OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ebersbach (Saxònia)

Ebersbach (alt sòrab: Habrachćicy) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Es troba a 20 kilòmetres al nord-oest de Zittau i a 23 kilòmetres al sud-oest de Bautzen.

## Llogarets

* Delni wjes; (Niederdorf)
* Hembjerkecy; (Hempel)
* Horni kraj; (Oberland)
* Horni wjes; (Oberdorf)
* Nowy Starosć; (Neue Sorge)
* Sprewjecy; (Spreedorf)
* Wrjósny; (Haine)

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 1834 | 5.622 |
| 1871 | 7.049 |
| 1890 | 7.833 |
| 1910 | 9.585 |
| 1925 | 9.419 |
| 1939 | 9.560 |
| 1946 | 11.315 |
| 1950 | 11.789 |
| 1964 | 11.312 |
| 1990 | 12.669 |
| 2000 | 10.382 |
| 2007 | 8.451 |

## Agermanaments

* Bourg-lès-Valence, Roine-Alps
* Ebersbach an der Fils
* Jiříkov
# Alonso de Silva de la Cerda y Guzmán

Alonso de Silva de la Cerda y Guzmán (Madrid, 29 d'agost de 1617 - Madrid, 25 d'abril de 1682) va ser un noble castellà, sisè comte de Galve.
Va néixer a Madrid el 29 d'agost de 1617 i batejat el 6 de setembre a la parròquia de Santa Maria de Madrid, amb l'assistència del beat Simón de Rojas. Va ser el fill segon dels prínceps de Melito i tercers ducs de Pastrana, Ruy Gómez de Silva, natural de València, i Leonor de Guzmán, de Sanlúcar de Barrameda. Va heretar el comtat de Galve, esdevenint-ne el sisè comte, d'acord amb una clàusula del majorat que afavoria el secundogènits. Segons Salazar, malgrat viure a la cort i ser present en el seu bullici, sempre va viure ocupat en exercicis virtuosos i portant una vida tranquil·la i costums suaus, semblant a la d'un religiós.
Va exercir alguns càrrecs a la cort reial, el 1632 era servidor bracer de la reina Isabel de Borbó. Va assistir, com a noble titulat i cenyint-se una espasa per a l'ocasió, a la jura del príncep d'Astúries, Baltasar Carles a San Jerónimo el Real, seient a la banda de l'evangeli. Es va casar el 1634 amb Mariana de Álava, tercera comtessa de Triviana, filla del duc de Ciudad Real, Alonso Idiáquez, i de la segona comtessa de Triviana, Ana María de Álava, un matrimoni les capitulacions del qual va acordar la seva mare, Leonor de Guzmán, el 9 de novembre del mateix any. Posteriorment, va servir com a majordom del rei Carles II, i fins a 1678, quan ja era el més antic dels seus majordoms, i el monarca va decidir nomenar-lo majordom major de la reina mare, Maria Anna d'Àustria, però Silva va refusar el càrrec perquè creia que afectaria les seves obres pietoses.
Vidu des de la mort de la comtessa l'1 de desembre de 1670, no es va tornar a casar i no va tenir descendència, sinó que va viure seguint el model de moderació que havia seguit sempre. Va morir el 25 d'abril de 1682 a Madrid i va ser enterrat a la capella major de l'església de Pastrana. Com no va tenir fills, el va succeir en el títol el seu germà, Diego de Silva, que mort també sense fills, va fer que el comtat de Galve passés al nebot d'ambdós, Gaspar, fill segon dels quarts ducs de Pastrana.

## Referències

* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 60-61.
* 1 2 3 4 Salazar y Castro, Luis de. Historia genealógica de la casa de Silva (en castellà). Madrid: Melchor Álvarez y Mateo de Llanos, 1685, p. 588.
* ↑ Burgos, Augusto de. Blasón de España. Libro de oro de su nobleza (en castellà). Madrid: Imprenta de D. Pedro Montero, 1859, p. 50-51.
* ↑ Rubio Mañé, Jorge Ignacio. El Virreinato (en castellà). vol. 1. Mèxic: UNAM-FCE, 1983, p. 259-260.
# Caputxí frontblanc

El caputxí frontblanc (Cebus albifrons) és una espècie de mico de la família dels cèbids que es troba a Bolívia, el Brasil, Colòmbia, Veneçuela, l'Equador i el Perú.

