OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bulbul carapelat

El bulbul carapelat (Nok hualon; syn: Pycnonotus hualon) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae) i únic membre del gènere Nok. És endèmic de Laos. El seu hàbitat principal són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses umits de les terres baixes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul carapelat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 620. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Bare-faced Bulbul. Nok hualon (formerly as: Pycnonotus hualon)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Bulbul carablanc

El bulbul carablanc (Pycnonotus leucops) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de l'illa de Borneo (Indonèsia i Malàisia). Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà i els matollars d'altura tropicals i subtropicals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul carablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 622. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Pale-faced Bulbul. Pycnonotus leucops» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Bulbul cellablanc

El bulbul cellablanc (Pycnonotus luteolus) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a l'Índia i Sri Lanka. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses secs, els matollars secs tropicals i subtropicals, les terres llaurades, les plantacions, els jardins rurals i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul cellablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 622. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-browed Bulbul. Pycnonotus luteolus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Bandera de Colòmbia

La bandera de Colòmbia va ser adoptada oficialment el 26 de novembre del 1861 amb el disseny de tres franges horitzontals en els tons groc, blau i vermell. La franja groga té la mida de la blava i la vermella juntes. Es considera al general Francisco de Miranda com al creador de la composició cromàtica.

## Descripció

La bandera nacional de Colòmbia es un rectangle dividit en tres franges horitzontals amb el groc a la part superior ocupant la meitat de l'amplada de la bandera, blau al mig ocupant un quart de l'amplada i vermella avall, ocupant l'últim quart.

### Colors

Els colors oficials no estan establert per llei. El Comitè Olímpic colombià va aprovar els següents colors per als Jocs Olímpics d'estiu de Londres 2012:
| Model de color | Groc | Blau | Vermell |
| Pantone | 116 | 287 | 186 |
| CMYK | 0-17,1-91,3-0 | 100-61,9-0-42,4 | 0-91,7-81,6-19,2 |
| RGB | 252, 209, 22 | 80, 56, 147 | 206, 17, 38 |
| HTML | FCD116 | 003893 | CE1126 |
Els tres colors es remunten al 1810 i tenen el seu origen en la lluita contra els espanyols, quan el general veneçolà Francisco de Miranda, va introduir una bandera groc-blau-vermella. Aquesta bandera simbolitza l'Oceà Atlàntic (blau), el terror espanyol (vermell) i el Nou Món (groc). Aquests mateixos colors eren l'any 1819 els colors de la república de la Gran Colòmbia fundada per Simón Bolívar, una federació de l'actual Colòmbia, Panamà, Veneçuela i l'Equador que el 1830 es va enfonsar. Des de llavors, Colòmbia, Veneçuela i Equador utilitzen la bandera de tres colors groc-blau-vermell, la bandera de Colòmbia és l'antiga bandera de la Gran Colòmbia.

## Banderes històriques

* Províncies Unides de Nova Granada (1811-1814), adoptada posteriorment per Jean Lafitte de 1817 a 1821 a Galveston Island.
* Províncies Unides de Nova Granada (1814-1816)
* Gran Colòmbia (1819)
* Gran Colòmbia (1820)
* Gran Colòmbia (1821-1831)
* Nova Granada (1831-1834)
* República de la Nova Granada (1834-1858) i la Confederació Granadina (1858-1861)
* Estats Units de Colòmbia (1861)
* Estats Units de Colòmbia (1861-1886)

## Referències

* 1 2 «Flag and Arms of Colombia». ColombiaInfo.org. [Consulta: 21 juliol 2022].
* ↑ Universidad Distrital Francisco José de Caldas. «Símbolos patrios». Arxivat de l'original el 20 de novembre de 2008. [Consulta: 19 setembre 2009].
* ↑ «Flags and Anthems Manual London 2012: SPP Final Version» (en anglès). LONDON ORGANISING COMMITTEE OF THE OLYMPIC GAMES AND PARALYMPIC GAMES. LOCOG. London, 2012, pàg. 114.
# Alternativa Democràtica (Finlàndia)

