OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barraca B-22

La barraca B-22 és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), a les vinyes de Can Rossell, 450 metres al sud-est de la cruïlla del camí del Subirat Parent amb carretera de la urbanització Can Rossell de la Costa.
Construcció aixecada en pedra seca situada entre dos marges de pedra seca, al costat d'un camp de ceps abandonats. La seva planta és circular i forma troncocònica, de 2,15 m de diàmetre interior i una alçada màxima de 1,95 m. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). La llinda de la porta és plana i destaquen els blocs de pedra de mides grans que conformen el marc de la porta. El sostre de la barraca està recobert de lliris, planta que s'utilitza normalment per reforçar la unió de les pedres de la cúpula.
El portal, orientat al sud, té una alçada de 137 cm, una amplada de 64 cm i un gruix de 65 cm. L'estat de conservació és bo.
El codi utilitzat en la denominació d'aquesta barraca (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira, que intenta sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats.

## Referències

* 1 2 «Barraca B-22». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
# Preston (Connecticut)

Preston és una població dels Estats Units a l'estat de Connecticut. Segons el cens del 2005 tenia 4.867 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Preston tenia 4.688 habitants, 1.837 habitatges, i 1.359 famílies. La densitat de població era de 58,6 habitants/km².
Dels 1.837 habitatges en un 30,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,9% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 26% no eren unitats familiars. En el 21% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,4% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 29,4% entre 25 i 44, un 28,3% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.942 $ i la renda mediana per família de 32.554 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.053 $ mentre que les dones 26.226 $. La renda per capita de la població era de 24.752 $. Aproximadament l'1,6% de les famílies i el 3,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Preston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Preston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Club Deportivo Rota

El Club Deportivo Rota és un club de futbol amb seu a Rota, Província de Cadis, a la comunitat autònoma d'Andalusia. Fundat l'any 1976, actualment juga a Tercera Divisió RFEF – Grup 10, i disputa els partits a casa a l'Estadi Municipal Alcalde Navarro Flores, amb una capacitat de 5.000 espectadors.

## Temporada a temporada

| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 1952–1965 | — | Regional | — |
| 1965–66 | 4 | 1a Reg. | 1r |
| 1966–67 | 3 | 3a | 14è |
| 1967–68 | 3 | 3a | 10è |
| 1968–69 | 3 | 3a | 16è |
| 1969–70 | 3 | 3a | 20è |
| 1970–71 | 4 | 1a Reg. | 3r |
| 1971–72 | 4 | 1a Reg. | 5è |
| 1972–73 | 4 | 1a Reg. | 7è |
| 1973–74 | 4 | 1a Reg. | 8è |
| 1974–75 | 4 | 1a Reg. | 8è |
| 1975–76 | 4 | Reg. Pref. | 19è |
| 1976–77 | 5 | 1a Reg. | 2n |
| 1977–78 | 5 | Reg. Pref. | 2n |
| 1978–79 | 4 | 3a | 11è |
| 1979–80 | 4 | 3a | 4t |
| 1980–81 | 4 | 3a | 11è |
| 1981–82 | 4 | 3a | 14è |
| 1982–83 | 4 | 3a | 11è |
| 1983–84 | 4 | 3a | 8è |
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 1984–85 | 4 | 3a | 14è |
| 1985–86 | 4 | 3a | 13è |
| 1986–87 | 4 | 3a | 16è |
| 1987–88 | 4 | 3a | 17è |
| 1988–89 | 4 | 3a | 13è |
| 1989–90 | 4 | 3a | 19è |
| 1990–91 | 5 | Reg. Pref. | 3r |
| 1991–92 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 1992–93 | 4 | 3a | 19è |
| 1993–94 | 5 | Reg. Pref. | 4t |
| 1994–95 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 1995–96 | 4 | 3a | 11è |
| 1996–97 | 4 | 3a | 11è |
| 1997–98 | 4 | 3a | 10è |
| 1998–99 | 4 | 3a | 13è |
| 1999–2000 | 4 | 3a | 19è |
| 2000–01 | 5 | Reg. Pref. | 8è |
| 2001–02 | 5 | Reg. Pref. | 11è |
| 2002–03 | 5 | Reg. Pref. | 5è |
| 2003–04 | 5 | Reg. Pref. | 10è |
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 2004–05 | 5 | 1a And. | 14è |
| 2005–06 | 6 | Reg. Pref. | 4t |
| 2006–07 | 6 | Reg. Pref. | 2n |
| 2007–08 | 5 | 1a And. | 9è |
| 2008–09 | 5 | 1a And. | 4t |
| 2009–10 | 5 | 1a And. | 11è |
| 2010–11 | 5 | 1a And. | 6è |
| 2011–12 | 5 | 1a And. | 12è |
| 2012–13 | 5 | 1a And. | 7è |
| 2013–14 | 5 | 1a And. | 3r |
| 2014–15 | 5 | 1a And. | 3r |
| 2015–16 | 5 | 1a And. | 3r |
| 2016–17 | 5 | Div. Hon. | 14è |
| 2017–18 | 5 | Div. Hon. | 11è |
| 2018–19 | 5 | Div. Hon. | 2n |
| 2019–20 | 4 | 3a | 9è |
| 2020–21 | 4 | 3a | 5è / 4t |
| 2021–22 | 5 | 3a RFEF | 11è |
| 2022–23 | 5 | 3a Fed. | 16è |
* 24 temporades a Tercera Divisió
* 1 temporada a Tercera Divisió RFEF

