OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gladbrook

Gladbrook és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.015 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gladbrook tenia 1.015 habitants, 408 habitatges, i 263 famílies. La densitat de població era de 559,8 habitants/km².
Dels 408 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,7% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 35,3% no eren unitats familiars. En el 31,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 16,9% de 45 a 60 i un 28% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.167 $ i la renda mediana per família de 41.797 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.028 $ mentre que les dones 21.161 $. La renda per capita de la població era de 18.484 $. Entorn del 4,2% de les famílies i el 6,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gladbrook». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gladbrook». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Artur Rimbau i Clos

Artur Rimbau i Clos (Sant Feliu de Guíxols, Baix Empordà, 1898 - Girona, 1978) fou músic de cobla i compositor de sardanes. Fill d'Emili Rimbau i Casademont i de Concepció Clos i Pagés, va néixer al carrer Gorgoll de Sant Feliu de Guíxols el 26 de gener de 1898.
La família es va traslladar a viure al poble de d'Agullana Alt Empordà quan ell tenia 9 anys. L'any 1912 va ser un dels fundadors de la cobla “La Juvenil Agullanense” i el jove Rimbau s'hi va incorporar com a fiscornaire i on hi va romandre fins al 1916, any que es va desplaçar a viure i treballar a Barcelona, deixant de banda tot contacte amb el món de la música. Artur Rimbau va conrear molt especialment la composició sardanística i la seva primera sardana la va presentar a l'Aplec de la muntanya del Carmel de 1921, amb el títol “L'Aplec de la joventut”, que va ser molt ben rebuda per part del públic i de la crítica. A partir d'aleshores, va compondre més de més de dues centes setanta sardanes al llarg de la seva vida, algunes de les quals el nom feien referència al poble que el va veure néixer, “Aires de Ganxònia”, “Noies guixolenques”, “La Font de Montcalvari”, “Garbinada”, entre d'altres.
Fou homenatjat en diverses ocasions al llarg de la seva vida, l'any 1948 a la seva ciutat natal en reconeixement de la seva contribució en favor de les composicions musicals a Catalunya, l'any 1960 a Barcelona amb motiu de l'estrena de la seva sardana “Noies palamosines”, sardana interpretada per dues cobles i l'any 1974 a terres lleidatanes amb motiu de la Festa Major de Verdú. A Barcelona va viure a Sants, al barri d'Hostrafrancs -al tercer pis de l'edifici entre els carrers Callao i Ermengarda- on, els últims anys, hi donava classes, també com ajuda econòmica. Va morir a Girona l'any 1978 a l'edat de 80 anys.
Més títols de Sardanes del mestre Rimbau: Aires del Montgrí, 1929. Les nines de S'Agaró, 1935. Records del 6 d'octubre, 1935. Nines guixolenques, 1950. Sardanes a Gràcia, 1957. Muntanya Santa de Montserrat, 1957. Nines agullanenques, 1957. Noies palamosines, escrita directament per a un conjunt de 10 cobles, 1961. La meva fillola de Molins, 1967. Les Fires de Molins de Rei, 1968. Olot ciutat xamosa, 1968. L'un per l'altre, 1974.

## Referències

* ↑ Bussot Liñon, Gerard. El fet musical a Sant Feliu de Guíxols (1865-1965 i Apèndix). Sant Feliu de Guíxols: Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, Setmanari Ancora, Diputació de Girona, 1992, p. 89.
* ↑ Bussot Liñon, Gerard. Gent d'un segle. Sant Feliu de Guíxols 1900-2000. Sant Feliu de Guíxols: Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, Arxiu Municipal, Diputació de Girona, 2011, p. 508. ISBN 978-84-938593-0-5.
* ↑ «Artur Rimbau i Clos». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «RIMBAU I CLOS, ARTUR». ASSOCIACIÓ MÚSICS PER LA COBLA, 2015. [Consulta: 2018].
# Ximena Fernández