Alternativa Democràtica (finès Demokraattinen Vaihtoehto, DeVa) fou un partit polític finlandès fundat el 1986 per Leo Suonpää, Kristiina Halkola i Marja-Liisa Löyttyjärvi, membres expulsats del Partit Comunista de Finlàndia (SKP) i de la Lliga Democràtica Popular Finlandesa (SKDL). Aplegà els futurs membres del Partit Comunista de Finlàndia (1997) de la Lliga Juvenil Revolucionària i el Partit Socialista dels Treballadors. A les eleccions parlamentàries finlandeses de 1987 va obtenir 122.181 vots (el 4,24%) i 4 diputats. El 1990 es va dissoldre i es va integrar en l'Aliança d'Esquerra.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | +/- |
| 1987 | 122,181 | 4.24 | 4 / 200 | Nou |

## Referències

* ↑ Finparti – Puoluejohtajat linkki Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
* ↑ Poliittinen kalenteri: SKP:n hajotuksesta puolueen uudelleenrekisteröintiin. teoksessa Kolme kirjainta. SKP:n yhdeksän vuosikymmentä Marxilainen foorumi 43 (TA-Tieto 2008), s. 154–164.
* ↑ Valtiopäivät 1986. Pöytäkirjat 3, s. 2143.
* ↑ «Eduskuntavaalit 1927–2003». Arxivat de l'original el 2007-10-02. [Consulta: 2 juny 2009].
* ↑ Devalaiset siirtyivät vasemmistoliittoon (Helsingin Sanomat 12.9.1990)
# Alv Gjestvang

Alv Gjestvang (Østre Toten, 13 de setembre de 1937 - Lillehammer, 26 de novembre de 2016) va ser un patinador de velocitat noruec, guanyador de dues medalles olímpiques.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Cortina d'Ampezzo, on guanyà la medalla de bronze en la prova dels 500 metres del programa de patinatge de velocitat. Quatre anys més tard, als Jocs de Squaw Valley, fou sisè en aquesta mateixa prova. El 1964, a Innsbruck, disputà, els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics. En aquesta ocasió guanyà la medalla de plata en els 500 metres. Aquesta medalla fou compartida amb Yevgeny Grishin i Vladimir Orlov.

## Referències

* ↑ Bergskaug, Elisabeth. «Skøyteløperen Alv Gjestvang er død» (en norwegian). ABC Nyheter, 27-11-2016. [Consulta: 27 novembre 2016]. «Gjestvang døde av kreft lørdag.»
* ↑ «Olympedia – Alv Gjestvang». [Consulta: 30 gener 2025].
# Concert per a piano (Schumann)

El Concert per a piano en la menor, op. 54, és un concert de Robert Schumann, acabat el 1845. L'obra es va estrenar a Leipzig l'1 de gener de 1846 amb Clara Schumann tocant la part solista i Ferdinand Hiller, dedicatari de l'obra, dirigint l'orquestra.

## Origen i context

El Concert per a piano és, dels tres concerts escrits per ell -per piano, violí i violoncel-, el primer d'ells i és considerat com una de les columnes bàsiques del repertori per a piano i orquestra. Schumann havia compost el 1841 una fantasia per a aquesta combinació, però no estant satisfet amb ella la va deixar reposar durant un temps. El 1845 la va revisar acuradament i va afegir a l'inicial dos altres moviments, de manera que va formar el seu Concert per a piano. El resultat va ser una obra singular, allunyada del model de concert establert per Mozart i consolidat per Beethoven, que el mateix Schumann va qualificar d'«alguna cosa entre concert, simfonia i gran sonata».
# Challenge Desgrange-Colombo

La Challenge Desgrange-Colombo fou una classificació que determinava el millor ciclista de carretera de cada temporada i que existí entre 1948 i 1958, quan fou substituïda pel Super Prestige Pernord.
En acabar la Segona Guerra Mundial començaren a sorgir les primeres idees de trofeus per a premiar els millors ciclistes del món. Així es creà la Challenge Desgrange-Colombo, que prenia el nom dels periodistes i organitzadors ciclistes Henri Desgrange i Emilio Colombo, fundadors del Tour de França i del Giro d'Itàlia, respectivament, i que era organitzada pels diaris L'Équipe, La Gazzetta dello Sport, Het Nieuwsblad-Sportwereld i Les Sports.
En funció de les classificacions al Tour de França, Giro d'Itàlia, Milà-San Remo, París-Roubaix, Tour de Flandes, Fletxa Valona, París-Brussel·les, París-Tours i Volta a Llombardia s'escollia el millor ciclista de la temporada. El 1949 s'hi afegí la Volta a Suïssa, el 1951 la Lieja-Bastogne-Lieja i el 1958 la Volta a Espanya.
El primer vencedor fou el belga Alberic Schotte (vencedor del Tour de Flandes i el Campionat del món de ciclisme en ruta). El suís Ferdi Kubler guanyà la Challenge tres vegades (1950, 1952 i 1954), tal com Fred de Bruyne, vencedor de les tres darreres edicions.

