrar-lo.
Alecto és la fúria encarregada de castigar els crims morals (com la còlera, la supèrbia…), especialment quan s'han comès envers altres persones. La seva funció és bastant semblant a la de Nèmesi, amb la diferència que aquesta última castiga els crims morals contra els déus.
Alecto apareix a l'Eneida de Virgili, i juntament amb les altres tres fúries a l'Infern de Dante.

## Notes

* ↑ La forma amb ela geminada és la usada per Virgili (Allecto) malgrat que la forma grega originària no presenta geminació (Ἀληκτώ). Els traductors han triat la forma amb geminació o sense geminació en funció de la llengua i l’autor d’origen.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana (en català). Barcelona: Edicions de 1984, p. 170. ISBN 978-84-96061-97-2.
* ↑ L’Eneida (en català). Gavà: Editorial Empúries. Biblioteca Bàsica d’El Periódico, p. 181. ISBN 84-9520-01-3. «Si es veuen empesos a la guerra, no és per voluntat pròpia sinó per instigació de Juno, que sembra entre ells la discòrdia per mitjà de la Fúria Al·lecto.»
* ↑ Alighieri, Dante. La Divina Comèdia (vol. I). Gavà: Biblioteca Bàsica d'El Periódico, p. 56. ISBN 84-96414-93-0.

## Bibliografia

* Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, (William Smith, 1849)
* Dictionary of Greek and Roman Geography (William Smith, 1854)