OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Argentona Bocs

L'Argentona Bocs és un club de futbol americà d'Argentona, Maresme, que competeix a la Lliga Catalana de Futbol Americà masculina (LCFA). Juguen al Camp d’Esports Municipal d’Argentona, ubicat a la zona esportiva Raül Paloma.
El club fou fundat oficialment el 1992. Tanmateix, els seus inicis es remunten al 1990, quan el professor d'educació física, Raül Paloma, va aplegar un grup de jugadors que van disputar inicialment algun partit no oficial, d'entrada amb el nom de Wilks d'Argentona, i la temporada 1990-91 va competir ja oficialment en la categoria júnior de la LCFA, des del 1992 en la sènior i l'any 1994 a la Lliga Espanyola.
El 1993 els Argentona Bocs van participar al programa «Moltes gràcies» de TV3 per aconseguir finançament. Aquell any van acollir un bon grapat de jugadors dels Sauris Maresme, que van deixar de competir en no poder reunir el capital mínim per competir a la lliga.
El 2021 el club va celebrar el 30è aniversari, va moure unes 100 fitxes de jugadors federats, disposava d'equips en categoria cadet, júnior, sènior i en diverses de futbol flag (categoria Flag Open, categoria Flag sub-13 i Categoria Flag sub-15). Entre els seus èxits destaquen cinc Lligues catalanes i una Copa Catalunya el 2003. Des del 2019 el seu president és Marc Güell, quan va agafar el relleu de Quim Perejoan.

## Palmarès

* Categoria sènior masculina:
** 5 Lliga catalana de futbol americà masculina: 1995, 2001, 2014, 2015, 2017
** 1 Copa Catalunya de futbol americà: 2003
* Categoria júnior masculina:
** 1 Lliga catalana de futbol americà masculina: 2010, 2017
** 1 Lliga espanyola de futbol americà masculina: 2010
* Categoria cadet masculina:
** 1 Lliga catalana de futbol americà masculina: 2021

## Referències

* ↑ «Argentona Bocs». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 «Els Argentona Bocs fan 30 anys - Esportiu Maresme». Esportiu Maresme, 03-03-2021. [Consulta: 24 maig 2024].
* 1 2 Cubero, Cristina. «Vuelve la emoción de la Liga» (en castellà). Mundo Deportivo, 11-12-1993. [Consulta: 28 juny 2019].
* 1 2 «LG OLED Las Rozas Black Demons vs Argentona Bocs, gran final de la LNFA Júnior» (en castellà). Federació Espanyola de Futbol Americà, 10-06-2021. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ «LNFA Júnior» (en castellà). Federació Espanyola de Futbol Americà. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ «L'equip cadet dels Argentona Bocs campió de la Lliga Catalana». Ràdio Argentona, 03-05-2021. [Consulta: 11 agost 2023].

## Enllaços externs

* Argentona Bocs - Lloc web oficial
# Conquilla de Plata a la millor interpretació protagonista

La Conquilla de Plata a la millor interpretació protagonista és un dels principals premis atorgats al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià a la millor interpretació protagonista d'una pel·lícula en competició.
El 2021, el Festival de Cinema de Sant Sebastià va anunciar que les dues categories d'interpretació serien eliminades i reemplaçades per una categoria de gènere neutre, fusionant els premis a millor actor i millor actriu en les categories de millor interpretació protagonista i millor interpretació de repartiment.

## Palmarés

| Any | Actor/actriu | Pel·lícula |
| 2021 | Flora Ofelia | As in Heaven |
| 2021 | Jessica Chastain | The Eyes of Tammy Faye |
| 2022 | Carla Quílez | La maternal |
| 2022 | Paul Kircher | Dialogant amb la vida |
| 2023 | Marcelo Subiotto | Puan |
| 2023 | Tatsuya Fuji | Great Absence |
| 2024 | Patricia López Arnaiz | Los destellos |
# Karmiel

Karmiel —כרמיאל) és una ciutat del districte del Nord (Israel). Fundada el 1964, es troba a la vall de Betaquèrem, que separa l'Alta i la Baixa Galilea. La ciutat es troba al centre de la xarxa viària del nord del país, a 35 km de Tiberíades, a 30 km de Safed, a 22 km d'Acó i a 45 km de Haifa.
Karmiel és coneguda com el cor de Galilea, o també com la ciutat de la coexistència gràcies als esforços duts a terme per a esdevenir una autèntica comunitat multicultural. Durant el període d'immigració massiva des de l'URSS a principis dels anys noranta, Karmiel fou un dels centres d'acollida dels nouvinguts. La ciutat sempre procura estar en bons termes amb els pobles àrabs de la rodalia com ara Dir-Al-Assad, Majd-Al-Krum, Ba'ane i Rama.
Segons el pla de desenvolupament municipal, hom espera que al futur la ciutat arribi als 120.000 habitants, especialment després que arribi el tren a Karmiel.