Ximena Fernández (? - ca. 1035) fou reina consort de Navarra (994-1004). Era la filla de Ferran Bermúdez, era rebesneta per part de pare d'Ordoni I d'Astúries. Vers el 981 es casà amb Garcia III Sanxes II de Navarra, amb qui tingué quatre fills:
* l'infant Sanç III de Navarra (vers 992-1035), rei de Navarra, comte d'Aragó i pel seu matrimoni amb Múnia I, rei de Castella.
* la infanta Urraca de Navarra, casada el 1023 amb Alfons V de Lleó
* l'infant Garcia de Navarra
* la infanta Elvira de Navarra

## Referències

* ↑ «Ximena Fernández». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La notte critica

La notte critica és una òpera en tres actes composta per Filippo Gherardesca sobre un llibret italià de Carlo Goldoni. S'estrenà a Pisa el 1769. A Catalunya, s'estrenà el 1769 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/gherardeschi.html
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Anton Wilhelm Amo

Anton Wilhelm Amo (llatí Antonius Guilielmus Amo Afer ab Aximo a Guinea) * al voltant de 1703 a Nkubeam prop d'Axim a l'actual Ghana, va morir al voltant de 1756, va ser el primer filòsof conegut d'origen africà a Alemanya.

## Vida i treball

Amo va arribar a Europa per rutes poc clares. Va venir d'Amsterdam a la cort del duc de Braunschweig i va ser batejat sota el seu patrocini. Amo va estudiar a Wittenberg i allí es va doctorar en filosofia. Després d'estades a Jena, Halle i Wolfenbüttel, va tornar a l'Àfrica.

## Recepció

Ara s'ha proposat a Alemanya la denominació dels llocs públics amb Amo i ja s'ha implementat en alguns casos (per exemple, a Stuttgart). Diverses exposicions en museus el van commemorar, com “Anton Wilhelm Amo. Between the Worlds” 2024 a Wittenberg. El comissari d'aquesta exposició va ser l'etnòleg Nils Seethaler.

## Referències

* ↑ Paulin J. Hountondji: African Philosophy. Myth and Reality. 2. Auflage Indiana University Press, Bloomington / Indianapolis 1996, S. 114.
* ↑ Norbert Lochner: Anton Wilhelm Amo. Ein Gelehrter aus Ghana im Deutschland des 18. Jahrhunderts. In: Übersee-Rundschau10, Heft 1 (1958), S. 22–31 = Anton Wilhelm Amo. A Ghana Scholar in Eighteenth Century Germany. In: Transactions of the Historical Society of Ghana 3 (1958), S. 169–179.
* ↑ Stuttgarter Zeitung, Stuttgart Germany. «Signal gegen Rassismus: Stuttgart benennt nun doch einen Platz nach Anton Wilhelm Amo» (en alemany).
* ↑ https://www.wittenberg.de/kultur-tourismus/kultur/ausstellungen/sonderausstellung-anton-wilhelm-amo-zwischen-den-welten-/
* ↑ https://www.mz.de/lokal/wittenberg/sonder%5BEnllaç+no+actiu%5D exhibition-zu-anton-wilhelm-amo-startet-im-wittenberger-zeughaus-3782637
# Gibson (Iowa)

Gibson és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 92 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gibson tenia 92 habitants, 38 habitatges, i 19 famílies. La densitat de població era de 507,4 habitants/km².
Dels 38 habitatges en un 36,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,7% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 47,4% no eren unitats familiars. En el 44,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,6.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,7% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 6,5% de 45 a 60 i un 18,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.375 $ i la renda mediana per família de 45.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.094 $ mentre que les dones 27.917 $. La renda per capita de la població era de 12.881 $. Entorn del 9,5% de les famílies i el 6,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gibson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gibson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Demián Rugna

Demián Rugna (Haedo, 13 de setembre de 1979) és un director de cinema, guionista, editor de pel·lícules de terror i músic argentí.