## Palmarès

| Any | Primer | Segon | Tercer | Quart | Cinquè |
| 1948 | Briek Schotte | Fermo Camellini | Gino Bartali | Fiorenzo Magni | Vito Ortelli |
| 1949 | Fausto Coppi | Gino Bartali | Fiorenzo Magni | Nedo Logli | Adolfo Leoni |
| 1950 | Ferdi Kübler | Fiorenzo Magni | Hugo Koblet | Fausto Coppi | Gino Bartali |
| 1951 | Louison Bobet | Ferdi Kübler | Fiorenzo Magni | Hugo Koblet | Gino Bartali |
| 1952 | Ferdi Kübler | Fausto Coppi | Stan Ockers | Briek Schotte | Jean Robic |
| 1953 | Loretto Petrucci | Louison Bobet | Stan Ockers | Pasquale Fornara | Ferdi Kübler |
| 1954 | Ferdi Kübler | Raymond Impanis | Louison Bobet | Germain Derijcke | Roger Decock |
| 1955 | Stan Ockers | Louison Bobet | Jean Brankart | Hugo Koblet | Germain Derijcke |
| 1956 | Fred de Bruyne | Stan Ockers | Jean Forestier | André Vlayen | Louison Bobet |
| 1957 | Fred de Bruyne | Raymond Impanis | Gastone Nencini | Louison Bobet | Miquel Poblet |
| 1958 | Fred de Bruyne | Rik van Looy | Jacques Anquetil | Miquel Poblet | Ercole Baldini |

## Referències

* 1 2 Moore, Richard. «Remembering Super Prestige Pernod, the season-long battle for title of best rider in the world» (en anglès americà), 13-06-2017. [Consulta: 28 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de la Challenge Desgrange-Colombo a memoire-du-cyclisme.eu
# Eleccions al Parlament Europeu de 2014 (Hongria)

Les Eleccions al Parlament Europeu de 2014 es van celebrar el 25 de maig per escollir els 21 escons hongaresos del Parlament Europeu. Amb l'entrada en vigor del Tractat de Lisboa, Hongria tenia 22 escons al Parlament Europeu. Tanmateix, com que Croàcia es va unir a la UE el 2013, passava a tenir-ne 21 escons.

## Resultats

| Partit | Partit | Vots | % | +/- | Escons | +/- |
| | Fidesz - KDNP | 1 193 991 | 51,48 / 100 | 4,88 | 12 / 21 | 2 |
| | Jobbik | 340 287 | 14,67 / 100 | 0,10 | 3 / 21 | = |
| | Partit Socialista Hongarès | 252 751 | 10,9 / 100 | 6,47 | 2 / 21 | 2 |
| | Coalició Democràtica | 226 086 | 9,75 / 100 | Nou | 2 / 21 | Nou |
| | Junts 2014 - Diàleg per Hongria | 168 076 | 7,25 / 100 | Nou | 1 / 21 | Nou |
| | La Política pot ser diferent | 116 904 | 5,04 / 100 | 2,43 | 1 / 21 | 1 |
| | Altres | 21 398 | 0,9 / 100 | | 0 / 21 | |
| Vots Invàlids | Vots Invàlids | 9 811 | 0,42 / 100 | 0,46 | | |
| Total | Total | 2 329 304 | 100 / 100 | | 21 / 21 | 1 |
| Electorat/Participació | Electorat/Participació | 8 041 386 | 28,97 / 100 | 7,34 | | |
| Font | Font | | | | | |

