OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escala Santa

L'Escala Santa (en italià Scala Santa) és un conjunt de vint-i-vuit esglaons de marbre, actualment recoberts de fusta, a la capella del Sancta Sanctorum, que formava part de l'antic Palau del Laterà, localitzat davant de la basílica de Sant Joan del Laterà (Roma). Segons la tradició, aquests esglaons formaren part del pretori de Ponç Pilat i Jesús els pujà quan fou jutjat i condemnat a mort. Llegendes medievals expliquen que l'Escala Santa fou portada de Jerusalem a Roma pels volts de l'any 326 per Santa Helena de Constantinoble, mare de l'emperador Constantí I el Gran. Aquesta escala només és permès de pujar-la de genolls, cosa que fan molts creients per tal d'aconseguir la indulgència plenària.

## Enllaços externs

* Escala Santa - Lloc web oficial
* Soresini, Giuseppe Maria. De Scala Sancta ante Sancta Sanctorum in Laterano culta opusculum (en llatí). Roma: Ex typographia Varesij, 1672.
# Heteropogon

Heteropogon és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* H. contortus (L.) Roemer et Schultes
* H. villosus Nees

## Sinònim

Spirotheros Raf.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 28.06.08». Arxivat de l'original el 2008-10-11. [Consulta: 28 juny 2008].
# Eritrita

L'eritrita o eritrina és un mineral de la classe dels arsenats. Va ser anomenat així l'any 1832 per François Sulpice Beudant del grec έρυθρος erithros, vermell. Pertany al grup vivianita de minerals, i forma una sèrie de solució sòlida amb l'annabergita.

## Característiques

Químicament, l'eritrita és un arsenat de cobalt hidratat, amb fórmula Co₃(AsO₄)₂·8H₂O, que es presenta en forma de petits cristalls aciculars d'un color vermell carmí molt característic. L'eritrita és l'anàleg de cobalt de l'annabergita i la köttigita.
És l'extrem amb cobalt d'una sèrie de solució sòlida de minerals arsenats de cobalt i níquel: (Co, Ni)₃(AsO₄)₂·8H₂O, en la qual l'annabergita és l'altre extrem amb níquel.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'eritrita pertany a «08.CE: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O sobre 1:2,5» juntament amb els següents minerals: chudobaïta, geigerita, newberyita, brassita, fosforrösslerita, rösslerita, metaswitzerita, switzerita, lindackerita, ondrušita, veselovskýita, pradetita, klajita, bobierrita, annabergita, arupita, barićita, ferrisimplesita, hörnesita, köttigita, manganohörnesita, parasimplesita, vivianita, pakhomovskyita, simplesita, cattiïta, koninckita, kaňkita, steigerita, metaschoderita, schoderita, malhmoodita, zigrasita, santabarbaraïta i metaköttigita.
Mai ha tingut importància econòmica, però els geòlegs prospectors la buscaven, ja que sempre apareix associada a dipòsits de plata i cobalt, i el seu color intens els ajudava a trobar aquests minerals. Un ús menor que se li va donar en el passat va ser per acolorir el vidre de vidrieres.

## Formació i jaciments

Apareix com a mineral de formació secundària a la zona d'alteració de dipòsits de sulfurs amb cobalt, formant sobre ells aquestes crostes o flor de cobalt tan característiques. A Saxònia (Alemanya) s'han obtingut molt bells exemplars. Apareix a tot el món, però els cristalls més grans es troben en Talmessi (Iran) i en Bou Azzer (Marroc).
Acostuma a trobar-se juntament amb simplesita, skutterudita, escorodita, retgersita, morenosita, malaquita, cobaltita i adamita.

## Varietats

Es coneix una varietat anomenada eritrita magnèsica, rica en magnesi. Es considera un membre intermedi de la solució sòlida que es forma entre l'eritrita i la hörnesita. Originàriament reportada de les mines de magnesita de Radenthein, Caríntia, Àustria.

## Referències

* ↑ «Erythrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juliol 2014].
* ↑ «Vivianite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juliol 2014].
* 1 2 «Annabergite-Erythrite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juliol 2014].
* ↑ «Mg-rich Erythrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juliol 2014].
# Cucafera de Reus

La cucafera de Reus és una figura del bestiari popular català de la ciutat de Reus, al Baix Camp, on forma part del Seguici Festiu de Reus infantil.
És una figura zoomòrfica que representa un animal amb cos semblant al de tortuga, coll llarg i cap semblant al d'un cocodril. Té un mecanisme que permet l'extensió del coll i el tancament de la boca amb dents metàl·liques. Un altre, li permet llençar aigua pels narius del nas.
La Cucafera forma part del projecte educatiu de l'escola el Ganxets de Reus des del 2014. Fou un projecte promogut per l’AFA de l’escola. Els portadors de la cucafera són alumnes de 5è i 6è curs de primària. El 14 de juny de 2014 es va presentar la Cucafera a la ciutat de Reus. La bestia fou apadrinada per la Mulasseta i el drac petit de Reus. En l'acte hi van participar els seus padrins juntament amb les cucaferes petites de Tarragona i Tortosa com a convidades. Forma part del Seguici Festiu infantil de Reus des de la Festa Major de Sant Pere del 2014.