## Primers anys

De petit comença a crear les seves pròpies historietes recreant les seves pel·lícules favorites. Això ho porta, diversos anys després, a estudiar dibuix d'historietes amb Horaci Lalia, de qui aprèn a plasmar visualment les seves històries. En 2003, es llicencia en disseny audiovisual a la Universitat de Morón.
En 2005, i després de realitzar nombrosos curtmetratges dins del gènere de terror, escriu el guió original de la pel·lícula La muerte sabe tu nombre. En 2007 dirigeix el seu primer llargmetratge, basat en un dels seus curtmetratges homònims La última entrada. En 2008 va escriure el guió original d’Ellos quieren mis ojos.
La seva segona pel·lícula com a director va ser Malditos Sean!, coescrita i codirigida amb Fabián Forte, va ser estrenada comercialment en sales nacionals l'any 2013. Entre 2016 i 2017 es van estrenar dos dels seus treballs: No sabés con quién estás hablando i Aterrados. Aquesta última va ser un succés sent considerada una de les millors pel·lícules argentines de terror en anys. Si bé el seu recorregut comercial va ser més que destacable donada la limitada estrena amb la que va comptar, després del seu desembarcament al servei de streaming Netflix, la pel·lícula va aconseguir excel·lents números d'audiència.
El2022 Rugna roda el seu següent llargmetratge al mateix temps que participa en el projecte Hispanos satánicos, antologia de relats de terror de diversos directors llatinoamericans, amb el seu relat titulat Yo también lo vi.Després Quan acecha la maldad, cinquè llargmetratge del director, es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2023 en la secció Midnight Presentations.

## Filmografia

* La última entrada (2007)
* Malditos Sean! (2011): els relats Cafeomancia i El curandero
* El mate amargo (2012)
* No sabés con quién estás hablando (2016)
* Aterrados (2018)
* Hispanos satánicos (2022): el relat Yo también lo vi
* Cuando acecha la maldad (2023)

## Premis i reconeixements

* Premi al Millor Llargmetratge del LVI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya per la seva cinta “Cuando acecha la maldad”.
* Premi a la millor pel·lícula i al millor director en la XVIII edició dels Premis Sur.

## Referències

* 1 2 3 4 «Bio Filmography - English» (en anglès). [Consulta: 1r setembre 2023].
* ↑ «Aterrados, la película que mostró al mundo la excelencia del terror argentino» (en castellà). [Consulta: 1r setembre 2023].
* ↑ «When Evil Lurks - Toronto International Film Festival» (en anglès). [Consulta: 12 agost 2023].
* ↑ «La argentina “Cuando acecha la maldad”, mejor película del Festival de Cine de Sitges» (en castellà). [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ «Premios Sur: la lista completa con todos los ganadores en la gran noche del cine argentino». La Nación, 27-08-2024. [Consulta: 28 agost 2024].
# Die Frau ohne Schatten

Die Frau ohne Schatten (La dona sense ombra) és una òpera en tres actes, amb música de Richard Strauss i llibret del seu col·laborador durant anys, el poeta Hugo von Hofmannsthal. En l'estrena de l'obra a Viena, l'any 1919, dirigida per Franz Schalk, tant la crítica com el públic la van acollir fredament, sobretot pel que feia al llibret de Hofmannsthal, complicat i carregat de simbolisme. Avui dia, és considerada com una de les òperes més aconseguides de Strauss, tot i que no es representa gaire sovint.

## Referències

* ↑ Domene, Cristina. «L'ombra d'una dona sense ombra». El Periódico de Catalunya. [Consulta: 21 juliol 2016].
* ↑ Llovet, Jordi. «Poesía. música y teatro unidos» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 22 juliol 2016].
* ↑ Arnau, Joan. «"Die Frau ohne Schatten", la sugestión del gran espectáculo» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 22 juliol 2016].

