OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bertran de la Borda

Bertran de la Borda fou un escultor i mestre d'obres basc del segle xv.
La seva activitat es desenvolupà a Lleida quan la ciutat vivia una gran època creativa gràcies a la incorporació de les noves modes internacionals, afavorit per l'arribada de mestres forans i a la renovació dels escultors locals. Aquesta període l'inicià Rotllí Gautier, i el continuà Jordi Safont i el seu deixeble Bertran de la Borda.
Entre el 1443 i el 1485 Bertran de la Borda era mestre d'obres a Lleida. I entre 1462 i 1485 va ser mestre d'obres a la Seu Vella de Lleida. Tot i que ja es documenta per primer cop l'any 1451. De fet, el 1460 va fer el nou Sant Joan Baptista de la Porta dels Apòstols, que substituïa la imatge original de Guillem Solivella. Sembla que també intervingué en el sepulcre de Gallart.
També se li atribueix la Mare de Déu de la façana principal de l'Hospital de Santa Maria de Lleida.
El 1481 Bertran de la Borda viatja a Cervera, per valorar les obres de l'església de Santa Maria de Cervera.

## Referències

* ↑ L'Art gòtic a Catalunya. Arquitectura. Barcelona: Enciclopèdia catalana, 2002-2003, p. 3 v. ISBN 8441208875.
* ↑ Conejo, Antoni «Jordi Safont i Bertran de la Borda: epígon del gòtic internacional a Catalunya». Escultura: De la plenitud a les darreres influències foranes. L'Art Gòtic a Catalunya. II, 2007, pàg. 159-176..
* 1 2 3 L'Art gòtic a Catalunya. Escultura. Barcelona: Enciclopèdia catalana, 2007, p. 3 v. ISBN 9788441208926.
* 1 2 3 Balasch i Pijoan, M. Esther «Bertran de la Borda i la seva relació amb la vila de Cervera. Un itinerari desconegut del mestre d'obra de la Seu Vella de Lleida». Lambard, VIII (1995), pàg. 57-61.
# Miltona

Miltona és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 279 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Miltona tenia 279 habitants, 117 habitatges, i 78 famílies. La densitat de població era de 203,2 habitants per km².
Dels 117 habitatges en un 34,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 15,1% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.333 $ i la renda mediana per família de 38.958 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.708 $ mentre que les dones 19.583 $. La renda per capita de la població era de 13.845 $. Entorn del 13,8% de les famílies i el 20,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Miltona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Miltona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Camí a l'escola

Camí a l'escola (en francès Sur le chemin de l'école) és una pel·lícula documental francesa dirigida per Pascal Plisson del 2013. Compta amb el suport de Save the Children i la Unesco. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

Camí a l'escola narra les històries paral·leles de 4 nens d'arreu del món pels quals anar a l'escola és un autèntic viatge. El desig d'accedir al coneixement, de tenir millors condicions de vida que els seus pares, els proporciona aquest coratge.
A Kenya, Jackson, d'11 anys, ha de caminar 15 km per la sabana i evitar animals salvatges com els elefants amb la seva germana petita.
A la Serralada de l'Atles, al Marroc, Zahira, de 12 anys, torna al seu internat després de 22 km, o 4 hores de caminar per camins pedregosos.
A l'Argentina, Carlos, d'11 anys, travessa les planures patagones a cavall durant 18 km, amb la seva germana petita com a passatgera.
A l'Índia, Samuel, de 13 anys, que ha perdut l'ús de les cames i els braços, és portat a l'escola pels seus dos germans, que empenyen o treuen la seva cadira de rodes durant 1 h 15 min per carreteres difícils.

## Recepció

La pel·lícula va vendre a França 1.384.572 entrades i a la resta del món 1.659.965 entrades (6 països)
Camí a l'escola ha estat, segons el rànquing anual de Film français, la pel·lícula més rendible del 2013. Aquest rànquing es basa en els rebuts de cinema en comparació amb el pressupost previst a la CNC. Amb més d'1,2 milions d'entrades a França (dades de l'1 de març de 2014) per un pressupost de 2,28 milions d'euros, la pel·lícula pot presumir d'una taxa de rendibilitat del 164,8%, cosa que la situa pràcticament en primer lloc durant aquell any.