## Vegeu també

* Festival de Dansa de Karmiel
# Parlament de Groenlàndia

El Parlament de Groenlàndia és el detenidor del poder legislatiu en el govern de Groenlàndia, una província autònoma de Dinamarca. En kalaallisut, el seu nom és Kalaallit Nunaanni Inatsisartut, i en danès, Grønlands Landsting. El govern de Groenlàndia és anomenat sovint autogovern de Groenlàndia.

## Origen del nom

La paraula Landsting ve del nòrdic antic i vol dir consell. Es va fer servir en temps dels vikings i era format pels homes lliures de la comunitat. En aquells temps era anomenat 'ting,' perquè agrupava un centenar d'homes. Els tings volien representar tots els homes del territori i per això afegiren la paraula 'land' i els quedà landsting.

## Història

Fou creat el 1988, el Parlament és format per una Presidència composta de quatre membres del Parlament i el president. Hi ha 31 membres a l'Assemblea.
Caps del Parlament:
* Mr. Daniel Skifte, Atassut 2001 fins ara
* Mr. Ole Lynge, Inuit Ataqatigiit 1999-2001
* Mr. Anders Andreassen 1997-1999

## Vegeu també

* Folketing

## Referències

* ↑ «What is Inatsisartut». Parliament of Greenland. [Consulta: 18 maig 2023].
* ↑ «About the Greenlandic Parliament». The Greenlandic Parliament. [Consulta: 28 març 2017].
* Parlament de Groenlàndia Arxivat 2008-10-12 a Wayback Machine.
* Cap de la presidència de Groenlàndia Arxivat 2008-10-12 a Wayback Machine.
# La Silvia

La Silvia (Sílvia) (RV 734) es un dramma pastorale per musica en tres actes amb música d'Antonio Vivaldi i llibret d'Enrico Bissari. Es va estrenar el 28 d'agost de 1721 al Teatro Regio Ducal de Milà en ocasió de la celebració de l'aniversari de l'emperadriu romanogermànica Elisabet Cristina de Brunsvic-Wolfenbüttel, muller de l'emperador Carles VI d'Habsburg.

## La partitura

La partitura original de La Silvia s'ha perdut, però sí que s'han conservat diverses àries que, gairebé amb tota seguretat, formen part d'aquesta òpera. Vuit àries s'han conservat a la Biblioteca Nacional de Torí i al Conservatori reial de Brussel·les, mentre que onze altres àries que Vivaldi va emprar en aquest drama provenien d'altres òperes.

## Personatges

| Personatge | Tessitura | Repartiment de l'estrena, 28 d'agost de 1721 |
| Silvia | soprano | Margarita Gualandi |
| Elpino | contralt (travestit) | Anna Bombaciari (o Bombaciara) |
| Tirsi | contralt castrat | Giovanni Battista Minelli |
| Nerina | soprano | Anna Maria Strada |
| Egisto | tenor | Annibale Pio Fabri |
| Faustulo | bajo | Giuseppe Montanari |

## Enregistraments

* 2001 (reconstrucció de les nou àries que s'han conservat) Roberta Invernizzi, Gloria Banditelli, John Elwes, Philippe Cantor. Ensemble Baroque de Nice, dir. Gilbert Bezzina. Ligia. 1CD.