## Referències

* ↑ «Club Deportivo Rota» (en castellà). Fútbol Regional. [Consulta: 14 març 2022].

## Enllaços externs

* Club Deportivo Rota - Lloc web oficial (en castellà)
* Fitxa a Soccerway
# Proteu (satèl·lit)

Proteu, també anomenat Neptú VIII, és un satèl·lit natural del vuitè planeta del sistema solar. El seu nom prové de la mitologia grega, concretament, d'un déu de la mar, fill de Posidó (o d'Oceà) i Tetis. Aquest déu en concret, tenia l'habilitat especial de canviar de forma. També hi ha una malaltia anomenada síndrome de Proteu.
Va ser descobert per l'astrònom Stephen Synott, a través de la sonda espacial Voyager 2. Al principi, se li va donar la designació provisional de S/1989 N 1, però després, al 16 de setembre de 1991, li van posar el nom actual. Tot i que és aproximadament 70 km més gran que Nereida, no va ser descobert fins que la Voyager 2 va arribar a Neptú, a causa del seu baix albedo.

## Característiques

Proteu, el segon satèl·lit més gros del sistema de Neptú, té un diàmetre aproximadament de 418 km, encara que el primer, Tritó, és molt més gran; té un diàmetre estimat de 2707 km. Neptú VIII, també posseeix una temperatura gèlida de 51 K, a més a més de tenir un semieix major mitjà de 117.650 km. El seu període de rotació és de 1.12231477 dies, que vindrien a ser unes 24 hores i 51 minuts. Aquest satèl·lit, no és completament esfèric, encara que té una superfície mitjanament arrodonida. Proteu té una superfície crivellada de cràters, cosa que demostra que aquest món que orbita al voltant de l'últim planeta no té rastres d'activitat geològica des de fa milers d'anys, o, que mai n'ha tingut.

## Vegeu també

Aquest article tracta sobre el satèl·lit de Neptú Proteu. Per altres significats vegeu Proteu (mitologia)

## Notes

* ↑ La velocitat d'escapament s'ha derivat a partir de la massa m, la constant Gravitacional G i el radi r: √2Gm/r

## Referències

* 1 2 3 «NASA FACTS» (en anglès). NASA.
* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.

## Enllaços externs

* The Moons of the Solar System - Proteus (anglès)
# Palmerston

Palmerston (Pamati en transcripció maori) és un atol de les illes Cook. Encara que es considera del grup nord de les Cook, està situat al mig dels dos grups, a 500 km al nord-oest de Rarotonga. Les seves coordenades són: 18° 4′ S, 163° 10′ O﻿ / ﻿18.067°S,163.167°O﻿ / -18.067; -163.167.

## Geografia

L'atol consta de sis illes de sorra: Palmerston o Home Island, North Island, Leicester, Primrose, Tom's i Cook's. L'altitud màxima és a un turó de sorra de 6 m anomenat The Mountain (la Muntanya). La superfície total és de 2,1 km². Al cens del 2001 la població total era de 48 habitants.