## Nominacions i premis

* César 2014: millor pel·lícula documental
* Prix Henri-Langlois a la pel·lícula documental 2014
* Prix INIS del 17è Festival international du film pour enfants de Montréal
* Trophées francophones du cinéma 2014: Trofeu francòfon del llargmetratge documental

## Referències

* ↑ Camí a l'escola, esadir.cat
* ↑ «Sur le Chemin de l'Ecole : rencontre avec Jackson, le petit Kenyan». journaldesfemmes.fr, 13-09-2024. [Consulta: 26 febrer 2019].
* ↑ «Sur le chemin de l'école». Allocine.fr, 1 maig 2014..
* ↑ Total cumulé des entrées France sur Allocine.fr et des entrées dans le monde sur «Box-office français dans le monde - Mars 2014». Unifrance.
* ↑ «Palmarès complet sur le site du festival». Arxivat de l'original el 2014-03-14. [Consulta: 19 agost 2020].
# Codi

En la comunicació, un codi és una norma per a convertir un fragment d'informació (per exemple una lletra, paraula o frase) a una altra forma de representació, no necessàriament del mateix tipus.
El procés de codificació, permet convertir la informació origen en unes dades codificades, que s'emmagatzemen o s'envien a un receptor. El procés invers és el de descodificació, on es converteix aquests codis en informació interpretable per al destinatari. Un codec (de codificació/descodificació) és la implementació d'aquesta norma (o algorisme) per a codificar i descodificar, i pot incloure a més la compressió de les dades.
Un codi a més pot incloure mecanismes per a ocultar la informació que conté, de manera que només els destinataris que sàpiguen com descodificar-lo, seran capaces de reconstruir la informació original. Per exemple usant eines de criptografia.

## Exemples

* El codi Morse; permet codificar un text en una colla de pulsacions curtes i llargues, pensades inicialment per a ser enviades a través del telègraf, on el receptor les descodifica en el text original.
* La televisió; on un senyal visual es codifica en una sèrie de senyals analògics o digitals que es poden emmagatzemar, transmetre i posteriorment descodificar per a ser vistos en una televisió.
* El format MP3; on un senyal d'àudio es pot codificar i comprimir per emmagatzemar i reproduir posteriorment.
* Les llengües; permeten una persona pugui expressar-se i la resta de les persones que entenen aquella llengua, són capaces de descodificar els seus sons/gestos en informació.
* Els alfabets; permeten plasmar per escrit l'expressió oral o gestual d'una llengua.
Viccionari
# Moll de fang

El moll de fang, moll cranquer, moll fanguer, moll blanc, roger de fang, roger blanc o rogeret, gaboc (Mullus barbatus) és una espècie de peix que habita al Mar Mediterrani, l'est del nord de l'oceà Atlàntic des d'Escandinàvia fins al Senegal, i al Mar negre.
N'hi ha dues subespècies:
* Mullus barbatus barbatus (Linnaeus, 1758)
* Mullus barbatus ponticus (Essipov, 1927)

## Referències

* ↑ https://www.diarilaveu.com/apunt/26901/carrers-18-zoonims-marins-m-o-amb-angela-buj-alfara
* Lloris, Domènec i Meseguer, Sergi: Recursos marins del Mediterrani: fauna i flora del Mar Català. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya. Barcelona, octubre del 2000. ISBN 84-393-5244-1. Plana 81.
* Riera, F.; J. Oliver; J. Terrassa: Peixos de les Balears. Conselleria de Medi Ambient, Ordenació del Territori i Litoral. Direcció General del Medi Ambient. Any 1998.
* Mercader, Ll.: Peixos de la Costa Brava. El Cau, Quaderns del Museu Municipal de la Costa Brava. Sèrie Medi Natural. Ajuntament de Palamós, 1993.
* Huguet, A.: Catàleg d'espècies d'interès pesquer a Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca. Any 1995.
* Alegre, M.; J. Lleonart; J. Veny: Espècies pesqueres d'interès comercial. Nomenclatura oficial catalana. Dep. Cultura, Generalitat de Catalunya, 1992.
* Alan Davidson: Mediterranean Seafood, Penguin, 1972, ISBN 0-14-046174-4.
# Maynard (Minnesota)

Maynard és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 388 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Maynard tenia 388 habitants, 163 habitatges, i 110 famílies. La densitat de població era de 230,5 habitants per km².
Dels 163 habitatges en un 32,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,3% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 32,5% no eren unitats familiars. En el 30,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,3% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 18,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.571 $ i la renda mediana per família de 39.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 21.071 $. La renda per capita de la població era de 14.285 $. Entorn del 6,4% de les famílies i el 7,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Maynard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Maynard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Aldrich (Minnesota)

Aldrich és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 53 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Aldrich tenia 53 habitants, 26 habitatges, i 13 famílies. La densitat de població era de 43,5 habitants per km².
Dels 26 habitatges en un 19,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,5% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 46,2% no eren unitats familiars. En el 34,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,64.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17% tenia menys de 18 anys, un 13,2% entre 18 i 24, un 20,8% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 28,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 120 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.417 $ i la renda mediana per família de 31.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.000 $ mentre que les dones 19.250 $. La renda per capita de la població era de 14.598 $. Cap de les famílies i el 13,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Aldrich». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Aldrich». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Tiuiamunita

La tiuiamunita o tyuyamunita és un mineral radioactiu de la classe dels òxids, que pertany al grup de la carnotita. Rep el seu nom de Konstantin Avtonomovich Nenadkevich, l'any 1912, després del descobriment del jaciment de Tiuia Muiun, al Vall de Ferganà, Kirguizstan.

