OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Àrea d'Escortes

L'Àrea d'Escortes, a Catalunya, és un organisme dels Mossos d'Esquadra encarregat per decret de garantir la seguretat i protegir la integritat física de persones que per la seva funció pública pateixen un risc de ser agredides.
Depèn orgànicament de la mateixa Comissaria General de Recursos Operatius del cos de la policia catalana. Té la seu física al Complex Central Egara. El comandament directe de l'àrea està en mans d'un cap i d'un sotscap, els quals acostumen a ser un inspector i un sotsinspector respectivament. Tot i el secretisme que envolta aquesta àrea dels mossos, es coneixen algunes de les unitats internes que la conformen. Des del 2009 es van instal·lar al «Complex Central» a Sabadell.
Un dels seus antecessors va ser la secció Mozos de Escuadra, creat per la governació civil el 23 d'abril 1952, per protegir les autoritats i edificis de la Diputació de Barcelona, una divisió que el 1977 va tornar dins de les competències de la Generalitat de Catalunya, restablerta durant la Transició. Fins a 1996 va ser un servei especial independent, el 1996 va ser integrat en la Divisió Central de Seguretat Ciutadana. El 2000 comptaven amb un centenar d'agents, un nombre que continua creixent des d'aleshores, per l'extensió contínua de les seves tasques.
El 2015, a l'ocasió del «Dia de les Esquadres», la divisió va ser condecorada per la Generalitat amb una placa commemorativa en reconeixement de la tasca realitzada.

## Referències

* ↑ «DECRET 415/2011, de 13 de desembre, d'estructura de la funció policial de la Direcció General de la Policia. article 186» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, 6025, 15-12-2011. Arxivat de l'original el 2022-10-06 [Consulta: 1r gener 2016]., actualització de: «Decret 243/2007 d'estructura del Departament d'Interior, Relacions Institucionals i Participació, article 186» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, 5005, 09-11-2007.
* ↑ Citades al dossier de premsa de la inauguració del Complex Central al «Nota de Premsa» (pdf). Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-04-13. [Consulta: 11 maig 2010].
* ↑ «Els Mossos d'Esquadra obren per primer cop les portes del seu Complex Central a la ciutadania». RubiTV.Cat, 10-06-2015.
* ↑ Nualart i Claramunt, 2000.
* ↑ «Espadaler: "L'única frontera és la de la responsabilitat i la lleialtat"». Notes de Premsa. Govern.cat, 22-04-2015. Arxivat de l'original el 2017-09-19 [Consulta: 1r gener 2016]. Arxivat 2017-09-19 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Nualart i Claramunt, Cristina «L'escorta: especialista en protecció personal». Mossos, n°11, 2000.

## Enllaços externs

* Vídeo d'una simulació d'intervenció a la Jornada de portes obertes de l'Institut de Seguretat Pública de Catalunya de l'1 de juny del 2008: «Àrea d'escortes dels mossos d'esquadra 1/6 (portes obertes a l'ISPC 2008)» (vídeo), 2008.
Mossos d'Esquadra :
Direcció General de la Policia  · Subdirecció Operativa de la Policia :
# Ottilie Heinke

Ottilie Fanny Friederike Heinke (vers l'agost de 1823 a Breslau - Berlín 2 de novembre, 1888) va ser una compositora i professora de piano alemanya.