## Bibliografia

* András Batta. Ópera: Compositores. Obras. Intérpretes. Barcelona: Equipo de Edición, S.L. 2000. ISBN 3-8290-2830-X

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
Òperes de Richard Strauss :
Guntram (1894)
Feuersnot (1901)
Salome (1905)
Elektra (1909)
Der Rosenkavalier (1911)
Ariadne auf Naxos (1912/16)
Die Frau ohne Schatten (1919)
Intermezzo (1924)
Die Ägyptische Helena (1928)
Arabella (1933)
Die schweigsame Frau (1935)
Friedenstag (1938)
Daphne (1938)
Die Liebe der Danae (1940)
Capriccio (1942)
Des Esels Schatten (1949) (inacabada) :
# Destí a Brighton

Destí a Brighton (originalment en anglès, The Pebble and the Boy) és una pel·lícula dramàtica de comèdia britànica del 2021 escrita i dirigida per Chris Green. La pel·lícula se centra en la subcultura mod i és protagonitzada per Patrick Nacnamee, Sacha Parkinson, Patsy Kensit i Ricci Harnett. Es va publicar el 27 d'agost de 2021, i el 4 de febrer de 2022 es va estrenar el doblatge en català.

## Argument

John, un adolescent que viu a Manchester, s'assabenta que el seu pare ha mort en un accident d'escúter. Un cop passat l'enterrament, es dona compte que amb prou feines coneixia el seu pare i com a homenatge decideix que anirà a llençar les seves cendres a Brighton, bressol espiritual del moviment mod, amb la seva preuada Lambretta. De camí, ha de passar una nit a casa d'uns amics dels seus pares i coneix la seva filla Nicki, un contrast intens amb el seu caràcter més aviat discret, que decideix acompanyar-lo en el viatge, amb ganes d'assistir a un concert del Paul Weller a Brighton.

## Repartiment

* Patrick Nacnamee com a John
* Sacha Parkinson com a Nicki
* Max Boast com a Logan
* Patsy Kensit com a Sonia
* Ricci Harnett com a Ronnie
* Jesse Birdsall com a Ali
* Emma Stansfield com a Dione
* Christine Tremarco com Dawn
* Stuart Wolfenden com a Geoff
* Jamie Lomas com a Deano
* Brian Croucher com a Danny
* Charlotte Tyree com a Mel
* Mani com a Gary
* Mark Sheals com a Steve

## Producció

La pel·lícula es va filmar l'any 2021 i se'n va retardar substancialment l'estrena a causa de la pandèmia de la covid-19. A la banda sonora s'utilitzen diversos temes mod de bandes clàssiques dels 80, com ara Paul Weller, The Jam, The Style Council, Secret Affair i The Chords (banda sonora). El mateix títol de la pel·lícula està extret de la cançó final del vuitè àlbum d'estudi de Peter Weller "As Is Now" de 2005. El director, Chris Green, havia passat 10 anys fent que el projecte engegués, i ell mateix havia estat un mod a la dècada de 1980.

## Referències

* 1 2 «Destí a Brighton». Cinema en Català. [Consulta: 2 febrer 2022].
* ↑ «Our Ladies review: Raucous and very funny take on Alan Warner's Oban/Edinburgh novel The Sopranos» (en anglès). HeraldScotland. [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ Johnston, Rich. «The Pebble And The Boy, Review: They Didn't Die Before They Got Old» (en anglès). Bleeding Cool News And Rumors, 23-08-2021. [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ Brunton, Clare «New British film The Pebble And The Boy trailer released» (en anglès). Film Stories, 09-08-2021 [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ Griffiths, Dave «THE PEBBLE AND THE BOY – Chris Green Interview» (en anglès). Heavy Cinema, 26-08-2021 [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ Higgins, John «Interview Special: Chris Green: ‘The Pebble And The Boy’» (en anglès). Film and TV Now, 24-08-2021 [Consulta: 8 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Destí a Brighton a Goita què fan, ara!
# Resident Evil Village

Resident Evil Village (abreviat RE: Village i conegut al Japó com Biohazard Village (バ イ オ ハ ザ ー ド ヴ ィ レ ッ ジ Baiohazādo Virejji) és un videojoc en desenvolupament pertanyent a el gènere d'horror de supervivència desenvolupat i publicat per Capcom. El videojoc serà la vuitena entrega major de la sèrie Resident Evil, i es tractarà d'una seqüela directa de Resident Evil 7: Biohazard.
El videojoc es va anunciar l'11 de juny de 2020 a l'esdeveniment de revelació de PlayStation 5. El seu llançament està previst per al 7 de maig de 2021 per a les videoconsoles PlayStation 4, Xbox One, PlayStation 5, Xbox Sèries X/S i Microsoft Windows. Igual que a Resident Evil 7: Biohazard, el joc es va desenvolupar en RE Engine cerca i es jugarà també des d'una perspectiva en primera persona.