## Música

* Ball de lluïment de la Cucafera de Reus, Daniel Carbonell (2014)
* La cançó de la Cucafera de Reus, Íngrid Camplà (2016)
* Marxa de la Cucafera de Reus, Daniel Carbonell (2024)

## Referències

* 1 2 «Cucafera – Agrupació del Bestiari Festiu i Popular de Catalunya», 15-05-2017. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ Pérez, Sandra. «La Cucafera petita de Reus escalfa motors per celebrar la gran festa del seu 10è aniversari». Tarragona Digital, 12-06-2024. [Consulta: 16 gener 2025].
* ↑ Sas, Abert. «La Cucafera petita de Reus es presenta en societat». reudigital.cat, 14-06-2014. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ Redacció Reusdigital. «La festa major de Reus estrena la cucafera petita - 23 juny 2014». El PuntAvui. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «Bestiari Kids». Canemàs, Barcelona 2018, p:140-141. ISSN: 2014-5519.
* ↑ Aula de Sons. Músiques de la Festa Major de Reus (en català), 2022, p. 6-7. ISBN 978-84-09-41766-7.
* ↑ Acid Factory. «Vídeo 'La cançó de la Cucafera' de Reus (2016)», 15-06-2016. [Consulta: 19 desembre 2024].
* ↑ «Cercaviles per celebrar els 10 anys de la Cucafera i els 20 anys del Bou de Reus - Canal Reus», 16-06-2024. [Consulta: 19 desembre 2024].
# Barri de la Immaculada

El barri de la Immaculada és una barriada de Reus situada a la carretera de Riudoms que es va iniciar cap a l'any 1930 quan es va començar a parcel·lar una part del mas del Romà Sardà. Aquesta finca era vora el camí Vell de Riudoms, a uns 25 minuts a peu del centre de Reus.
Josep Tost, dirigent veïnal del barri, diu que l'any 1937, Gabriel Ferreter, un propietari d'uns magatzems de vi dedicat a l'exportació i comerciant a l'engròs, tenia una finca a les Forques Velles que va urbanitzar i parcel·lar en fraccions de 400 metres quadrats i amb grans facilitats econòmiques per la compra.
En aquella època les parcel·les les compraven la gent de Reus i eren més aviat hortets per a entretenir-se els dies de festa. El poblament massiu hi va arribar els anys 1945-1950 al recollir l'emigració andalusa i extremenya amb edificacions auto-construïdes. El barri no duia encara aquest nom i s'anomenava «les barraques de la carretera de Riudoms» o «la colònia del mas del Ferreter». S'hi van afegir els terrenys dels masos de Rovellat, de l'Edelmir i del Llauradó. La urbanització del barri va trigar molts anys. En un principi no hi havia aigua corrent, i els habitants es van fer pous que al menys tenien 25 metres de fondo. No hi havia clavegueram ni llum elèctrica, situació que no va canviar fins ben entrats els anys seixanta. Un altre dels problemes del barri en els seus inicis va ser la presència dels barrancs de Pedret i de l'Escorial, que en èpoques de pluja aïllaven el barri per la manca d'accessos adequats.
A mitjans dels anys setanta es van millorar les infraestructures públiques, perquè els terrenys del barri van passar de zona rural a zona urbana. El 1985 es van millorar tots els accessos, ampliant el pont sobre el barranc de l'Escorial i obrint un accés ample des de la carretera de Riudoms. Actualment el barri ha quedat quasi integrat a la ciutat durant els darrers anys, quan s'expandeix Reus cap aquesta zona i sobretot després de la construcció propera de les Piscines Municipals. Queda emmarcat per la carretera de Riudoms, el barranc de Pedret, el camí Vell de Riudoms, la granja Artiga, i al nord els masos de Rovellat, de l'Edelmir i el mas de l'Escut, ja fora del barri. Té com annexes les urbanitzacions de Clarassó i de Boleda, al sumar-se als antics terrenys els masos veïns.