### Per comtats

| Comtat | Fidesz-KDNP | Jobbik | MSZP | DK | Junts-PM | LMP | HNEM | SMS |
| Bács-Kiskun | 59.54 | 14.86 | 8.50 | 7.39 | 4.99 | 3.89 | 0.47 | 0.37 |
| Baranya | 50.91 | 13.89 | 11.00 | 10.57 | 7.06 | 5.42 | 0.79 | 0.37 |
| Békés | 52.43 | 17.08 | 11.55 | 8.54 | 4.52 | 3.79 | 1.66 | 0.43 |
| Borsod-Abaúj-Zemplén | 48.49 | 20.91 | 13.24 | 9.11 | 4.57 | 2.77 | 0.47 | 0.43 |
| Budapest | 43.75 | 9.94 | 11.50 | 13.10 | 13.07 | 7.93 | 0.34 | 0.37 |
| Csongrád | 48.94 | 13.84 | 16.71 | 8.07 | 5.97 | 5.33 | 0.66 | 0.47 |
| Fejér | 54.83 | 14.94 | 9.17 | 9.54 | 5.97 | 4.54 | 0.48 | 0.53 |
| Győr-Moson-Sopron | 60.53 | 12.60 | 8.69 | 8.12 | 4.95 | 4.40 | 0.31 | 0.41 |
| Hajdú-Bihar | 55.52 | 17.82 | 8.98 | 7.90 | 4.48 | 4.21 | 0.66 | 0.43 |
| Heves | 47.26 | 22.88 | 11.27 | 9.30 | 5.15 | 3.38 | 0.43 | 0.33 |
| Jász-Nagykun-Szolnok | 50.99 | 20.48 | 11.65 | 8.14 | 4.19 | 3.55 | 0.61 | 0.39 |
| Komárom-Esztergom | 51.41 | 13.81 | 11.65 | 11.63 | 6.02 | 4.51 | 0.62 | 0.36 |
| Nógrád | 51.15 | 17.91 | 12.69 | 9.52 | 4.43 | 2.94 | 0.70 | 0.65 |
| Pest | 52.62 | 14.64 | 8.41 | 9.95 | 7.88 | 5.56 | 0.57 | 0.37 |
| Somogy | 54.70 | 15.36 | 10.37 | 9.61 | 5.37 | 3.74 | 0.50 | 0.35 |
| Szabolcs-Szatmár-Bereg | 56.63 | 16.71 | 14.55 | 5.85 | 3.16 | 2.16 | 0.43 | 0.50 |
| Tolna | 55.82 | 15.69 | 11.02 | 8.52 | 4.47 | 3.58 | 0.59 | 0.31 |
| Vas | 61.28 | 12.50 | 9.51 | 6.88 | 4.90 | 4.23 | 0.33 | 0.37 |
| Veszprém | 55.18 | 14.23 | 10.81 | 8.75 | 5.93 | 4.24 | 0.48 | 0.37 |
| Zala | 55.36 | 17.09 | 9.11 | 8.50 | 5.41 | 3.70 | 0.47 | 0.37 |
| Rep. estrangers | 45.36 | 12.61 | 4.12 | 5.20 | 17.07 | 15.19 | 0.19 | 0.26 |
| Total | 51.48 | 14.67 | 10.90 | 9.75 | 7.25 | 5.04 | 0.52 | 0.40 |

## Referències

* ↑ «Áder sets date of EP election for May 25 | Politics.hu», 09-03-2014. Arxivat de l'original el 2014-03-09. [Consulta: 21 agost 2024].
* ↑ «Emjk», 11-09-2014. Arxivat de l'original el 2014-09-11. [Consulta: 21 agost 2024].
# Monocerina

La monocerina és una dihidroisocumarina i un metabòlit poliquètid que originen diverses espècies de fongs. S'ha demostrat que mostra característiques antifúngiques, patògèniques de les plantes i insecticides. S'ha aïllat la monocerina de Dreschlera monoceras, D. ravenelii, Exserohilum turcicum, i Fusarium larvarum.

## Referències

* ↑ Axford, L.C., Simpson, T.J., Willis, C.L. «Synthesis and Incorporation of the First Polyketide Synthase Free Intermediate in Monocerin Biosynthesis». Angenwandte Chemie., 116, 2004, pàg. 745–748.
# Simca