## Subespècies

* C. a. albifrons
* C. a. cuscinus
* C. a. trinitatis
* C. a. unicolor
* C. a. versicolor

## Referències

* ↑ «caputxí frontblanc». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 2 gener 2024].
# Stepnoi (Tula)

Stepnoi (en rus: Степной) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 428 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Estació de les Rodalies

L'Estació de les Rodalies va ser una estació de ferrocarril propietat de RENFE, i anteriorment de MZA, situada entre els barris de la Barceloneta i de la Ribera de Barcelona. L'estació es trobava annexa a l'Estació de França i era la terminal de la línia Barcelona-Mataró-Maçanet, que aleshores passava pel ramal de Marina, que resseguia la costa de la ciutat. L'edifici va ser enderrocat el 1993, quatre anys després del desmantellament del ramal. El terreny es va quedar en un solar sense edificar fins a mitjans de la dècada del 2000, quan primer s'hi va construir un hotel i, més tard, s'hi van fer habitatges.
Aquesta estació de la línia de Mataró havia substituït l'antiga terminal ferroviària que es trobava a la mateixa zona i que s'havia inaugurat el 28 d'octubre de 1848, quan es va obrir el ferrocarril de Barcelona a Mataró, la primera línia de ferrocarril de la Península Ibèrica i iniciativa de l'empresari Miquel Biada i Bunyol.
L'últim tren hi va passar el 1989 i l'estació es va començar a desmantellar per cedir el terreny a la construcció de la Vila Olímpica del Poblenou per als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992. L'estació de Poblenou i l'estació de mercaderies de Bogatell també es van desmantellar al trobar-se en el mateix ramal. L'Estació de França no va patir la mateixa mala sort, ja que el ramal de Glòries de la línia de Granollers es va acabar soterrant.

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Referències

* ↑ Fernàndez, Magda. Passat i peresent de Barcelona (II): Materials per l'estudi del medi urbà. Edicions i Publicacions Universitat de Barcelona, 1985. ISBN 84-7528-162-1.
* ↑ «¡Universitaros, al tren!» (PDF) (en castellà). La Vanguardia, 28-09-1993. [Consulta: 18 agost 2010].
* ↑ «Un lujo a medio gas» (PDF) (en castellà). La Vanguardia, 25-04-1993. [Consulta: 18 agost 2010].
* ↑ «Ascensores para los "quarts de casa"» (PDF) (en castellà). La Vanguardia, 01-06-2008. [Consulta: 18 agost 2010].
* ↑ «Conegueu la línia R1». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 24 de març 2010. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «Barcelona convierte hoy en realidad la aspiración de eliminar la barrer de hiero que la separa del mar» (en castellà). La Vanguardia, 13-02-1986. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
# Antic Ajuntament de Montornès del Vallès

L'antic ajuntament de Montornès del Vallès o les antigues escoles és una obra de Montornès del Vallès (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici té una façana d'estructura rectangular amb la part central coronada per un frontó triangular, independent de la teulada a quatre vessants que té l'edifici. Sobre cada angle del frontó hi ha un motiu escultòric en forma de calze ple de fruites. El conjunt de la façana es distribueix respecte a un eix simètrica, mentre en els laterals s'obre una finestra en la part superior i una altra d'arc rebaixat, partida en dos, en la part inferior. A la porta d'accés s'hi arriba per quatre esglaons, i es troba flanquejada per dues pilastres que, adossades al mur, suporten un entaulament i una cornisa. Hi ha tres finestres en el pis superior del cos central. Els murs són arrebossats i no en massa bon estat.

## Història

L'edifici fou utilitzat com ajuntament des de la seva construcció l'any 1923 fins a l'any 1932, tot i que altres fonts ho disputen i diuen que va ser projectat com a escola i que es va inaugurar el 1930.

## Referències

* 1 2 «Antigues Escoles. Montornès del Vallès | Mapes de Patrimoni Cultural», 15-03-2005. [Consulta: 24 gener 2025].
* ↑ «Antigues escoles - Montornès del Vallès - Pobles de Catalunya». [Consulta: 24 gener 2025].
* 1 2 «Antic Ajuntament de Montornès del Vallès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Corberó, SA