## Referències

* ↑ Le magazine de l'opéra baroque Arxivat 2014-03-01 a Wayback Machine.; Italianopra.org Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine.
* ↑ Muller del tenor Fabri, que va representar el personatge d'Egisto
* ↑ Le magazine de l'opéra baroque Arxivat 2014-03-01 a Wayback Machine.. Italianopera.org Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine. indica erròniament el nom de "Mart"
Òperes d'Antonio Vivaldi :
Ottone in villa (1713)
Orlando finto pazzo (1714)
Nerone fatto Cesare (1715)
Arsilda, regina di Ponto (1716)
La costanza trionfante (1716)
L'incoronazione di Dario (1717)
Tieteberga (1717)
Armida al campo d'Egitto (1718)
Scanderbeg (1718)
Teuzzone (1719)
Tito Manlio (1719)
La verità in cimento (1720)
La Silvia (1721)
Ercole su'l Termodonte (1723)
Dorilla in Tempe (1726)
Farnace (1727)
Orlando furioso (1727)
Siroe, re di Persia (1727)
Ipermestra (1727)
Rosilena ed Oronta (1728)
Atenaide (1729)
Argippo (1730)
La fida Ninfa (1732)
Motezuma (1733)
L'Olimpiade (1734)
Bajazet (1735)
Griselda (1735)
L'Adelaide (1735)
Catone in Utica (1737)
Rosmira (1738)
L'oracolo in Messenia (1738) :
Llista d'obres de Vivaldi :
# Cala dels Canyers (Platja d'Aro)

La cala dels Canyers és una petita platja en una zona urbanitzada del municipi de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà), situada entre la cala del Pi, al sud, i la platja de Belladona, al nord, en un tram de roquissar amb moltes cales petites, entre les poblacions de Platja d'Aro i Sant Antoni de Calonge. Orientada a l'est-sud-est, té una longitud de 32 m i una amplada mitjana de 7 m, formada per sorra gruixuda i grava. S'hi practica el nudisme. A continuació de la platja, al costat nord, i formant un mateix àmbit, hi ha la la cala del Paller, una zona molt rocosa i d'accés complicat, que arriba fins a la formació rocosa anomenada Belladona Grossa.

## Referències

* 1 2 Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 164-165. ISBN 978-84-9791-895-4.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Cala del Paller / Cala d'Es Canyers». Visita Costa Brava.
# Arlene Davies

Arlene Davies (Lakewood, 1910 - Cleveland, 3 de juliol de 1964), de nom complet Alma Arlene Davies, de soltera Palsgraff, va ser una aviadora nord-americana.

## Biografia

Va estudiar en la Central Radio School de Kansas City i va continuar a la Universitat Western Reserve. Es va interessar per l'aviació quan el seu marit, un pròsper industrial carnisser, es va comprar un avió el 1931. En aquest mateix any, Davies va aconseguir el seu títol de pilot i sis anys després va ser la primera persona a la qual es va reconèixer oficialment la capacitació per al vol a cegues.
Va tenir una llarga carrera en competició. El 1934 va ser la primera dona a guanyar una carrera aèria. El 1937 va participar en la carrera internacional Miami-l'Havana, el 1938 va fer la carrera MacFadden entre Nova York i Miami. El 1939 la Bendix, de Los Angeles a Nova York, en la qual va ser l'única dona que va acabar la prova.
Durant la Segona Guerra Mundial es va dedicar a la formació de pilots militars per l'exèrcit i l'armada, en la navegació per instruments.
Se li va concedir el títol de Dona de l'Any de l'Aviació el 1952 i va ser nomenada membre de l'Associació Nacional d'Aeronàutica, sent membre de la comissió de planificació aèria d'Ohio (1949) i delegada nord-americana en la Federació Aeronàutica Internacional (1954). Va ser la primera dona a obtenir una llicència 4-M, amb la qual podia pilotar avions i hidroavions polimotors.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Crespo Arrufat, Luis. Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. Suplemento anual, 1963-1964 (en castellà). Madrid: Espasa-Calpe, 1968, p. 231. ISBN 8423945960.
* 1 2 3 «Arlene Davis | Aerospace Engineering | Aircraft» (en anglès). [Consulta: 6 març 2018].
# Sol-i-vista

