OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beisbol als Jocs Olímpics d'estiu de 1936

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 celebrats a la ciutat de Berlín (Alemanya) es realitzà, com a esport de demostració en categoria masculina, una competició de beisbol. Aquesta fou la segona ocasió en què aquest esport formà part del programa olímpic, després de la seva participació en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1912.
L'exhibició es realitzà el dia 12 d'agost de 1936 a l'Estadi Olímpic de Berlín davant 90.000 espectadors en un únic partit on hi participaren dos equips, un anomenat U. S. Olympics i l'altre World Champions, amb jugadors provinents dels Estats Units d'Amèrica.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Beisbol | U. S. Olympics | U. S. Olympics | No es concedí |

## Resultats

| Team | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | R | H | E |
| U. S. Olympics | 2 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 5 | ? | ? |
| World Champions | 5 | 5 | 5 | 5 | 5 | 5 | 1 | 6 | ? | ? |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Baseball at the 1936 Summer Olympics». [Consulta: 24 desembre 2024].
# Maria Bruna Estrach

Maria Bruna Estrach (Barcelona, 1984) és una matemàtica aplicada catalana especialitzada en el modelatge estocàstic de fenòmens multiescala amb aplicacions en biologia matemàtica i indústria. És membre afiliada i professora de la Universitat de Cambridge, a més de membre de la Royal Society University Research Fellow al Departament de Matemàtica Aplicada i Física Teòrica, i membre del Churchill College de Cambridge.
Bruna va néixer el 1984 a Barcelona i va créixer a Sant Cugat del Vallès, on va ser jugadora d'hoquei sobre gespa al Júnior Futbol Club. Va estudiar matemàtiques i enginyeria industrial a la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), completant els seus estudis el 2008. Va realitzar un màster d'un any en oftalmologia matemàtica a la Universitat d'Oxford, on va ser convidada per realitzar els seus estudis de doctorat (DPhil), completant el seu doctorat en matemàtiques aplicades el 2012.
Després, Bruna va ser investigadora postdoctoral en ciències de la computació a la Universitat d'Oxford, becària Olga Taussky Pauli, i investigadora postdoctoral sènior a l'Institut Johann Radon de Matemàtica Computacional i Aplicada a Àustria, i Investigadora Junior en Matemàtiques a St John 's College, Oxford, abans de mudar-se a Cambridge el 2019.
En 2016, Bruna va rebre la beca L'Oréal-UNESCO Women in Science, la primera atorgada en matemàtiques. També va ser guanyadora en 2016 dels Premis Aviva Women of the Future. El 2020, la Societat Matemàtica de Londres va atorgar a Bruna un Premi Whitehead «en reconeixement de la seva destacada recerca en homogeneïtzació asimptòtica, principalment en el desenvolupament sistemàtic de models continus de sistemes de partícules en interacció».

## Referències

* 1 2 3 Waters, Rebecca «An Interview with Maria Bruna – L'Oréal-UNESCO Fellow» (en anglès). Maths Careers.
* 1 2 «Dr Maria Bruna» (en anglès). Department of Applied Mathematics and Theoretical Physics. Universitat de Cambridge.
* ↑ «Programa de graduació 2008–2009 (Maria Bruna Estrach: Enginyeria Industrial + Llicenciatura de Matemàtiques)» ( PDF). Universitat Politècnica de Catalunya, pàg. 35.
* 1 2 «Dr Maria Bruna» (en anglès). Churchill College, Cambridge.
* ↑ «Congratulations to Dr Maria Bruna who has won the 2016 Women of the Future Award for Science» (en anglès). St John's College, Oxford.
* ↑ «Whitehead Prize: citation for Maria Bruna» ( PDF) (en anglès). London Mathematical Society, 2020.
# Ben Tulett

Ben Tulett (Sevenoaks, 26 d'agost de 2001) és un ciclista anglès, professional des del 2020, quan fitxà per l'equip Alpecin-Fenix; i el 2022 per l'Ineos Grenadiers. En el seu palmarès destaca la victòria a la Volta a Noruega de 2023. Actualment corre amb el Team Visma-Lease a Bike, equip pel qual fitxà el 2024.
Combina el ciclisme en ruta amb el ciclocròs, especialitat en la qual guanyà el campionat del món júnior el 2019.