Corberó SA va ser una empresa d'electrodomèstics catalana iniciada el 1930 per Pere Corberó Trepat i absorbida el 1988 per la multinacional Electrolux. Posteriorment Electrolux ha mantingut la marca per comercialitzar part dels seus productes.
La història de l'empresa Corberó comença el 1930 al taller de Pere Corberó Trepat al carrer Gelabert de Barcelona amb la fabricació de petits fornets de gas per a la xarxa de gas ciutat. Passada la postguerra, Pere Corberó aprofita l'expansió del gas butà en bombones per tot el país per iniciar amb èxit la fabricació de cuines i escalfadors.
L'any 1960 es constitueix l'empresa Corberó SA i es construeix la primera fàbrica d'Esplugues de Llobregat, que posteriorment s'amplia amb una nova factoria a Castellbisbal.
Durant les dècades de 1960 i 1970 i els primers anys dels 80, l'empresa viu el seu millor moment, amb 2.500 treballadors el 1973 i una producció de fins a 3.000 aparells al dia el 1976, entre rentadores, assecadores, rentavaixelles, neveres, cuines, forns i escalfadors. Aquests anys Corberó també destaca per la intensa publicitat dels seus productes, amb un eslògan que es fa famós: Desde luego, Corberó.
L'any 1988, després d'uns anys de crisi, l'empresa és absorbida per la multinacional sueca Electrolux, amb una important aportació econòmica de la Generalitat per assegurar el manteniment de la producció. Malgrat tot, l'any 1996 Electrolux ven les antigues instal·lacions d'Esplugues i Castellbisbal a l'empresa italiana Iar Sirtal, que tancarà les instal·lacions l'any 2000, deixant centenars de treballadors al carrer.
Per la seva banda, a 2024 Electrolux continua venent productes la marca Corberó fabricats en la planta de Sagunt, amb la seu central a Castelldefels.

## Referències

* ↑ «Los trabajadores de Corberó pactan con Electrolux una reestructuración de plantilla» (en castellà). La Vanguardia, 03-11-1988. [Consulta: 6 febrer 2024].
* 1 2 «Sismograma. Cierre de Corberó. Cuitas de línea blanca. Global performance» (en castellà). La Vanguardia, 30-01-2000. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ «Historia y evolución de la empresa española Corberó - A SU SERVICIO.NET» (en castellà), 20-05-2015. [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ «La industrialització a Esplugues: l'empresa Corberó», 01-01-2010. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ «Corberó inaugura su nueva delegación en Valencia». Mediterráneo, 29-05-1976, pàg. 8-9.
* ↑ «“Desde luego, Corberó”», 17-07-2023. [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ Press, Europa. «CC.OO. formaliza la querella criminal contra Electrolux por el cierre de la antigua Corberó», 05-05-2000. [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ «Sobre nosotros (web Corbero.es)» (en castellà). Arxivat de l'original el 2024-02-05. [Consulta: 5 febrer 2024].
# Estel Julià

Estel Julià (València, 1962), pseudònim d'Estrella Correcher Juliá, és una poeta, escriptora i titular d'un màster en Estudios Hispánicos Avanzados atorgat per la Universitat de València.

## Obra
### Investigació

* Julià, E. (ed.); Alfons, E.; Cortés, C. (pròl.) (autopublicat, 2012): Dietari visual d'Enric Alfons. Una proposta pictòrica per contextualitzar algunes poètiques de l'Àfrica i l'Orient (valencià). ISBN 9788469556382.
* Julià, E. (ed.); Alfons, E.; Miquel, C. (pròl.) (2014): La imatge traduïda; (en valencià). ISBN 978-84-697-1313-6 (valencià).

### Poesia

* Julià, E.; Roda, Ll. (pròl.) (2013): Mar d'estels, Barcelona: Témenos (valencià). ISBN 9788494167737.
* Julià, E.: Marcillas, I. (pròl.) (2014): Anadna, Ontinyent (València): El Toll (valencià). ISBN 978-84-941809-8-9.
* Julià, E.; Mardaras, D. (2015): Zapatos imposibles, Tegueste (Tenerife): Baile del Sol (castellà). ISBN 978-84-16320-55-4

## Referències

* 1 2 «Julià, Estel» (en castellà). [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ ARTEINFORMADO. «Estel Julià. Comisario, Investigador/Docente, Artista» (en castellà), 20140920. [Consulta: 3 gener 2024].
* ↑ «Estrella Correcher (Estel Julià) - Academia.edu». [Consulta: 3 gener 2024].
# New Vienna (Iowa)