El nucli de Sol-i-vista o Sol i Vista, originat en les Parcel·les Sol i Vista (inicialment Parcelas Sol y Vista), és un barri perifèric de Reus de 551 habitants (2005).
Està situat a l'esquerra de la Carretera d'Alcolea, a la vora del Barranc del Mas de Gassot. Es va iniciar als anys seixanta per recollir l'emigració andalusa amb edificacions auto construïdes. Les primeres cases eren senzilles i construïdes seguint el model andalús, pintades de blanc amb calç. Més tard es va anar millorant, i en quedar ja molt proper a la ciutat es van començar a construir xalets d'un cert luxe. Quasi davant, a l'altre costat de Carretera, es va desenvolupar el grup Pelai. A un centenar de metres al nord es troba el Polígon Industrial Agro-Reus, i al sud el Barri de la Immaculada.
Cap a la fi dels anys cinquanta del segle xx algunes famílies immigrades es van establir en el que havia estat una finca rústica de 14.000 m$^2$ propietat de Magdalena Pagès. Els primers habitants van construir les seves cases els caps de setmana, i hi treballava tota la família. Es recorden els noms de Francisco Martínez, José González, Joaquín Moragrega, Antonio Romero, Gerardo Blázquez, i altres. Amb el pas dels anys les primeres residències es van dignificar. El barri va dur una important lluita reivindicativa davant la manca d'infraestructures. El 1965 van aconseguir la primera font pública. La primera associació de veïns de la ciutat va néixer en aquest barri l'any 1968, assessorada per l'advocat Ramon Marcer, i aquell any arribava l'aigua corrent a totes les cases. El 1972 es va fer el sistema de clavegueram, i el 1977 es van pavimentar els carrers principals.
El grup Sol i Vista ha millorat molt des del 1990 sobretot després de la construcció de l'estadi de futbol i de rugbi del Reus Deportiu i de la construcció d'habitatges unifamiliars a la zona coneguda com a urbanització Escola Artiga. Avui en dia ja no resten terrenys per edificar entre la ciutat i el grup. Té una superfície total de 2'5 hectàrees i es reparteix en cinc illes que tenen la façana dirigida als carrers de 12'5 metres. Hi ha 180 parcel·les, amb habitatges unifamiliars d'una o dues plantes. Les façanes de les cases tenen entre 6 i 8 metres i les fondàries oscil·len entre 12 i 20 metres. Hi ha nombroses andrones que donen accés a les cases de l'interior de les illes.

## Referències

* ↑ Rep aquest nom la N-420 que surt de Reus per l'avinguda del doctor Vilaseca i condueix cap a Falset, Móra i Gandesa. Per les terres de l'Aragó porta a Alcanyís, Molina de Aragón i Alcolea del Pinar (província de Guadalajara)
* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 568. ISBN 8486387655.
* ↑ Martínez, Isabel; Carme Puyol. Veïnes, a peu de carrer. Reus: Ajuntament de Reus, 2025, p. 23.
* ↑ Sardà Ferran, Jordi (et al.) (eds.). Fets urbans: guia d'arquitectura de Reus 08: camí de l'Aleixar. Reus: Ajuntament de Reus; COAC, 2024, p. 8. ISBN 9788409559374.

## Enllaços externs

* Barris Sol i Vista i Immaculada. Ajuntament de Reus Arxivat 2015-01-07 a Wayback Machine. [Consulta 13-X-2015]
# Arc de Septimi Sever

L'arc de Septimi Sever (en llatí: Arcus Septimii Severi, en italià: Arco di Settimio Severo) és un arc de triomf de tres arcs (amb una obertura central flanquejada per dues de laterals més petites) situat a Roma, a l'angle nord-est del Fòrum romà, i s'aixeca sobre un sòcol de travertí originàriament accessible només per mitjà d'escales. El Senat el va dedicar, l'any 203 dC, a l'emperador Septimi Sever i als seus dos fills, Caracal·la i Geta, per celebrar la victòria sobre els parts, obtinguda arran de dues campanyes militars dutes a terme respectivament el 195 dC i l'any en què li fou dedicat l'arc triomfal.
L'arc és fet de carreus de marbre, amb les tres obertures emmarcades per columnes sobresortints d'ordre compost que s'alcen sobre alts pedestals, esculpits amb victòries i figures de bàrbars. Damunt dels arcs laterals, hi ha grans relleus que, en diversos registres, representen episodis de la guerra victoriosa. Les obertures laterals es comuniquen amb l'arc central per mitjà de dos petits arcs.
A la part superior de l'arc hi ha la inscripció següent, que es repeteix en totes dues bandes: IMP · CAES · LVCIO · SEPTIMIO · M · FIL · SEVERO · PIO · PERTINACI · AVG · PATRI PATRIAE · PARTHICO · ARABICO · ET · PARTHICO · ADIABENICO · PONTIFIC · MAXIMO · TRIBUNIC · POTEST · XI · IMP · XI · COS · III · PROCOS · ET · IMP · CAES · M · AVRELIO · L · FIL · ANTONINO · AVG · PIO · FELICI · TRIBUNIC · POTEST · VI · COS · PROCOS · P · P · OPTIMIS · FORTISSIMISQVE · PRINCIPIBUS · OB · REM · PVBLICAM · RESTITVTAM · IMPERIVMQVE · POPVLI · ROMANI · PROPAGATVM · INSIGNIBVS · VIRTVTIBVS · EORVM · DOMI · FORISQVE · S · P · Q · R
Al quart rengle de la inscripció, els mots optimis fortissimisque principibus substitueixen el text on apareixia el nom de Geta i que fou esborrat i substituït després del seu assassinat i de la damnatio memoriae.