## Referències

* ↑ «Resident Evil Village trailer breakdown: every thing we've found in the new Resident Evil 8 announcement» (en anglès). GamesRadar+, 11-06-2020. [Consulta: 13 juny 2020].
* ↑ Yin-Poole, Wesley. «Resident Evil 8: Village announced» (en anglès), 11-06-2020. [Consulta: 11 juny 2020].
* ↑ Paez, Danny. «'Resident Evil 8' leaks tease reveal date and a supernatural new direction» (en anglès). [Consulta: 11 juny 2020].
* 1 2 McWhertor, Michael. «Resident Evil 8 announced at PS5 reveal event» (en anglès), 11-06-2020. [Consulta: 11 juny 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
# Le Val d'Andorre

Le Val d'Andorre (La vall d'Andorra) és una òpera còmica en tres actes de Fromental Halévy, amb llibret de Saint-Georges.

## Representacions

L'òpera va ser estrenada l'11 de novembre de 1848 a l'Opéra-Comique de París amb el rol principal a càrrec de Charles-Amable Battaille. Tot i que avui ha estat totalment oblidada, va constituir un dels més grans èxits de Halévy, gaudint de 165 representacions i capgirant l'aleshores precària situació econòmica del teatre. El crític de la parisenca Gazette et révue musicale va escriure « Aquest és el més brillant èxit absolut que hom recorda a l'Opéra-Comique ». Va ser traduïda a l'alemany i representada l'any 1849 a Leipzig, on va rebre lloances d'Ignaz Moscheles - « Música de genuí caràcter dramàtic, amb una melodia més fluida que en les altres obres de l'autor. El subjecte està treballat amb intel·ligència i és molt expressiva ». L'any 1850 va ser estrenada a Londres, amb crítiques mediocres, però amb l'assistència de la reina Victòria. Per a l'ocasió, la companyia de cantants francesos va haver d'afanyar-se a aprendre el God Save the Queen.
A Madrid es va estrenar l'any 1852, amb gran èxit, la sarsuela El Valle de Andorra, amb música de Joaquín Gaztambide i llibret de Luis de Olona, basat en el llibret de Saint-George.
Als Països Catalans, l'òpera va ser estrenada parcialment el 25 de desembre de 2001 a l'Auditori Nacional d'Andorra en el tradicional concert de Nadal de l'ONCA i els Petits cantors. Tan sols es varen cantar les deu escenes del tercer acte.

## Argument

L'òpera transcorre a Andorra, on Stéphan intenta fugir a l'allistament en l'exèrcit francès. Stéphan és estimat alhora per la jove Rose de Mai; l'ama de Rose, la viuda Thérèse; i la rica Georgette. Quan ell és condemnat per deserció, Rose el rescata amb uns diners furtats a Thérèse, i declarant que els diners pertanyen a Georgette. En un típicament improbable final sorpresa (inspirat en una escena de Les noces de Fígaro), Rose resulta ser una germana de Thérèse perduda des de feia molt de temps, Georgette deixa el pas lliure, i Rose de Mai i Stéphan són lliures per contraure matrimoni.