## Història

Palmerston va ser descobert, el 1774, per l'anglès James Cook que l'anomenà en honor del Primer Lord de l'Almirallat, Lord Palmerston. L'atol era deshabitat, però s'han trobar algunes tombes i eines preeuropees. Era conegut per les illes veïnes amb el nom d'Avarau que significa «dos-cents canals» en referència als canals que travessen l'escull des de l'oceà a la llacuna, encara que pocs d'ells són navegables.
El 1862 s'hi va establir com a agent comercial el fuster William Masters i les seves tres dones maoris de Manuae. Va esdevenir el rei virtual d'una comunitat creixent. Avui la majoria de la població porta el cognom Masters o Marsters, que s'ha estès per emigració a Rarotonga i Nova Zelanda. Com va passar a Pitcairn, els descendents són mestissos britànics i polinesis que tenen com a primera llengua l'anglès, en aquest cas amb accent de Gloucester d'on era originari William Masters.
Tots els habitants viuen a l'illa Palmerston que està dividida en tres zones, una per cada dona de William Masters i els seus descendents. Actualment, el governador de l'atol és un dels nets de Masters.
# Robert Robert i Surís

Robert Robert i Surís, marquès de Robert, (Barcelona, 15 de gener de 1851 - Torroella de Montgrí, Baix Empordà, 20 de juliol de 1929) fou un aristòcrata, financer, empresari i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Fill d'Agustí Robert i Gorgoll i de Maria Surís Baster natural de Sant Feliu de Guíxols. El seu avi Jaume Robert i Pigrau era de Llagostera. El 1871 es llicencià en dret però es dedicà a les finances. En el 1894 fou president del consell d'administració i un dels socis fundadors, encara que amb una participació minoritària, de la Companyia Barcelonina d'Electricitat. També va destacar com a president de la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Barcelona (1913) i del Banco Hispano Colonial. En reconeixement dels seus mèrits, el 1888 el papa Lleó XIII el va concedir el marquesat de Robert i el 1891 la regent Maria Cristina d'Àustria el va fer Comte de Serra i Sant Iscle. El 1907 també va rebre el títol de Comte de Torroella de Montgrí amb Grandesa d'Espanya i el 1912 va rebre la Gran Creu del Mèrit Militar.
Va adquirir els xalets d'en Salamanca, situats a la cantonada del passeig de Gràcia amb l'avinguda Diagonal, i els enderrocà per construir-hi el Palau Robert, la seva residència privada a l'estil d'altres mansions que es construïen al passeig. Va encarregar el projecte de l'edifici a l'arquitecte francès Henri Grandpierre, i fou construït entre 1898 i 1903 sota la direcció de l'arquitecte Joan Martorell i Montells.
A les eleccions generals espanyoles de 1891 fou elegit diputat pel Partit Conservador pel districte de Torroella de Montgrí, fet que repetí a les eleccions de 1901, 1903, 1905 i 1907. També fou senador per Girona el 1893-1898 i senador vitalici des de 1907.

## Referències

* ↑ «Naixements.1851.Llibre 1.Registre núm.170». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 15-01-1851. [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ Urteaga, Luis «Las empresas eléctricas y la oferta de energía en Barcelona: el ciclo de la termoelectricidad, 1881-1913» (pdf) (en castellà). Barcelona quaderns d'història, [en línia], Vol. 2013, Núm. 19, 2013, pàgina 56 [Consulta: 24 abril 2020].
* 1 2 gencat.cat, Història del Palau Robert

## Enllaços externs

* «Robert Robert i Surís». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés
* Fitxa del Senat
# Constant de Brun