## Referències

* 1 2 3 Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 230, 289-290. ISBN 8486387655.
* 1 2 3 Tost i Noet, Josep. La manca d'un pla d'ordenació urbana a Reus i les seves conseqüències al barri de la Immaculada. Reus: Associació de Veïns del Barri de la Immaculada1997, p. 31-33, 34-35, 58.
# Helictotrichon

Helictotrichon és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Helictotrichon cantabricum (Lag.) Gervais
* Helictotrichon filifolium (Lag.) Henrard
* Helictotrichon sarracenorum (Gand.) J. Holub
* Helictotrichon sedenense (DC.) J. Holub
(vegeu-ne una relació més exhaustiva a Wikispecies)

## Sinònims

(Els gèneres marcats amb dos asteriscs (**) són sinònims possibles) **Amphibromus Nees, Avenastrum Opiz, Avenochloa Holub, Avenula (Dumort.) Dumort., Danthorhiza Ten., nom. inval., Heuffelia Schur, Stipavena Vierh.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 22.06.08». Arxivat de l'original el 2008-10-10. [Consulta: 22 juny 2008].
# Jenkins (Minnesota)

Jenkins és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 287 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jenkins tenia 287 habitants, 113 habitatges, i 72 famílies. La densitat de població era de 26,1 habitants per km².
Dels 113 habitatges en un 32,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,8% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 35,4% no eren unitats familiars. En el 31% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,2% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 32,8% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 11,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.167 $ i la renda mediana per família de 41.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.938 $ mentre que les dones 17.232 $. La renda per capita de la població era de 14.198 $. Entorn del 6,1% de les famílies i el 10,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jenkins». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jenkins». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Pungitius pungitius

Pungitius pungitius és un peix de la família dels gasterosteids i de l'ordre dels gasterosteïformes.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)

## Bibliografia

* Haglund, T. R., D. G. Buth i R. Lawson, 1992: Allozyme variation and phylogenetic relationships of Asian, North American, and European populations of the ninespine stickleback, Pungitius pungitius. pp. 438-452. A R. L. Mayden (ed), Systematics, historical ecology, & North American freshwater fishes.
* Keivany, Y. i J. S. Nelson, 2000: Taxonomic review of the genus Pungitius, ninespine sticklebacks (Gasterosteidae). Cybium v. 24 (núm. 2): 107-122.
* Takata, K., A. Goto i K. Hamada, 1984: Geographic distribution and variation of three species of ninespine sticklebacks (Pungitius tymensis, Pungitius pungitius and Pungitius sinensis) in Hokkaido. Japanese Journal of Ichthyology v. 31 (núm. 3): 312-326.
# Eleccions legislatives hongareses de 1945

Les eleccions legislatives hongareses de 1945 se celebraren el 4 de novembre de 1945 per a renovar els 409 membres de l'Assemblea Nacional d'Hongria. Foren els primeres eleccions democràtiques després de la Segona Guerra Mundial, i malgrat les pressions de les tropes soviètiques, va guanyar el Partit dels Petits Propietaris i Zoltán Tildy fou nomenat primer ministre d'Hongria. Va dimitir el febrer de 1946, quan fou nomenat president d'Hongria. Durant dos dies el comunista Mátyás Rákosi fou primer ministre. El 4 de febrer, l'agrari Ferenc Nagy fou nomenat primer ministre fins a les noves eleccions de 1947. Els comunistes van rebre les carteres d'interior (László Rajk) i viceprimer ministre (Mátyás Rákosi).

## Resultats

Escons :
| Partit | Partit | Vots | % | Circum. | Llista | Total | +/- |
| | Partit Independent de Petits Propietaris | 2,697,137 | 57.0 | 216 | 29 | 245 / 421 | 121 |
| | Partit Socialdemòcrata d'Hongria | 823,250 | 17.4 | 60 | 9 | 69 / 421 | 56 |
| | Partit Comunista Hongarès | 801,986 | 17.0 | 61 | 9 | 70 / 421 | 96 |
| | Partit Nacional Camperol | 324,772 | 6.9 | 20 | 3 | 23 / 421 | 19 |
| | Partit Cívic Democràtic | 76,393 | 1.6 | 2 | 0 | 2 / 421 | 19 |
| | Partit Radical Hongarès | 5,763 | 0.1 | 0 | 0 | 0 / 421 | Nou |
| | Personalitats escollides pel Parlament | – | – | – | – | 12 / 421 | – |
| Vots nuls/blancs | Vots nuls/blancs | 44,244 | – | – | – | – | – |
| Total | Total | 4,773,545 | 100 | 359 | 50 | 421 | 77 |
| Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | 5,160,499 | 92.6 | – | – | – | – |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||||

## Bibliografia

* Borhi, László. Hungary in the Cold War, 1945-1956. Central European University Press (2004), ISBN 963-9241-80-6
* Kontler, László. A History of Hungary. Palgrave Macmillan (2002), ISBN 1-4039-0316-6
# Holly Randall

Holly Randall (n. 5 de setembre de 1978) és una fotògrafa eròtica nascuda als Estats Units. És la filla de la també fotògrafa eròtica Suze Randall i de l'autor Humphry Knipe.