Simca (Société Industrielle de Mécanique et de Carrosserie Automobile) fou una marca d'automòbils francesa fundada per Henri Théodore Pigozzi el 1934.
Inicialment Simca es dedicà exclusivament a comercialitzar a França models de la marca italiana Fiat. Els primers models foren els Simca 6 CV i 11 CV que adaptaven els Fiat Balilla i Ardita respectivament.
El 1937 Pigozzi arribà a un acord amb Agnelli, el magnat de la Fiat, per tal d'adaptar el conegudísssim Fiat Topolino que sortí al mercat francès amb el nom de Simca 5 CV i ja lluint el logotip de l'oreneta que distingia la marca francesa. Posteriorment el Fiat 1100 va ser comercialitzat a França com a Simca 8 després de ser presentat amb gran èxit al Saló de l'Automòbil de París de l'any 1948.
Però el veritable primer model d'èxit de la marca fou l'Aronde (sinònim d'oreneta en francès arcaic) un cop l'empresa quedà ja desvinculada de la Fiat italiana. Aquest model va començar a comercialitzar-se el 1951 aconseguint una producció rècord de 300 unitats diàries. Per tal d'introduir el nou model en el mercat Pigozzi havia decidit de fer una impactant prova davant l'opinió pública. Va sol·licitar d'un notari l'elecció a l'atzar d'una unitat de la factoria i el portà al circuit de Montlhéy. Allà va afrontar el desafiament de fer 100.000 quilòmetres continuats sense aturar-se. Després de 40 dies amb les seves nits girant sense cap problema, va cobrir la distància establerta a una velocitat mitjana de 86,4 quilòmetres/hora. L'any següent va repetir la prova pels carrers de París sense patir tampoc cap avaria. Aquestes proves encumbraren el model Aronde que tingué una gran acollida i un notable èxit comercial a la dècada dels cinquanta.
Posteriorment l'empresa s'associà amb la nord-americana Ford Motor Company i va produir el model Ariane. Anys després Ford va vendre la seva participació a Chrysler amb qui ja als anys seixanta s'impulsà el projecte del Simca 1000 (llençat al mercat el 1961) i els models 1300 i 1500. El Simca 1000 va ser construït a Espanya a mitjans dels seixanta per la factoria d'Eduardo Barreiros i llençat al mercat amb el lema El cinco plazas con nervio.
L'any 1963 Pigozzi abandonà definitivament la companyia i moria poc després als 66 anys. Chrysler assumí tot el control sobre la marca i llençà al mercat el model 1100 que a Espanya va ser conegut com a Simca 1200.
A l'estiu de 1970 la companyia passava a denominar-se Chrysler-France, tot i que encara es fabricaren automòbils amb la marca Simca fins al 1979 en què passaren a ser comercialitzats sota la marca Talbot i el nom de Simca desaparegué definitivament com a marca d'automòbils.

## Enllaços externs

* Club Simca France (francès)
* Simca 1000 rallye de légende Arxivat 2005-12-08 a Wayback Machine. (francès)
# Cosmidi

Els cosmidis són uns tipus de vectors de clonació.
Realment un cosmidi consisteix en un plasmidi al qual se li han afegit uns segments del genoma d'un bacteriòfag, el fag λ.

## Constitució del cosmidi

Un cosmidi conté:
Per part del plasmidi, l'ori C i un gen de resistència a un antibiòtic, això depèn del tipus de plasmidi del qual derivi i, per tant pot contenir més segments com ara el gen LacZ, que permet la selecció blanc / blau de les colònies.
Per part del fag λ, els extrems COS, extrems complementaris del genoma del fag i que s'empren per a la recircularització del mateix.
Aquests vectors faciliten la feina perquè permeten l'empaquetament in vitro de les seqüències entre dos extrems COS i usar els fags empaquetats per transfectar soques d'E coli, aconseguint un plasmidi en el bacteri, ja que el cosmidi es recircularitza a l'entrar gràcies als extrems COS. També té gens de resistència a antibiòtics d'origen plasmídic, que ajuden en la identificació de cèl·lules hostes que contenen els cosmidis recombinants. Després d'inserir fragments de DNA, els cosmidis recombinants s'empaqueten en la càpsida proteica de λ per formar partícules fàgiques infectives. Una vegada que en la cèl·lula hoste, el cosmidi es replica com plasmidi.

## Procediment de clonació

a) Segons els llocs de múltiple clonatge (MSC) o els llocs de restricció, es digereix el cosmidi amb l'enzim de restricció corresponent a l'estratègia experimental, tallant el cosmidi pels extrems COS, linealitzant-lo.
b) Es tracta amb una fosforilasa, que hidrolitza els grups P dels extrems 5 ', per tal d'evitar que l'insert s'afegeixi a un extrem.
c) Es tracta la nostra mostra d'ADN i el cosmidi amb enzims de restricció compatibles.
d) Es barreja la mostra amb el cosmidi i s'afegeix ADN-ligasa. Si seleccionem aquells cosmidis que hagin quedat amb una grandària apropiada, podem encapsidar-los en el fag lambda. Després infectem i seleccionem els bacteris gràcies a que el cosmidi porta un gen de resistència a ampicil·lina.