New Vienna és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 400 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Vienna tenia 400 habitants, 167 habitatges, i 122 famílies. La densitat de població era de 343,2 habitants/km².
Dels 167 habitatges en un 27,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,5% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 26,9% no eren unitats familiars. En el 25,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 23,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.500 $ i la renda mediana per família de 46.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.375 $ mentre que les dones 23.125 $. La renda per capita de la població era de 25.285 $. Entorn del 7% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Vienna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Vienna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Corderia Ribó

La Corderia Ribó, també coneguda com Can Ribó, va ser una empresa de Badalona dedicada a la fabricació de filats, cordills i retorts de cànem, i sobretot de cordes d'ús nàutic, que va funcionar entre 1850 i 1980.
Va ser fundada entorn 1850 a una casa del carrer de la Creu de Badalona on es filaven i confeccionaven xarxes. Posteriorment es van traslladar al carrer de la Mercè. A la corderia s'hi fabricaven filats, cordills i retorts de cànem, fils de pesca, cordes i eixàrcies. Van fer fortuna sobretot la corda d'ús nàutic, que va continuar utilitzant-se molt fins a la dècada de 1970. També va tenir mercat a Cuba, Veneçuela, Argentina i Mèxic.
Va fer-la créixer de manera important Jaume Ribó i Sayol (1863-1943). El 1911 va absorbir una altra corderia badalonina, Millet i Estapé, i es va quedar amb uns terrenys a la carretera de Mataró, on es va edificar un nou espai fabril, obra de l'arquitecte Joan Amigó i Barriga, si bé els plànols estaven signats per Joan Maymó, segurament perquè era incompatible que Amigó els signés essent arquitecte municipal. Ribó també va dur a terme la mecanització de l'empresa, a partir de 1915, incorporant maquinària procedents dels Estats Units el 1917. També va assolir un contracte de proveïment de cordes amb l'armada espanyola. La corderia, que el 1929 tenia uns 287 treballadors, es va convertir en societat anònima el 1934.
La fàbrica va tancar el 1980. A Jaume Ribó se li va reconèixer la seva tasca com a mecenes i se li va posar el seu nom a un carrer el 1950, que en aquell moment estava al costat de l'empresa quan encara funcionava.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, M. Dolors. Les fàbriques perdudes de la façana marítima. Badalona: Museu de Badalona, 2022, p. 17.
* 1 2 3 4 5 Carreras, Montserrat «La indústria a Badalona. Del 1700 al 1936». Carrer dels Arbres, núm. 4, 1993, pàg. 79.
* ↑ «Corderia Ribó». Pobles de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, M. Dolors. Tots els carrers de Badalona. Museu de Badalona, 2003, p. 143.
# Alvar Ramírez de Robres

Álvaro o Alvar Ramírez de Robres (Madrid - 1470 ↔ 1472) va ser un noble i militar castellà.
Fill primogènit de Juan Ramírez de Robres i d'Inés de Sosa. Senyor de la Casa dels Ramírez de la parròquia de Sant Nicolau de Madrid, i de les heretats i terces de Pozuelo de Alarcón. Va servir com a militar en les guerres de Joan II de Castella i com alcaid de l'Alcàsser Reial de Madrid, nomenat per Enric IV de Castella. Va casar-se amb María o Mayor Fernández Palomeque, filla de Gonzalo Fernández i d'Inés Palomeque, amb la qual va tenir quatre fills, i el més gran va ser Luis. Segons Álvarez va morir el 1470, mentre Pellicer la situa el 1472.

## Referències

* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 70.
* 1 2 Pellicer de Ossau Salas y Tovar, José. Memorial de la casa y servicios de Don Ioseph de Saavedra marques de Ribas (en castellà), 1647, p. 75.
# Bandera de Botswana

La bandera de Botswana va ser adoptada el 30 de setembre del 1966.

## Disseny

Es compon d'un fons blau clar amb una banda horitzontal negre al centre, bordejada d'una franja blanca. El blau simbolitza el cel i la pluja (pula, en tswana). La banda negra i les bandes blanques representen l'harmonia entre les races.