## Palmarès en ruta

* 2018
** Campionat del Regne Unit en ruta júnior
** 1r al Junior Tour of Wales
* 2022
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Internacional de Coppi i Bartali
* 2023
** 1r a la Volta a Noruega i vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2022. 36è de la classificació general

## Palmarès en ciclocròs

* 2017-2018
** Campió del món de ciclocròs júnior
* 2018-2019
** Campió del món de ciclocròs júnior
** Campió del Regne Unit de ciclocròs júnior
* 2019-2020
** Campió del Regne Unit de ciclocròs sub-23

## Referències

* ↑ Ineos Grenadiers sign British talent Ben Tulett
* ↑ «Ben TULETT». [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ «Ben Tulett se adjudica la Vuelta a Noruega, última etapa para Kristoff» (en castellà), 29-05-2023. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ Ryan, Barry. «Ben Tulett joins Ineos Grenadiers exodus and moves to Grand Tour rivals Jumbo-Visma». Cycling News, 17-08-2023. Arxivat de l'original el 18 gener 2024. [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ «UCI Cyclo-cross World Championships: Ben Tullett and Evie Richards win gold for Great Britain». road.cc, 03-02-2018 [Consulta: 22 agost 2019].

## Enllaços externs

* Ben Tulett a ProCyclingStats
# Benjamín Naishtat

Benjamín Naishtat (Buenos Aires, 1986) és un director de cinema i guionista argentí.

## Biografia

Va néixer en Buenos Aires en 1986, on viu i treballa. Va cursar estudis de grau en la Universitat del Cinema (Argentina) i després va realitzar un postgrau en arts contemporànies en Le Fresnoy - Estudi Nacional d'Arts Contemporànies (França).
Va dirigir els curtmetratges Estamos bien (2008) i El juego (2010), exhibits en festivals internacionals com la Cinéfondation del Festival de Cannes, Rotterdam o IndieLisboa, entre d'altres. En 2011, va realitzar la vídeoinstalación Historia del mal, que va recórrer diferents galeries i museus en Llatinoamèrica i Europa. Historia del miedo va ser el seu primer llargmetratge, que va estrenar en la Competència de Berlin en 2014 i va guanyar premis en Jeonju, San Francisco i Wroclaw New Horizons.

## Premis i reconeixements

* Concurs “Historias breves V”
* 2018. Conquilla de Plata a la millor direcció.
* 2023. Millor guió. Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià. Al costat de María Alché.

## Filmografia
### Direcció

* Historia del miedo (2014)
* El movimiento (2016)
* Rojo (2018)
* Puan (2023)

## Referències

* 1 2 «Benjamín Naishtat», 2012. [Consulta: 12 juliol 2023].
* 1 2 «Benjamín Naishtat, director de ‘El movimiento’». [Consulta: 12 juliol 2023].
* ↑ «Cineasta: Benjamín Naishtat» (en castellà). [Consulta: 12 juliol 2023].
* ↑ «El director argentino Benjamín Naishtat, al ser premiado en el festival de San Sebastián: "El cine nacional está en manos de improvisados"», 29-09-2018. [Consulta: 8 octubre 2023].
* ↑ Stiletano, Marcelo. «Noche triunfal para el cine argentino en San Sebastián: Puan se llevó los premios al mejor guión y a la mejor actuación protagónica», 01-10-2023. [Consulta: 8 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Benjamín Naishtat a cinenacional.com
# Bente Skari

Bente Skari (Nittedal, 10 de setembre de 1972) o Bente Skari-Martinsen és una esquiadora de fons noruega, ja retirada, que destacà entre les dècades del 1990 i del 2000.