## Biografia

Holly Randall va ser nomenada pel lloc on va néixer, l'Hospital Hollywood Presbyterian Medical Center. Randall va ser corredora de cavalls per 13 anys, per retirar-se després de guanyar en tres esdeveniments diaris Preliminars als Campionats. Tenia 20 anys i era estudiant del Brooks Institute of Photography en Santa Bàrbara, Califòrnia, quan la seva mare li va demanar ajuda a la pàgina web familiar Suze.net.
Va tornar a casa, i es va fer amiga d'algunes de les models de la seva mare, especialment d'Aria Giovanni, Aimee Sweet, Alexis Winston, Casey Parker i Sunny Leone. Holly Randall va començar a fer dissenys per suze.net. En 2005, el seu estil elegant de treball va fer que les seves fotos cobrissin totes les revistes per a adults dels Estats Units. Randall després va pujar el seu treball a la seva pròpia pàgina web hollyrandall.com.
Randall es va graduar de la Universitat UCLA, en setembre de 2003, en Literatura Internacional. A més escriu una columna mensual per la revista Xbiz, i un blog bisexual per al lloc web sex.com.
En 2004 va iniciar dirigint diversos videos per Suze Randall Productions, incloent Addicted to Sex i Undressed and Oversexed. Holly ara produeix totes les pel·lícules de Suze.
Recentment Holly i Suze Randall van ser entrevistades en el programa Secret Lives of Women: Sex for Sale, així com en el canal de Playboy, en els programes Sexcetera i Insider.
Holly ha posat semi nua per a la fotògrafa alemanya Beatrice Neumann i per al fotògraf nord-americà Mark Daughn.

## Referències

* ↑ Holly Randall. «Biografìa». HollyRandall.com. Arxivat de l'original el 23 de novembre de 2015. [Consulta: 26 juliol 2008].
* ↑ Tripp Daniels. «Suze Randall encuentra nueva vida en la red». Adult Video News, 01-08-2003. Arxivat de l'original el 2012-06-30. [Consulta: 28 juliol 2008].
* ↑ Tristan Taormino. «Conoce a los Randalls». The Village Voice, 29-03-2005. Arxivat de l'original el 2008-07-26. [Consulta: 26 juliol 2008].
* ↑ «Entrevista a Holly Randall, una leyenda por si misma». Where Are They Now?, 12-03-2008. Arxivat de l'original el 2008-03-15. [Consulta: 26 juliol 2008].
* ↑ «Tapas de Holly Randall». Adult Video News, 30-11-2005. Arxivat de l'original el 2013-01-02. [Consulta: 26 juliol 2008].
* ↑ Sherri L. Shaulis. «Sex.com Enrola a Holly Randall como columnista». Adult Video News, 24-04-2008. Arxivat de l'original el 2008-06-06. [Consulta: 26 juliol 2008].
* ↑ Todd Lewis. «Fotógrafa Holly Randall en las Tardes de AVN». Adult Video News, 31-05-2008. [Consulta: 26 juliol 2008].
* ↑ Bob Preston. «Suze y Holly Randall aparecen en 'The Insider'». XBIZ, 12-07-2007. Arxivat de l'original el 2009-02-10. [Consulta: 26 juliol 2008].

## Enllaços externs

* Pàgina web de Holly Randall
* Blog de Holly Randall
* Entrevista en Podcast amb Holly Randall
* Articles en Lukeisback.com
* Entrevista envirtualmag.info
# Tefra

La tefra (del grec τέφρα, 'cendres') és el nom genèric de qualsevol mena de material fragmentari expulsat a través de la columna eruptiva en una erupció volcànica. Es tracta de magma que es fragmenta en ser expulsat i es distribueix pel vent en forma de material solt. A aquests fragments, solts o compactats, dels quals es compon, se'ls anomena, en terminologia vulcanològica, piroclasts. La paraula τέφραv la fa servir Aristòtil en un context ampli a la seva descripció d'una erupció a l'illa Vulcano (coneguda pels grecs com a Hiera) a la seva Meteorològica.