## Bibliografia

* Ruth Jordan, Fromental Halévy, his Life and Music, London (1994). ISBN 187108251X
* Charlotte Moscheles, Life of Moscheles, London (1872).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 1193-94 (ISBN 84-239-4509-X)
* ↑ Moscheles (1873), vol II, p. 203
* ↑ Jordan (1994), p. 137)
* ↑ «El Cor nacional cantarà a l'Auditori el tercer acte de l'òpera "Le val d'Andorre"». Vilaweb, 28-11-2001.
# Simfonia núm. 3 (Txaikovski)

La Simfonia núm. 3 en re major, op. 29, dita Polonesa, de Piotr Ilitx Txaikovski, va ser composta entre juny i agost de 1875. El sobrenom de «Polonesa» li va ser atribuït pel fet que el cinquè moviment (Tempo di Polacca) posseeix un ritme de polonesa.
L'estrena va tenir lloc a Moscou el 19 de novembre [C.J. 7 de novembre] de 1875 sota la direcció de Nikolai Rubinstein. Va ser dedicada a Vladimir Shilovskii. La seua durada és d'aproximadament 47 minuts.
La tercera simfonia de Txaikovski presenta algunes característiques singulars: és l'única del compositor amb cinc moviments, i l'única composta en mode major. El compositor no va ser gaire explícit sobre la seua obra. En efecte, els únics detalls que en va escriure i que ens han arribat són aquestes notes:
«Segons la meua impressió, aquesta simfonia no presenta cap idea original, però des del punt de vista de la factura, representa un pas endavant. Estic sobretot satisfet del primer moviment i dels dos scherzi».
Cal remarcar també que la tercera simfonia és la primera de l'autor a posseir un moviment en forma de vals (Alla tedesca).

## Enllaços externs

* Partitura per a orquestra: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Dianeura

Dianeura és un gènere de lepidòpters zigenoïdeus de la família dels himantoptèrids (Himantopteridae), subfamília Anomoeotinae.

## Taxonomia

El gènere Dianeura inclou dues espècies, pròpies d'Àfrica:
* Dianeura goochii Butler, 1888
* Dianeura jacksoni Butler, 1888

## Referències

* 1 2 «Funet - Dianeura» (en anglès). [Consulta: 1r març 2025].
# Die toten Augen

Die toten Augen (en alemany, Els ulls morts) és una òpera d'Eugen d'Albert estrenada el 5 de març de 1916 a l'òpera de Dresden sota la direcció de Fritz Reiner.
La rebuda de l'estrena va ser dispar: la crítica la va massacrar i el públic va valorar les inspirades melodies i la luxuriosa música i orquestració, on es poden intuir clares afinitats amb Wagner, Puccini, Strauss, Lehár i Korngold. Durant els vint anys següents a l'estrena cada reposició era celebrada pel públic. Amb l'arribada del nazisme, l'òpera va desaparèixer dels escenaris. Acabada la Segona Guerra Mundial, l'obra va ser reposada a Viena (1950), Klagenfurt (1954), Anvers (1955), Nuremberg (1964) i a Berna (1980).
La trama és extraordinàriament poètica. A Jerusalem, en temps de Crist, el senador Arcesius, deforme i de repugnant presència física, està casat amb Myrtocle, que per la seva ceguesa el creu bell i apol·lini. Un miracle de Jesús fa que recuperi la vista i confon Galba, el bell amic d'Arcesius, que creu que és el seu marit, i tots dos fan l'amor. Arcesius quan compren que la dona ha recuperat la vista i Galba s'ha aprofitat de la confusió, el mata. Myrtocle maleint la dissort prefereix tornar a la ceguesa exposant els seus ulls al sol, refent així la vida amb el seu marit, del que valora el seu esperit i no la seva bellesa física.
El gran final amb la llarga escena del sacrifici precedida d'un preludi orquestral és una prova per a la soprano, veritable protagonista d'aquesta òpera.
L'escriptura vocal és molt lírica i les melodies són de fàcil comprensió i en molts moments s'acosten a Lehár. Com acostuma a ser habitual en aquest període, les orquestracions són riques de textures i colors.

## Referències

* ↑ «5 Marzo 1916, Domenica». L'Almanacco di Gherardo Casaglia. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ "D'Albert: Die toten Augen", ressenya de Michael Oliver of the CPO recording, Gramophone