### Colors

| | Blau | Blanc | Negre |
| RGB | 109/169/210 | 255/255/255 | 0/0/0 |
| Hexadecimal | #6DA9D2 | #FFFFFF | #000000 |

## Referències

* ↑ «flag of Botswana» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 13 novembre 2018. [Consulta: 30 octubre 2022].
# New Providence (Iowa)

New Providence és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 227 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Providence tenia 227 habitants, 97 habitatges, i 65 famílies. La densitat de població era de 87,6 habitants/km².
Dels 97 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,8% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 32% no eren unitats familiars. En el 28,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 16,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.583 $ i la renda mediana per família de 47.708 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.000 $ mentre que les dones 20.625 $. La renda per capita de la població era de 18.514 $. Entorn del 7,7% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Providence». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Providence». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tomás de la Quadra-Salcedo Fernández del Castillo

Tomás de la Quadra-Salcedo Fernández del Castillo (Madrid, 1946), és un polític i professor universitari espanyol, que fou dues vegades ministre en diversos governs de Felipe González.

## Biografia

Va néixer el 2 de gener de 1946 a la ciutat de Madrid. Va estudiar dret a la Universitat Complutense de Madrid, i a partir de 1977 inicià la seva activitat docent primer com a professor adjunt de dret administratiu, posteriorment com a professor agregat de dret dels mitjans audiovisuals i finalment com a catedràtic de dret administratiu a la Universitat Carles III de Madrid.

## Activitat política

Membre del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) fou nomenat ponent de la Llei Orgànica per l'Amonització del Procés Autonòmic (LOAPA).
En la formació del primer govern de Felipe González Márquez fou nomenat Ministre d'Administració Territorial, càrrec que desenvolupà fins al 5 de juliol de 1985, moment en el qual fou nomenat president del Consell d'Estat. Va ocupar aquest càrrec fins al març de 1991, moment en el qual va esdevenir Ministre de Justícia.

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Tomás de la Quadra-Salcedo a la xarxa
# Edi Rama

Edi Rama (Tirana, 4 de juliol de 1964) és un polític, pintor, escriptor, antic professor universitari, publicista i antic jugador de bàsquet albanès, i el president del Partit Socialista d'Albània i Primer Ministre d'Albània des del 15 de setembre de 2013. Va ser president de l'Associació Albanesa d'Alcaldes i exministre de Cultura. Fou també el Batlle de Tirana des de l'any 2000 fins al 2011.

## Referències

* 1 2 3 «Edi Rama PRIME MINISTER».
# Antoni Aluja Miguel

Antoni Aluja Miguel (el segon cognom també pot ser Miquel) (Reus, 14 de juliol de 1856 - 6 de maig de 1926) va ser un metge català
Llicenciat en medicina i cirurgia per la Universitat de Barcelona, va fundar, amb quatre companys metges, el "Col·legi de Metges del Partit de Reus", l'any 1894 i va ser membre de la seva Junta en diverses ocasions. Va formar part de forma ininterrompuda del consell de redacció del Boletín del Colegio de Medicos del Partido de Reus, publicació mensual que va sortir el 1902 i que va continuar sense interrupció fins l ́any 1914, quan es va suspendre el Col·legi de Metges de Reus per qüestions administratives i va passar a dir-se "Associació de Metges de Reus", canviant el nom del Butlletí (Boletín de la Asociación de Médicos de Reus) i continuant la seva publicació fins al 1919. Va ser una publicació òbviament vinculada al Col·legi de Metges de Reus, però amb un consell de redacció independent. El doctor Aluja va col·laborar assíduament a altres publicacions periòdiques de Reus, com ara l'Eco del Centro de Lectura, La Correspondencia de Reus i el Diario de Reus. L ́any 1886 va presentar a la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona una Topografia mèdica de Reus que va ser premiada i el seu autor nomenat membre corresponsal de l ́Acadèmia. La Topografia es publicà a Reus l'any següent. Les estadístiques sanitàries que recollia es publicaven al Boletín.
Va ser Subdelegat de medicina del partit de Reus, membre de la Junta municipal de sanitat i membre fundador de la Sociedad Española de Higiene. El 1879 va crear una classe d'higiene per als socis del Centre de Lectura. El seu fill, Josep Maria Aluja Pons, va ser un conegut cirurgià reusenc.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 45.
* ↑ Segons Juan Casco Solís, les Topografies Mèdiques son estudis de llocs geogràfics concrets i de les seves poblacions, des d'una perspectiva higiènic-sanitària i que comprenen la descripció física d'un lloc, situació, clima, sòl, hidrografia, entorn biològic (flora i fauna) antecedents històrics, costums, condicions de vida, moviments demogràfics, patologies i distribució de les malalties, per tal de promoure mesures per prevenir-les i per tractar-les. Asclepio. Vol LIII, núm. 1 (2001) pàg. 213-214