La constant de Brun, B₂, és el valor al qual convergeix la suma dels inversos dels nombres primers bessons:
    $B_{2}=\left({\frac {1}{3}}+{\frac {1}{5}}\right)+\left({\frac {1}{5}}+{\frac {1}{7}}\right)+\left({\frac {1}{11}}+{\frac {1}{13}}\right)+\left({\frac {1}{17}}+{\frac {1}{19}}\right)+\left({\frac {1}{29}}+{\frac {1}{31}}\right)+\cdots$
La convergència de la sèrie fou demostrada el 1919 per Viggo Brun. Aquest fet contrasta amb el fet que la suma dels inversos de tots els nombres primers divergeix. Si la sèrie de Brun fos divergent, demostraria la infinitat dels primers bessons, però com és convergent no permet dir res al repecte. Calculant els primers bessons fins a 10¹⁴ (i al mateix temps descobrint l'error FDIV dels Pentium), Thomas Nicely estimà la constant de Brun en 1,902160578. La millor estimació fins al moment present és la de Pascal Sebah i Patrick Demichel publicada el 2002, amb tots els primers bessons fins a 10¹⁶:
    B₂ ≈ 1,902160583104
També existeix la constant de Brun per quartets de primers. Un quartet de primers és una parella de primers bessons separats per 4 unitats (la distància més petita possible). Els primers quartets de primers són (5, 7, 11, 13), (11, 13, 17, 19) i (101, 103, 107, 109). Aquesta constant, B₄, és la suma dels inversos de tots els quartets de primers:
    $B_{4}=\left({\frac {1}{5}}+{\frac {1}{7}}+{\frac {1}{11}}+{\frac {1}{13}}\right)+\left({\frac {1}{11}}+{\frac {1}{13}}+{\frac {1}{17}}+{\frac {1}{19}}\right)+\left({\frac {1}{101}}+{\frac {1}{103}}+{\frac {1}{107}}+{\frac {1}{109}}\right)+\cdots$
amb un valor de:
    B₄ = 0,87058 83800 ± 0,00000 00005
Aquesta constant no s'ha de confondre amb la constant de Brun per a nombres primers cosins, parelles de primers de la forma (p, p + 4), que també es denota per B₄.

## Enllaços externs

* Article sobre primers bessons i la constant de Brun Arxivat 2013-12-08 a Wayback Machine. (en anglès).
* Càlcul de la constant de Brun (anglès)
# La Niña (clima)

La Niña (/lə ˈnin.jə/; espanyol: [la ˈniɲa]) és un fenomen oceànic i atmosfèric que és la contrapartida més freda d'El Niño, com a part del canvi climàtic més ampli El Niño–Oscil·lació del Sud (ENSO). El nom La Niña prové del castellà de "la nena", per analogia amb El Niño, que significa "el nen". En el passat, també s'anomenava El anti-Niño i El Viejo.
Durant un període de manifestació de La Niña, la temperatura de la superfície del mar a la part equatorial oriental de l'oceà Pacífic central és més baixa del normal en 3-5 °C. L'aparició de La Niña es manté durant almenys cinc mesos. Té efectes amplis sobre el clima a tot el món, fins i tot afectant les estacions d'huracans de l'Atlàntic i el Pacífic, en què es produeixen més ciclons tropicals a la conca atlàntica a causa del baix cisallament del vent i les temperatures més càlides de la superfície del mar, alhora que redueix la ciclogènesi tropical a l'oceà Pacífic.
Els esdeveniments de La Niña s'han produït durant centenars d'anys, i es van produir de manera regular durant les primeres parts dels segles XVII i XIX. Des de principis del segle xx, els esdeveniments de La Niña s'han produït a partir de 1903.
Aquesta situació pot durar uns quants mesos i es presenta cada tres o quatre anys amb més regularitat que la situació d'El Niño.
Durant el fenomen de La Niña s'acumula al Pacífic tropical occidental una massa d'aigua de 100 a 200 metres de gruix, amb una temperatura sovint superior als 29 °C, que és la més càlida que es genera al planeta Terra.

## Conseqüències de la Niña

* Es forma per l'acció dels vents alisis una font contínua de vapor cap Indonèsia i nord d'Austràlia
* Formació de nuvolositat convectiva quasi permanent en la zona esmentada que produeix intenses precipitacions i augmenta la freqüència d'huracans.
* Sequera intensa a l'altre extrem de l'oceà, augment de la probabilitat d'incendis forestals a Califòrnia.
* Temps menys plujós de l'habitual a Hawaii o les illes Marqueses.