## Formació i transformació

Està format per l'erosió de la uraninita, un mineral d'urani, és un mineral hidratat, conté aigua. No obstant això, quan s'exposa a l'atmosfera, perd la seva aigua. Aquest procés canvia tiuiamunita en un mineral diferent conegut com metatiuiamunita Ca(UO₂)₂(VO₄)₂·3-5H₂O.
Als territoris de parla catalana només ha estat trobada a la mina Eureka, situada a la localitat de La Torre de Cabdella (Pallars Jussà, Lleida).

## Referències

* 1 2 «Tiuiamunita» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 maig 2015].
* ↑ «Galeria de l'ametista: Tiuiamunita» (en anglès). [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ «Mineralogia: Tiuiamunita» (en anglès). [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ «Metatiuiamunita» (en anglès). [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ Lynch, Dan R. Michigan Rocks & Minerals (en anglès). Tiuiamunita: Brett Orler, 2010. ISBN 978-1591932390.
* ↑ Castillo-Oliver, Montgarri; Melgarejo, Joan Carles; Torró, Lisard; Villanova-de-Benavent, Cristina; Campeny, Marc; Díaz-Acha, Yael; Amores-Casals, Sandra; Xu, Jingyao; Proenza, Joaquin; Tauler, Esperança «Sandstone-Hosted Uranium Deposits as a Possible Source for Critical Elements: The Eureka Mine Case, Castell-Estaó, Catalonia». Minerals, 10, 1, 1-2020, pàg. 34. DOI: https://doi.org/10.3390/min10010034 [Consulta: 21 novembre 2023].
# Nicòmac (pare d'Aristòtil)

Nicòmac (en llatí Nicomachus, en grec Νικόμαχος Nikómakhos) fou el pare d'Aristòtil. Formava part de la família dels Asclepíades ja que era descendent de Macàon, el fill d'Asclepi.
De la seva dona Festis o Fèsties,, també descendent d'Asclepi, va tenir dos fills, Aristòtil i un altre anomenat Arimnest, i una noia de nom Arimnesta. Va néixer a Estagira i fou el metge i amic d'Amintes III de Macedònia (393 aC-369 aC). Segurament va ser l'autor d'alguna obra que Suides atribueix al seu antecessor Nicòmac.

## Referències

* ↑ 2.Nicomachus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1194
Viccionari
# Humptrup

Humptrup (frisó septentrional Humptoorp) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 9 kilòmetres de Niebüll i a 3 kilòmetres de la frontera amb Dinamarca. El 31 de desembre del 2023 tenia 754 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 15 març 2025].
# Paté

El paté és una preparació cuita a partir de diferents productes d'origen carni que solem menjar acompanyat de pa, en el qual es pot untar o posar un tros a sobre, sense aixafar-lo ni estendre'l. N'hi ha que són fets de fetge d'ànec o d'altres animals, mentre que d'altres es fan amb caps d'alguns animals, com la vedella o el porc, amb llengua, amb carn del muscle, cansalada, diferents vísceres, sang o amb una barreja de diversos d'aquests ingredients. Cada tipus d'ingredient pot estar trinxat o tallat en trossos de diferents mides. Al contrari que els embotits, els patés no s'introdueixen en budells ni membranes, sinó que es fan en un motlle o en una terrina que després es cobreix d'oli o greix animal per a garantir-ne la conservació.
Actualment n'hi ha versions industrials que en realitat són purés de base de greix i productes làctics deshidratats, o bé amb puré de patata o papada de porc, aromatitzats amb trossos trinxats de pernil, fetge o carn de porc, de salmó, de tonyina, etc. que poden estar aromatitzats amb aliments diferents, com olis, formatges i herbes aromàtiques. Se solen emprar per a fer torradetes, canapès o entrepans. Aquests aromes es poden aconseguir a partir del fumatge en calor.