## Usos dels cosmidis

Han estat àmpliament usats en l'elaboració de genoteques de DNA genòmics de grans dimensions, ja que permeten la introducció d'inserits de DNA de fins a 45 kb, el doble que els vectors derivats de l'eliminació de part del genoma del fag λ, els fagèmids.
Així permeten empaquetar in vitro amb una gran eficiència perquè venen de λ, i recuperació i el treball en placa de petri és més fàcil gràcies al comportament de plasmidi.

## Etimologia

El mot tècnic Cosmidi, deriva de la fusió de (llocs COS) i (plasmidi), generant el mot compost (cos-midi).

## Bibliografia

* Klug, William S.; Cummings, Michael R.; Spencer, Charlotte A., “Conceptos de Genética” 8ª edición. Pearson Prentice Hall

## Referències

* ↑ Hohn, Barbara; Murray, Kenneth «Packaging recombinant DNA molecules into bacteriophage particles in vitro» (en anglès). Proc. Natl. Acad. Sci. USA., 74, 8, 8-1977, pàg. 3259–3263. DOI: 10.1073/pnas.74.8.3259. PMC: 431522.
# Jordi Merino Urbano

Jordi Merino Urbano (Terrassa) és excursionista i dirigent esportiu català.
Soci i expresident del Centre Muntanyenc Sant Llorenç de Terrassa entre 1992 i 2007, va ser monitor i instructor de l'Escola Catalana d'Alta Muntanya i organitzador de diferents campionats i Opens d'escalada esportiva i escalada en bloc d'àmbits català i estatal, així com de moltes marxes, caminades, maratons i curses de muntanya a l'entorn del Vallès. És president de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya des del 2011. Durant el seu mandat ha presidit sota el lema 'Les entitats excursionistes al segle XXI' el VI Congrés Excursionista Català que feia 30 anys que no es convocava. La federació ha estat reconeguda per la Federació Internacional d'Escalada Esportiva (IFSC) i ha organitzat un circuit d'ultrarails. El maig de 2013, ha creat l'Àrea de Transició Nacional dins de l'estructura federativa amb l'objectiu de col·laborar amb diferents organitzacions esportives caracteritzades per la defensa dels drets nacionals de Catalunya. És vocal de la junta de la Federació Espanyola, vicepresident del Fòrum d'Esport Alumni Universitat de Barcelona, i membre dels Consell Directiu de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya.

## Referències

* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Heorhi Sviridenko

Heorhi Sviridenko (Minsk, 3 de desembre de 1962) és un jugador d'handbol belarús, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990. Un cop retirat passà a exercir d'entrenador en diferents equips d'handbol. És germà de la jugadora de bàsquet Irina Sumnikova.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics de Seül, on guanyà la medalla d'or en la competició d'handbol. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món d'handbol de 1990.
A nivell de clubs jugà al SKA Minsk (1981-1990) i diversos clubs italians i alemanys. En el seu palmarès destaquen cinc edicions de la lliga soviètica (1984, 1985, 1986, 1988 i 1989), la Copa d'Europa de 1987, 1989, 1990, la Recopa d'Europa de 1983 i 1988.
Una vegada retirat passà a exercir d'entrenador en diferents equips d'handbol.

## Referències

* ↑ «Georgi Sviridenko Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2011-09-21. [Consulta: 30 març 2020].
* 1 2 3 «СВИРИДЕНКО Георгий Владимирович (гандбол)». noc.by. Comitè Olímpic de Belarús. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2016. [Consulta: 30 març 2020].
# Esteatita

L'esteatita o pedra sabonosa és una varietat de talc de tacte greixós. És un mineral ric en magnesi. Es produeix per metamorfisme dinamotèrmic i metasomatisme, que ocorre en zones on les plaques tectòniques presenten subducció canviant les roques per la calor i la pressió amb influx de fluids però sense fusió. Ha servit per fer eines des de la prehistòria.
La pirofil·lita, un mineral molt similar al talc de vegades s'anomena pedra sabonosa també (soapstone).

## Galeria

* A Dahlonega, Geòrgia, USA.
* Amulet d'esteatita egipci.

## Referències

* ↑ «Steatite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 abril 2016].

## Enllaços externs

* Ancient soapstone bowl Arxivat 2007-02-22 a Wayback Machine. (The Central States Archaeological Journal)
* Soapstone Native American quarries, Maryland Arxivat 2017-07-06 a Wayback Machine. (Geological Society of America)
* Prehistoric soapstone use in northeastern Maryland Arxivat 2012-02-27 a Wayback Machine. (Antiquity Journal)
* The Blue Rock Soapstone Quarry, Yancey County, NC (North Carolina Office of State Archaeology)