## Referències

* ↑ US Department of Commerce, National Oceanic and Atmospheric Administration. «What are El Nino and La Nina?» (en anglès americà). [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ «El Nino Theme Page - A comprehensive Resource». pmel.noaa.gov. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ Druffel, Ellen R.M.; Griffin, Sheila; Vetter, Desiree; Dunbar, Robert B.; Mucciarone, David M. «Identification of frequent La Niña events during the early 1800s in the east equatorial Pacific» (en anglès). Geophysical Research Letters, 42, 5, 16-03-2015, pàg. 1512–1519. DOI: 10.1002/2014GL062997. ISSN: 0094-8276.
* ↑ D'Aleo, Joseph S.; Grube, Pamela G. The Oryx Resource Guide to El Niño and La Niña (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2002, p. 74. ISBN 978-1-57356-378-9.
* ↑ Rakhecha, Pukhraj; Singh, Vijay P. Applied Hydrometeorology (en anglès). Springer Science & Business Media, 2010-02-17, p. 288. ISBN 978-1-4020-9844-4.
# Sincrociclotró

Un sincrociclotró és un accelerador de partícules en què la freqüència del camp elèctric de radiofreqüència (que s'utilitza per accelerar les partícules) es varia amb el temps per compensar l'augment de massa de les partícules accelerades a mesura que la seva velocitat comença a acostar-se a la velocitat de la llum.
Els sincrociclotrons són una millora respecte als ciclotrons en què la freqüència es manté constant.
Un altre tipus d'accelerador encara més avançat és el ciclotró isòcron. Els ciclotrons isòcrons mantenen una freqüència constant i compensen el guany relativista de massa incrementant el camp magnètic segons el radi, en lloc del temps. Els ciclotrons isòcrons són capaços de produir un corrent de feix més gran que els sincrociclotrons.

## Referències

* ↑ «sincrociclotró | enciclopèdia.cat». [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «Diccionari de física | TERMCAT». [Consulta: 13 juliol 2019].

## Vegeu també

* Accelerador de partícules
* Ciclotró
* Sincrotró
# Taures

Els taures (en grec antic Ταῦροι) eren un poble assentat a la banda sud de la península de Crimea, que vivia a les muntanyes de Crimea i a l'estreta franja de terra entre les muntanyes i la mar Negra. Van donar nom a la Tàurica.
Es creu que eren una branca dels cimmeris que els escites van expulsar dels seus territoris cap al segle vii aC. Heròdot diu que aquest poble vivia exclusivament de la guerra i del saqueig, i es dedicaven a la pirateria, cosa que també diuen Estrabó i Pomponi Mela. Segons Heròdot tenien un govern monàrquic, i eren famosos perquè adoraven una deessa verge que segons Ammià Marcel·lí s'anomenava Oreiloque a qui dedicaven sacrificis humans, sobretot dels nàufrags que arribaven a les seves costes o els grecs que feien presoners. Ammià diu que els clavaven el cap en unes estaques, i Heròdot que llençaven els seus cossos des de la roca on s'alçava el temple. Els grecs la consideraven idèntica a Àrtemis, i l'anomenaven Tauropolos. Els taures tenien la tradició que aquesta deessa era la mateixa Ifigenia, filla del rei Agamèmnon.
També tenien el costum de tallar els caps als presoners de guerra i penjar-los damunt de les seves llars de foc perquè protegissin les seves cases. Quan el rei moria, tots els seus amics propers eren enterrats amb ell, i si es moria un amic del rei aquest es tallava un tros d'orella o l'orella sencera, segons la seva dignitat.

## Referències

* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, IV, 85
* ↑ Heròdot. Històries, IV, 11
* ↑ Smith, William (ed.). «Tauri». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 19 març 2021].
Viccionari
# Lliga Etòlia

La Lliga Etòlia (en grec antic Κοινὸν τῶν Αἰτωλῶν) va ser una federació de ciutats de la regió d'Etòlia a l'antiga Grècia, formada a principis del segle iv aC, probablement a causa de l'oposició al Regne de Macedònia i a la constitució de la Lliga Aquea. Celebraven dues reunions anuals.