## Referències

* ↑ CIL VI, 1033 = CIL 06, 31230 = CIL 06, 36881 = D 00425 = AE 2003, +00267

## Enllaços externs

* Arc de Septimi Sever, filmat en realitat virtual i amb galeria de fotos (italià).
# Partit Popular de Castella i Lleó

El Partit Popular de Castella i Lleó (també conegut com a PP de Castella i Lleó) és la delegació castellà-lleonesa del Partit Popular. El seu president és Alfonso Fernández Mañueco, alcalde de Salamanca. Va succeir Juan Vicente Herrera, actual president de la Junta de Castella i Lleó, que portava catorze anys en el càrrec. Actualment governa en Àvila, Burgos, Lleó, Palència i Salamanca.

## Resultats electorals
### Corts de Castella i Lleó

| Any | Líder | Vots | % | # | Escons | +/– | Govern |
| 1991 | Juan José Lucas | 602,773 | 43.52% | 1r | 43 / 84 | 9 | Majoria |
| 1995 | Juan José Lucas | 805,553 | 52.20% | 1r | 50 / 84 | 7 | Majoria |
| 1999 | Juan José Lucas | 737,982 | 50.45% | 1r | 48 / 84 | 2 | Majoria |
| 2003 | Juan Vicente Herrera | 760,510 | 48.49% | 1r | 48 / 84 | = | Majoria |
| 2007 | Juan Vicente Herrera | 748,746 | 49.17% | 1r | 48 / 84 | = | Majoria |
| 2011 | Juan Vicente Herrera | 739,502 | 51.55% | 1r | 53 / 84 | 5 | Majoria |
| 2015 | Juan Vicente Herrera | 514,301 | 37.73% | 1r | 42 / 84 | 11 | Majoria |
| 2019 | Alfonso Fernández Mañueco | 433,905 | 31.50% | 2n | 29 / 81 | 13 | Coalició |
| 2022 | Alfonso Fernández Mañueco | 378,896 | 31.43% | 1r | 31 / 81 | 2 | Coalició |

## Referències

* ↑ «Aquest és el nou equip directiu del PP de Castella i Lleó» (en castellà). , 06-04-2017 [Consulta: 28 desembre 2017].
# Armadillo pelut andí

L'armadillo pelut andí (Chaetophractus nationi) és una espècie d'armadillo eufractí que habita Bolívia, a la regió del Puna i els departaments d'Oruro, La Paz i Cochabamba. Nowark (1991) diu que també s'estén pel nord de Xile. Una publicació més recent de Pacheco et al. (1995) afirma que també viu al Perú. Era perseguit per a construir amulets i sobretot el charango, cosa que el va posar en perill d'extinció, així que ara l'instrument musical es confecciona a partir de fusta. A l'hivern és diürn i a l'estiu, nocturn.

## Referències

* ↑ IUCN SSC Anteater, Sloth and Armadillo Specialist Group. Chaetophractus vellerosus, 2017, p. e.T89604632A119877197 [Consulta: 13 febrer 2020].
* ↑ «Appendices | CITES». [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ «Genus Chaetophractus». [Consulta: 4 juliol 2022].
* 1 2 López, Marcela; Salinas, Loreto. Animales chilenos (en castellà). Pehuén, 2012, p. 10. ISBN 9789561605053 [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ «Anexo». A: Antología de la adivinanza (en castellà). Lom Ediciones, 2004, p. 185. ISBN 9789562825979 [Consulta: 28 desembre 2023].
Espècies vivents de cingulats :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Xenarthra :
Família Chlamyphoridae :
Família Dasypodidae :
Categoria :
# Consell General de Martinica

Consell General de Martinica era l'òrgan executiu de deliberació del departament francès de Martinica (que és també una regió francesa amb un consell regional). La seva seu era a Fort-de-France, a l'Immoble «France Télécom», Route de la Folie.
L'1 de gener del 2016, aquest òrgan fou substituït per l'Assemblea de Martinica.