## Classificació

Segons la seva mida, la tefra pren diferents noms:
* Cendres. Partícules de menys de 2 mm de diàmetre. Poden ser microscòpiques.
* Lapil·li. Terme d'origen llatí (de lapilli, 'pedretes') usat internacionalment. Es tracta de fragments entre 2 i 64 mm.
* Bombes. Fragments de més de 64 mm.
En erupcions violentes, la tefra pot ser duta a les altes capes de l'atmosfera essent transportades pel vent i dipositant-se a milers de quilòmetres de distància.
La pluja de tefra constitueix el major perill directe derivat de les erupcions volcàniques i poden provocar casos de:
* esfondraments d'edificis;
* formació d'una suspensió de partícules de gra fi a l'aigua i l'aire;
* transport de gasos, àcids o sals nocius i, a les proximitats del focus, de calor extrema;
* incendis.
La tefra seca i no compactada té densitats que varien entre 0,4-0,7 g/cm³; la tefra humida i compactada arriba a valors de densitat de fins a 1 g/cm³.

## Vegeu

* Flux piroclàstic

## Referències

* ↑ Ἀριστοτέλης. «Greek-English translation Aristotle, Meteorologica LCL 397: 210-211 paragraph 367». Harvard University Press, 1952. DOI: 10.4159/DLCL.aristotle-meteorlogica.1952. [Consulta: 13 desembre 2023].
# Ironton (Minnesota)

Ironton és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 498 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ironton tenia 498 habitants, 231 habitatges, i 130 famílies. La densitat de població era de 129 habitants per km².
Dels 231 habitatges en un 26,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,4% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 43,7% no eren unitats familiars. En el 39,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 17,7% de 45 a 60 i un 25,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.813 $ i la renda mediana per família de 30.729 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.222 $ mentre que les dones 17.143 $. La renda per capita de la població era de 12.949 $. Entorn del 13,7% de les famílies i el 17,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ironton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ironton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Bartomeu Serra i Gipulo

Bartomeu Serra i Gipulo (Figueres, c. 1851 - ?) fou un fotògraf català.

## Biografia

Bartomeu Serra nasqué a Figueres a la dècada dels cinquanta del segle XIX, però es traslladà a Girona des de ben petit. Treballà com a operador del fotògraf Ramon Massaguer, amb el qual col·laborà, fins que aquest deixà el negoci a mans de Tomàs Bernardi Boadas. L'any 1876, l'ajuntament li concedí permís per a col·locar "un marco de fotografías" sota les Voltes de la plaça del Vi. L'estiu del 1878, es traslladà a la plaça de Sant Agustí, actual plaça de la Independència. Aquesta galeria estava situada en el número 3 de la plaça i en el pati de la casa de Banys, i hi treballà fins al final de la dècada dels vuitanta, tant amb el nom de La Artística com amb el de La Gerundense. D'aquesta època en són conegudes fotografies com la del famós supervivent de la guerra del Francès, que per les fires de l'any 1878, data del retrat, tenia 102 anys. També, es té notícia d'una fotografia del monument a Álvarez de Castro, i de l'any 1884, un muntatge en medalló de Ferrandiz i Bellés.
Pels voltants de les fires de l'any 1889, hagué traslladat la galeria al primer pis del número 2 de l'actual Rambla de la Llibertat, on prèviament hi tingué l'estudi Ramon Massaguer. Es té constància documental que l'any 1900 hi estigué empadronat, malgrat que en aquest padró s'hi anotà com a professió la de "jornalero". Poc després, hi va fer una estada breu el fotògraf Artur Girbal. Per la primavera de l'any 1892, Serra es traslladà a la part alta de la ciutat i s'instal·là en el número 7 de la pujada de Sant Domènec. Per les fires de l'any 1899, es traslladà novament a la plaça de la Independència, però aquesta vegada en el tercer pis del número 14, un altre antic estudi de Massaguer.

## Referències

* 1 2 3 Grau i Ferrando, Dolors (compilació). Fotògrafs i editors a les comarques de Girona: 1839-1940; Emili Massanas i Burcet, 1940-1991. Girona: Diputació de Girona, 1998, p. 102-103 (Quaderns de fotografia). ISBN 84-86812-92-5.
* ↑ «Circular nº 44. Registro nº 198. Sección 1ª. Orden público». Butlletí Oficial de la Província de Girona p. 1, 19-03-1875. [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ Martí, Jep «Galeries fotogràfiques a la ciutat de Girona». Fotografiar Girona (II). Creació, tècnica i memòria. Ajuntament de Girona. Servei de Gestió Documental, Arxius i Publicacions (SGDAP), 2018, pàg. 24 [Consulta: 6 març 2024].