## Història

La Lliga Etòlia va adquirir més importància durant el segle iii aC, quan es va oposar directament a la Lliga Aquea. La Lliga Etòlia va ocupar Delfos l'any 290 aC, i va anar conquerint territori fins que a finals del segle iii aC ja ocupava tota la Grècia central amb l'excepció de l'Àtica i Beòcia, des del mar Jònic fins al mar Egeu i controlar zones del Peloponès, Tessàlia, Tràcia i Àsia Menor. Algunes ciutats i territoris es van unir a la Lliga Etòlia, com ara Mantinea, Tegea, Figàlia i Cidònia, a Creta.
El 220 aC, la Lliga va entrar en conflicte amb el jove Filip V de Macedònia, qui els va derrotar, de manera que la Lliga va aliar-se amb la república romana que també lluitava contra Filip. El rei macedoni va ser vençut finalment en la segona guerra macedònica a la batalla de Cinoscèfales l'any 197 aC. Els etolis no van poder recuperar les seves possessions que estaven en mans del seu victoriós aliat, i es van unir a Antíoc III el Gran de Síria per lluitar contra Roma en el conflicte conegut com la Guerra Romano-Síria. Quan Antíoc va ser derrotat per Roma al 190 aC, els etolis també es van rendir a l'any següent. La Lliga es va dissoldre formalment l'any 167 aC.

## Organització

La lliga tenia una estructura federal, i podia aixecar exèrcits i dur a terme la política exterior de manera comuna. També va implementar una normalització econòmica, decretant impostos conjunts i utilitzant una moneda comuna. Va adoptar també un sistema unificat de peses i mesures. Segurament no hi havia cap centralització burocràtica. Les comunitats i les ciutat que constituïen la lliga tenien una gran autonomia. De vegades, la lliga no va poder (o no va voler) impedir que els seus membres emprenguessin accions militars contra estats amb els que existia un tractat. Els membres de la lliga es distribuïen en districtes que sembla que tenien un cert poder administratiu i jurídic.
L'aparell administratiu central de la lliga consistia en una Assemblea (Ekklesia), un consell i designava diversos magistrats. L'Assemblea estava oberta a tots els ciutadans de totes les comunitats membres de la Lliga i era la màxima autoritat, amb la responsabilitat de les declaracions de guerra i pau, però el seu poder estava limitat per la poca freqüència amb què es reunia.

## Referències

* 1 2 Grainger, John D. The League of the Aitolians. Leiden: Köln Brill, 1999, p. 49-50. ISBN 9789004109117.
* 1 2 Scholten, Joseph B. The politics of plunder: Aitolians and their koinon in the early Hellenistic era, 279-217.. Berkeley, Calif.: University of California Press, 2000, p. 25, 64-65, 90. ISBN 9780520201873.
# Sanatroces I de Pàrtia

Sanatroces I o Sinatruces o Sintricus o Sinatrocles va ser rei arsàcida de Pàrtia des de circa l'any 77 aC fins al 69 aC.
Era el fill petit del rei Artàban II de Pàrtia i germà del rei Fraates II. No va participar en la guerra civil que hi va haver al final del regnat de Mitridates II, perquè vivia retirat entre les tribus escites, prop del mar d'Aral.
Sanatroces va ser elegit rei pel Vazurgan ('Consell d'Ancians') que buscaven un arsàcida legítim, quan ja tenia uns 80 anys. Va rebre ajut de les tribus escites i va derrotar a Orodes I. Tenia associat al govern al seu fill Fraates III. Va ser rei des del 77 aC i va restablir l'ordre als seus estats. Un any abans de la seva mort, va declinar una oferta d'aliança del rei del Pont Mitridates VI contra els romans. A la seva mort, cap a l'any 70 aC o 69 aC, en el temps que Tigranes II d'Armènia lluitava contra Luci Licini Lucul·le el seu fill Fraates III va ser rei.
Sanatroces s'identifica amb un «Mnascires, rei dels Parts», que segons Llucià de Samosata «va viure no menys de noranta-sis anys».

## Notes

* ↑ Segons diu William Smith

## Referències

* ↑ Flegont, segons diu Foci. Bibliotheca, 97
* ↑ Apià. Història de Roma, XII, 104
* 1 2 Llucià de Samòsata. Macrobi, 15
* 1 2 3 Verstandig, André. Histoire de l'empire parthe. Brusel·les: Le Cri, 2001, p. 123-128. ISBN 9782871062790.
* ↑ Smith, William (ed.). «Arsaces XI». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 26 abril 2024].
| Precedit per: Maukisres | Imperi Part | Succeït per: Fraates III |