## Origen

El nom paté ve del francès pâté, que per a alguns persones, fa referència al fet que a l'edat mitjana —i encara avui dia, si considerem el "sentit estricte" del mot— es tractava d’una massa (en francès, pâte) feta amb farina que cobria la preparació, similar a una pasta brisa o de panada. Per a d'altres persones, el mot occità pastís i el català panada venen del llatí pasticium, que vol dir barreja. Als receptaris catalans medievals hi ha patés de tota mena: de carn, de peix, etc. A Occitània els pastissos o patés són encara molt típics i habituals. Una altra manera molt típica d'envoltar els patés, tant a Occitània com a Catalunya, és fer-ho amb una mantellina o tel de porc.
A França es parla de vegades de terrines per referir-se als patés no envoltats de pa, i els envoltats es diuen en croute, en crosta, com les carns i altres preparacions que s'envoltin amb pastes fullades o brises. El mot francès terrina significa cassoleta. Les cassoles de terrissa rodones es fan servir encara a Catalunya per a fer patés, encara que a França ara se'n facin servir de rectangulars, de proporcions no gaire diferents de les dels motlles de plum cake.
A Catalunya (la Cerdanya, la Garrotxa, la Catalunya Nord, etc.) es fan patés iguals que els patés de campanha occitans; però canviant les herbes per all i julivert, i s’anomenen pans de fetge.

## Paté de sardines

A Portugal una preparació popular molt coneguda és el paté de sardines, que s’elabora passant per la batedora (o al morter) unes sardines en escabetx. Avui dia també en trobem als supermercats, tant en la seva versió amb sardina com una altra amb tonyina. Se sol menjar amb pa a l'aperitiu.

## Tipus de paté

* Paté de fetge
* Pa de fetge
* Pâté à la viande
* Pâté en croûte

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 La cuina del país dels càtars: cultura i plats d'Occitània, pàgs. 324-325. Jaume Fàbrega. Ed. Cossetània.
# Maplewood (Minnesota)

Maplewood és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 34.947 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Maplewood tenia 34.947 habitants, 13.758 habitatges, i 9.190 famílies. La densitat de població era de 779 habitants per km².
Dels 13.758 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,8% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 33,2% no eren unitats familiars. En el 27% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 30% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.596 $ i la renda mediana per família de 63.049 $. Els homes tenien una renda mediana de 43.033 $ mentre que les dones 30.557 $. La renda per capita de la població era de 24.387 $. Entorn del 3% de les famílies i el 4,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Maplewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Maplewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Camuflatge submarí

El camuflatge submarí comprèn el conjunt de mètodes per aconseguir la cripsi – evitació de l'observació – que permet als organismes aquàtics romandre inadvertits per altres organismes com predadors o preses.
El camuflatge en grans masses d'aigua difereix de manera substancial del camuflatge terrestre, ja que l'ambient és homogeni, la il·luminació sempre ve de dalt i generalment no hi ha un fons variable, com sí que passa amb la vegetació terrestre. En l'aigua predominen tres mètodes de camuflatge principals: la transparència, la reflexió i la contrail·luminació. Els dos primers són més importants en els 100 metres superiors de l'oceà; la contrail·luminació, en canvi, és el mètode principal dels 100 fins als 1000 metres de profunditat; més avall, el camuflatge esdevé menys important, ja que hi ha absència de llum.

## Bibliografia

* Cott, Hugh (1940). Adaptive Coloration in Animals. Oxford University Press (en anglès).
* Herring, Peter (2002). The Biology of the Deep Ocean. Oxford University Press. ISBN 9780198549567 (en anglès).

## Vegeu també

* Llista de mètodes de camuflatge
# Marcació per tons

En telefonia, el sistema de marcació per tons, també anomenat sistema multifreqüencial o DTMF (Dual-Tone Multi-Frequency), consisteix en el següent:
Quan l'usuari polsa en el teclat del seu telèfon la tecla corresponent al dígit que vol marcar, s'envien dos tons, de diferent freqüència, que la central de commutació descodifica a través de filtres especials, detectant instantàniament quin dígit s'ha marcat.
La marcació per tons va ser possible gràcies al desenvolupament de circuits integrats que generen aquests tons des de l'equip terminal, consumint poca corrent de la xarxa i substituint el sistema mecànic d'interrupció-connexió, l'antiquat disc de marcar.
Aquest sistema supera la marcació per pols, fent disminuir la possibilitat d'errors de marcació, al no dependre d'un dispositiu mecànic. Per altra part és molt més ràpid, ja que no s'ha d'esperar tant temps perquè la central detecti les interrupcions, segons els números marcats.
Tanmateix, les modernes centrals telefòniques de commutació digitals, controlades per ordinador, continuen admetent la connexió dels terminals telefònics amb els dos tipus de marcació.
| | 1209 Hz | 1336 Hz | 1477 Hz | 1633 Hz |
| 697 Hz | 1 | 2 | 3 | A |
| 770 Hz | 4 | 5 | 6 | B |
| 852 Hz | 7 | 8 | 9 | C |
| 941 Hz | * | 0 | # | D |