## Biografia

Va néixer el 10 de setembre de 1972 a la ciutat d'Oslo, filla del també esquiador de fons i medallista olímpic Odd Martinsen. Inicià la competició sota el nom de naixement Bente Martinsen, si bé el 1999 es casà amb Geir Skari, del qual adoptà el seu cognom.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 realitzats a la ciutat de Lillehammer (Noruega), on finalitzà vintena en l'única prova en la qual competí, el 15 quilòmetres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó) aconseguí guanyar dues medalles olímpiques: la medalla de plata en els relleus 4x5 km i la medalla de bronze en els 5 km, a més de finalitzar sisena en els 15 km i novena en la persecució 5/10 quilòmetres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) aconseguí guanyar tres medalles: la medalla d'or en els 10 km. batent les favorites Olga Danílova i Iúlia Txepàlova, la medalla de plata en els relleus 4x5 km i la medalla de bronze en els 30 km, a més de finalitzar sisena en la persecució 10 quilòmetres.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar set medalles en el Campionat del Món d'esquí nòrdic, destacant els cinc ors aconseguits (5 km.: 1999; 10 km.: 2001 i 2003; i 15 km.: 2001 i 2003). Finalitzà quatre vegades primera en la Copa del Món de l'especialitat.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Bente Martinsen-Skari». [Consulta: 9 novembre 2023].
* ↑ «SKARI MARTINSEN Bente». International Ski Federation. [Consulta: 14 desembre 2019].

## Enllaços externs

* (anglès) www.fis-ski.com - Bente Skari Arxivat 2012-10-24 a Wayback Machine.
# Beques Finestres d'Assaig

Les Beques Finestres d'Assaig són de beques concedides per la Fundació Finestres, impulsada per Sergi Ferrer-Salat Serra di Migni, per a la creació d'assaigs en català i castellà. Es van crear l'any 2021 i en la primera convocatòria es van donar dues beques de 20.000 euros. El 2022 es van donar un total de quatre beques (dues en català i dues en castellà) i la dotació es va ampliar als 25.000 euros.

## Guanyadors
### Català

* 2021: Sergi Tarín per No totes les finestres miren a mar.
* 2022: Bel Olid per Tria la teva aventura i Miquel Bonet, per El rei Gord.
* 2023: Elisabet Riera per Els alats i Víctor Lloret Blackburn per Mirall trucat.
* 2024: Eva Vàzquez per El cos i la ruïna i Melcior Comes per La derrota de l'art.

### Castellà

* 2021 Gabi Martínez per Delta.
* 2022 Carolina Arabia per De cantos y animales i Marina Pintor Pareja per La herida erótica.
* 2023 Juan Gómez Bárcena per Mapa de soledades i Layla Martínez per El reino intermedio. Trances, visiones y ritos fúnebres como prácticas feministas.
* 2024: Cristian Crusat per Dejad que vengan a mí i Victor Albarracín per Potencias de vida y muerte.

## Vegeu també

* Premis Finestres
* Editorial Finestres

## Referències

* 1 2 3 «Sergi Tarín i Gabi Martínez guanyen la 1a edició de les Beques Finestres d'Assaig». La Veu, 31-05-2021 [Consulta: 16 juny 2022].
* ↑ «BECA FINESTRES D'ASSAIG EN CATALÀ». Llibreria Finestres. [Consulta: 16 juny 2022].
* 1 2 3 Fuertes, Albert «L'escriptor Miquel Bonet, guanyador de les Beques Finestres d'Assaig 2022». Catalunya Diari, 14-06-2022 [Consulta: 16 juny 2022].
* 1 2 «ANUNCIEM LES GUANYADORES DE LES BEQUES FINESTRES D'ASSAIG 2023». Finestres. [Consulta: 7 agost 2023].
* 1 2 «Eva Vàzquez, Melcior Comes, Cristian Crusat i Victor Albarracín guanyen les Beques Finestres d’Assaig 2024», 18-06-2024. [Consulta: 6 març 2025].
# Berit Mørdre Lammedal

Berit Mørdre Lammedal (Nes, 16 d'abril de 1940 - 23 d'agost de 2016) fou una esquiadora de fons noruega que destacà entre les dècades del 1960 i 1970.