## Presidents del Consell General

* 2011 - 2015 : Josette Manin
* 1992 - 2011 : Claude Lise
* 1970 - 1992 : Émile Maurice
* 1964 - 1970 : François Duval (Martinica)
* 1957 - 1964 : Tertulien Robinel
* 1953 - 1957 : Alphonse Jean-Joseph
* 1948 - 1953 : François Duval (Martinica)
* 1947 - 1948 : Paul Symphor
* 1946 - 1947 : Georges Gratiant
* 1919 a 1939 i 1943 a 1945 : Joseph Lagrosillière

## Referències

* 1 2 Martinique, Archives départementales de la. «Pour le pays, par le pays. Le Conseil général de la Martinique, 1827-2015» (en francès). [Consulta: 24 agost 2023].

## Vegeu també

* Llista dels presidents dels Consells Generals de França

## Enllaços externs

* (francès) Web oficial del Consell General de Martinica Arxivat 2009-12-12 a Wayback Machine.
# Baldriga baleàrica

La baldriga balear, baldriga pufí baleàrica o virot petit (Puffinus mauretanicus) és una espècie d'ocell de la família Procellariidae, endèmica de les Balears.
És anomenada baldritja, baldritxa, virotell, virot petit a Mallorca i Menorca, virot o virotja a les Pitiüses. També rep els noms de culet, petita, capellà i guai-guai. A Formentera, ha donat el verb «virotar» per a indicar la caça tradicional de virots. La varietat de noms no s'ha de confondre amb la baldriga cendrosa (Calonectris diomedea) anomenada virot o virot gros a Mallorca.
Les mides d'un exemplar adult són:
* Llargada: 30-38 cm.
* Envergadura: 76-89 cm.
* Pes: 500 g.
Actualment es troba en perill d'extinció.

## Referències

* ↑ «Fauna endèmica de Balears». Servei de Protecció d'Espècies. Govern de les Illes Balears. Arxivat de l'original el 2013-06-14. [Consulta: 5 febrer 2012].
* ↑ https://publicacions.iec.cat/repository/pdf/00000269/00000084.pdf
* ↑ https://www.caib.es/sites/proteccioespecies/ca/d/document_identificacio_puffinus_i_calonectris-71498/

## Enllaços externs

* Govern Balear Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
* El virot, una joia Arxivat 2006-10-16 a Wayback Machine. PDF
# Colònia (biologia)

En biologia, una colònia (del llatí colonia) és una estratègia vital. Consisteix en l'agrupació de diversos individus de la mateixa espècie que conviuen junts, pel benefici mutu, ja sigui per millorar les defenses, atacar preses més grosses, etc. Aquesta no és una classificació taxonòmica, sinó funcional, que es dona en diversos grups d'éssers vius.
* Altres associacions més estretes es donen en l'embrancament dels cnidaris i en el dels porífers. Les colònies resulten de l'associació d'individus que comparteixen i creen una matriu extracel·lular comuna. La majoria de coralls, per exemple, estan formats per centenars o milers de petits animals (pòlips) que secreten un esquelet rígid de carbonat de calci. La caravel·la portuguesa (Physalia) és formada per centenars de pólips units a un flotador, especialitzats en diferents funcions, com l'alimentació i la defensa; cadascun d'ells no sobreviu aïllat de la colònia.
* Alguns insectes, com ara les formigues, les abelles i el tèrmits, acostumen a viure en colònies. Aquesta associació és contínua i condueix al repartiment de les tasques en diferents castes, de tal manera que hi ha individus reproductors, soldats, obrers, etc.
* En els vertebrats les colònies normalment fan referència a associacions establertes per a la sincronització de l'època reproductiva com a sistema de defensa per a protegir les cries.

## Vegeu també

* Reproducció sexual.
* Metazoa.
Viccionari