## Carrera esportiva

Va participar en les proves d'esquí de fons dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1968 realitzats a Grenoble (França), on aconseguí finalitzar en desena posició en la prova de 5 km, en la segona posició en la prova de 10 km i, finalment, aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de relleus 3x5 quilòmetres formant part de l'equip noruec.
Participà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1972 realitzats a Sapporo (Japó) on aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova de relleus 3x5 km, a més de finalitzà setena en la prova de 5 km i catorzena en la prova de 10 quilòmetres.
Al llarg de la seva carrera esportiva aconseguí guanyar la medalla de plata en el Campionat del Món d'esquí nòrdic realitzat el 1966 a Oslo (Noruega) en la prova de relleus 3x5 quilòmetres.
El 1971 fou la primera noruega en rebre la medalla Holmenkollen. A nivell nacional va guanyar 13 títols noruecs, sis en 5 km i set en 10 km.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Berit Mørdre-Lammedal». [Consulta: 9 novembre 2023].
* ↑ «MÖRDRE-LAMMEDAL Berit». International Ski Federation. [Consulta: 14 desembre 2019].
* ↑ «Holmenkollen winners since 1892». Arxivat de l'original el 24 de febrer 2007. [Consulta: 9 novembre 2023]. – clicar Vinnere `per descarregar l'arxiu pdf (noruec)

## Enllaços externs

* (anglès) www.fis-ski.com - Berit Mørdre-Lammedal Arxivat 2011-05-25 a Wayback Machine.
# Berkūks

El berkuks (amazic: ⴱⵔⴽⵓⴽⴽⵙ, berkukkes) és una pasta amb forma de boletes típica de la cuina magribina, feta amb sèmola de blat dur. Es considera una versió més gran del cuscús, i es cuina de la mateixa manera o en un brou de carn servit amb llegums i verdures estofades.

## Variants
### Algèria

Es fa a l'Aurès, especialment a Batna, una versió anomenada aix al-har bel-gueddid, on els grans de berkuks són acompanyats per una salsa de xile i carn salada seca; és un plat d'hivern a la regió. Altres afegeixen klil (llet quallada seca), khlii (greix animal assecat) i dhane (mantega salada), o també oli d'oliva. El plat és típicament xaui.
A l'Oest d'Algèria es prepara durant algunes dates especials. Per exemple, a Sidi Bel Abbès es prepara berkuks durant el Màwlid (la commemoració del naixement de Mahoma), o a Tremissèn, es menja durant el Yennayer (any nou amazic).
A la Cabília, el berkuks és el plat tradicional dels naixements, la primera dent, l'inici del cultiu, etc.

### Marroc

Al Marroc, aquest plat també és conegut com berkukx. El seu ús, però, està desapareixent en aquest país, que prefereix la pasta seca, en detriment de la pasta fresca.

### Tunísia

La pasta es prepara a Tunisia amb sèmola de blat, tot a mà, s'exposa al sol per assecar-la i després es conserva. La pasta es cuina a la sopa picant amb tomàquet, ceba i altres aliments rics en midó (cigrons, fesols, llenties o pèsols).

## Referències

* 1 2 «Berkuks - Tastets de cuina amaziga». TERMCAT. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ Sèrie de Algèria Cuina, ENTV, Algèria
* ↑ Taïbi, Leïla. «Medh, taknata et berkoukès» (en francès). Le Temps d'Algérie, 08-03-2009. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ «Berkoukes et sfenj à Tlemcen» (en francès). Le Temps d'Algérie, 11-01-2009. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ Lacoste-Dujardin, Camille. Dictionnaire de la culture berbère en Kabylie. París: La Découverte, 2005, p. 107. ISBN 2-7071-4588-2.
* ↑ Hal, Fatéma «La table marocaine» (en francès). La pensée de midi, 13, 3, 2004, pàg. 26–29. DOI: 10.3917/lpm.013.0026. ISSN: 1621-5338.
# Bernard Talvard

Bernard Talvard (Melun, 8 d'octubre de 1947) és un tirador d'esgrima francès, ja retirat, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on va disputar dues proves del programa d'esgrima. En la prova del floret per equips guanyà la medalla de bronze, mentre en la del floret individual quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, va guanyar la medalla de bronze en les proves del floret individual i floret per equips.
En el seu palmarès també destaquen cinc medalles al Campionat del Món d'esgrima, dues d'or, una de plata i dues de bronze, entre les edicions de 1967 i 1975, així una medalla d'or als Jocs del Mediterrani de 1975. El 1973 i 1975 guanyà el campionat de França de floret.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Bernard Talvard». [Consulta: 4 agost 2023].
# Bernardino Pérez Elizarán

Bernardino Pérez Elizarán, més conegut com a Pasieguito, (Hernani, 21 de maig de 1925 - València, 21 d'octubre de 2002) fou un futbolista basc. Jugava de centrecampista i els seus equips van ser el València CF i el Llevant UE. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Pasieguito va ser fitxat pel València CF en edat juvenil i va debutar amb el primer equip el 21 de març de 1943. Com que encara no tenia 18 anys, el RCD Espanyol ho va denunciar i va ser sancionat un any sense jugar per haver falsificat la data de naixement a la fitxa federativa. Després de la sanció va ser cedit al Llevant UE perquè anara agafant experiència.
Tenia una gran qualitat tàctica i domini dels fonaments del joc que li permetia dirigir el joc de l'equip a la perfecció. En els seus inicis va destacar d'interior, però va acabar formant amb Puchades una mítica medular valencianista. També tenia un ràpid regat i magnífic toc de baló, el que li permetia marcar gran quantitat de gols de falta.
Com a tècnic, va començar al CE Mestalla, filial del València CF, però un mes després va anar al Llevant UE com a jugador-entrenador. Després va passar per diversos equips com el Sabadell, Granada, Sporting de Gijón i València CF on va aconseguir una Copa del Rei i una Supercopa d'Europa. També va ser secretari tècnic del club valencianista, aconseguint èxits com els fitxatges de Kempes i Mijatovic.

### Internacional

Va ser internacional amb la selecció espanyola en tres ocasions. Va debutar el 6 de gener de 1954 front a Turquia a Madrid.

## Clubs

* València CF - 1942-1943 – Primera divisió – 3 partits
* 1943-1944 - Sancionat
* Llevant UE - 1944-1945 – Tercera divisió
* València CF - 1945-1959 – Primera divisió – 240 partits i 65 gols
* Llevant UE - 1959-1960 – Segona divisió

## Palmarès
### Estatals
#### Com a jugador

* 1 Lliga - València CF - 1946-1947
* 1 Copa del Rei - València CF - 1954

#### Com a entrenador

* 1 Copa del Rei - València CF - 1979

### Internacionals
#### Com a entrenador

* 1 Supercopa d'Europa – València CF - 1980

## Referències

* 1 2 3 4 AS, Diario. «Pasieguito, el técnico que trajo a Kempes y a Mijatovic a España» (en castellà), 22-10-2002. [Consulta: 30 novembre 2023].
* ↑ «Iturraspe, nuevo entrenador del Mestalla», 30-08-1959. [Consulta: 6 desembre 2017].
* ↑ «Pasieguito ha firmado por el Levante», 26-09-1959. [Consulta: 6 desembre 2017].
* ↑ «Bernardino Pérez Elizaran | enciclopedia.cat». [Consulta: 30 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Pasieguito a www.lfp.es
# Bertalan Papp

Bertalan Papp (Tiszaföldvár, 7 de setembre de 1913 - Budapest, 8 d'agost de 1992) fou un tirador d'esgrima hongarès, especialista en sabre, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on guanyà la medalla d'or en la prova del sabre per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Hèlsinki, guanyà una nova medalla d'or en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or al Campionat del Món d'esgrima entre les edicions de 1953 i 1955. També guanyà sis campionat d'Hongria de sabre, un individual i cinc per equips.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Bertalan Papp». [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ Lukács, László; Szepesi, György. 112: a magyar olimpiai aranyérmek története 1896 - 1980. Budapest: Sport, 1980. ISBN 978-963-253-553-1.
# Bertha Valerius

Aurora Valeria Albertina Bertha Valerius (21 de gener de 1824, Estocolm – 24 de març de 1895, Estocolm) fou una fotògrafa i pintora sueca, filla de Johan David Valerius, i Kristina Aurora Ingell.
Va estudiar art a la Reial Acadèmia de Belles arts de Suècia i més tard a Düsseldorf, Dresden i París. Al seu retorn, va començar a pintar retrats. L'any 1860 va acompanyar la seva germana, Christina Nilsson, durant els seus estudis a París com a carabina. Durant la seva segona estada a París, va estudiar fotografia, i al seu retorn, va obrir el seu propi estudi fotogràfic. L'any 1863 va ser considerada com un dels fotògrafs més destacats d'Estocolm.
El 1864 va ser nomenada retratista oficial de la Cort Real. Va ser premiada amb un diploma honorífic a la gran exposició d'Estocolm de 1866. A mitjan 1870s, va tancar el seu estudi i es va dedicar exclusivament a la pintura, on també va aconseguir gran èxit.
L'obra de Bertha Valerius està representada al Museu Nacional, a l'Acadèmia de les Arts, al Museu Nòrdic d'Estocolm, a la Universitat d'Uppsala, al Museu Linköping i a la Reial Acadèmia de Ciències.

## Galeria d'imatges
### Pintures

* Reproducció en blanc i negre de la imatge popular de Jesús
* Carles XV de Suècia
* Gustaf Georg Knut Åkerhielm
* Julia Åkerhielm
* Josepa de Leuchtenberg

### Fotografies

* Wulff Scheel-Plessen
* Elise Hwasser, actriu (1870)
* Princesa Lluïsa de Suècia, després reina de Dinamarca

## Referències

* 1 2 3 Rogh, John «Bertha Valerius». Idun, 12-04-1895.
* 1 2 3 «Nationalmuseum - dopnamn: Aurora Valeria Albertina Valerius Bertha Valerius». [Consulta: 30 gener 2024].
* 1 2 «BERTHA VALERIUS» (en suec). Lexikonett Amanda. [Consulta: 30 gener 2024].
* ↑ «Works – Bertha Valerius» (en suec). Moderna Museet. [Consulta: 30 gener 2024].
* ↑ «BERTHA VALERIUS, ESTOCOLM». Blekinge museum. [Consulta: gener 2024].

## Vegeu també

* Svenskt konstnärslexikon, del V, s 572, Allhems Förlag AB, 1953, Malmö.
# Bessie Watson

Elizabeth Watson (13 de juliol del 1900 - 27 de juny del 1992) fou una sufragista i gaitera escocesa.

## Biografia

Watson nasqué a The Vennel, Edimburg, el 13 de juliol del 1900, filla d'Agnes Newton i Horatio Watson, un enquadernador de la impremta de George Watson. A l'edat de set o vuit anys tocava la gaita per enfortir els pulmons contra la tuberculosi després que la seua tia Margaret n'hagués mort.

## Participació en la campanya sufragista

Després de veure l'anunci d'un concurs d'escoceses històriques organitzat per Flora Drummond i la Unió Social i Política de les Dones, ella i sa mare entraren en la WSPU i Bessie Watson, a l'edat de 9 anys, fou convidada a tocar en el concurs. La desfilada, que celebrava "El que les dones han fet, poden fer i faran", es feu a Edimburg el 9 d'octubre del 1909 i va marxar per Princes Street per aplegar-se en un míting dirigit per Emmeline Pankhurst al mercat de Waverley. Bessie Watson va muntar en una carrossa. Setmanes després, quan Christabel Pankhurst arribà a Edimburg per a assistir a una reunió al King's Theatre, li donà a Bessie Watson un fermall que representava Boudica en el seu carro.
Dos anys després del concurs, fou convidada a dirigir gaiteres escoceses en el Gran Concurs a Londres del 17 de juny del 1911.
Va continuar participant activament en el moviment sufragista. Va tocar la gaita en l'andana de l'estació de Waverley quan eixien els trens que portaven sufragistes condemnades a la presó de Holloway, i va tocar fora de la presó de Calton per a encoratjar les sufragistes empresonades.

## Referències

* 1 2 3 4 The biographical dictionary of Scottish women : from the earliest times to 2004. Edimburg: Edinburgh University Press, 2006. ISBN 0748626603. OCLC 367680960.
* 1 2 3 «Our Town Stories». www.ourtownstories.co.uk. [Consulta: 6 febrer 2018].
* ↑ «The incredible story of Bessie Watson: the youngest suffragette» (en anglés). www.scotsman.com. [Consulta: 6 febrer 2018].
* ↑ «Bessie, the youngest Suffragette « Whose Town?» (en anglés). blogs.glowscotland.org.uk. [Consulta: 6 febrer 2018].
* ↑ «Suffragette Scotland: The women who fought for change» (en anglés). STV News. Arxivat de l'original el 12 d'abril de 2020. [Consulta: 6 febrer 2018].