## Biografia

Ottilie Heinke va ser la quarta de set fills del funcionari prussià Ferdinand Heinke. La seva germana Clara Friederike era una pintora a Berlín i membre fundadora de l'Associació d'Artistes de Berlín. Després de la mort del seu pare el 1857, les dues germanes es van traslladar de Breslau a Berlín. Ottilie Heinke va començar a estudiar composició de manera privada amb Richard Wüerst l'any 1865 i també es va formar temporalment pel compositor Friedrich Kiel, a qui va dedicar "Tres peces per a piano a quatre mans, op. 15. Berlín: Bote & Bock, 1879". Un full d'àlbum de 1869 que Franz Ries li va dedicar s'ha conservat a l'Institut Estatal d'Investigació Musical de Berlín. Al mateix temps, va ser alumne de Friedrich Kiel i, per tant, companya d'estudi de Heinke. Va compondre les seves primeres obres gairebé al mateix temps el 1869. Aquests van aparèixer a diverses editorials de Berlín i van ser observats pel públic i revisats en revistes especialitzades. Alfred Michaelis descriu les composicions d'Heinke l'any 1888 al seu lèxic biogràfic Dones com a artistes de música creativa de la següent manera:
| « | "La compositora sap escriure de manera atmosfèrica i crear imatges de personatges realistes" | » |
Heinke també va dedicar composicions als nens per a l'educació musical.

## Referències

* ↑ Sterberegister der Berliner Standesämter 1874–1920. Landesarchiv, Berlin, Deutschland; Berlin-Schöneberg I; zurückgeführtes Erstregister 1888 Nr. 368
* ↑ Eintrag im Archiv des Vereins der Berliner Künstlerinnen, abgerufen am 29. Januar 2023

## Bibliografia

* Berliner Adressbücher 1799–1943.
* Arthur Elson: Women’s Work in Music. Boston: L. C. Page & Company, 1903.
* Emilie Fontane / Theodor Fontane: Geliebte Ungeduld: Der Ehebriefwechsel 1857-1871. Aufbau-Editor, Berlín 1998.
* Alfred Michaelis: Frauen als schaffende Tonkünstler. Una de biogràfica Lexikon. A. Michaelis, Leipzig 1888.
* Anna Morsch: Deutschlands Tonkünstlerinnen. Biographische Skizzen aus der Gegenwart. Stern & Ollendorff, Berlín 1893.
* Franz Pazdírek (Hrsg.): Universalhandbuch der Musikliteratur aller Zeiten und Völker. Pazdírek & Co, Viena 1904–1910.
* Max Hecker: Ferdinand Heinke in Weimar. A: Goethejahrbuch, 47, 1927, S. 251–306.
* Elisabeth Schmiedel, Joachim Draheim: Eine Musikerfamilie im 19. Jahrhundert: Mariane Bargiel, Clara Schumann, Woldemar Bargiel in Briefen und Dokumenten'. 2 Bde. Katzenbichler, München/Salzburg 2007.
* Wilhelm Tappert: Die Frauen und die musikalische Composition. Part 2. A: Musikalisches Wochenblatt, 2, 1871, S. 825–831.
# Basshunter

Jonas Erik Altberg, més conegut pel nom artístic de Basshunter (pronunciat: / bæshʌntər /), (Halmstad, Suècia, 22 de desembre de 1984) és un cantant, productor musical i punxadiscos suec.
Basshunter classifica la seva pròpia música com a eurodance però també és classificada per altres persones com a hard dance. Altberg explica que realitza la música al seu ordinador utilitzant el programa Fruity Loops. L'any 2001 va començar a fer la seva pròpia música. El seu primer i poc conegut àlbum The Bassmachine el va llançar el 2004 a la seva pròpia pàgina web. Altberg va ser diagnosticat amb la síndrome de Tourette.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* The Bassmachine (2004)
* LOL <(^^,)> (2006)
* Now You're Gone - The Album (2008)
* Bass Generation (2009)
* Calling Time (2013)

### Recopilatoris

* The Old Shit (2006)
* The Early Bedroom Sessions (2012)

### Senzills

* «The Big Show» (2004)
* «Welcome to Rainbow» (2006)
* «Boten Anna» (2006)
* «Vi sitter i Ventrilo och spelar DotA» (2006)
* «Jingle Bells» (2006)
* «Vifta med händerna» (2006)
* «Now You're Gone» (2007)
* «Please Don't Go» (2008)
* «All I Ever Wanted» (2008)
* «Angel in the Night» (2008)
* «Russia Privjet (Hardlanger Remix)» (2008)
* «I Miss You» (2008)
* «Walk on Water» (2009)
* «Al final» (2009)
* «Every Morning» (2009)
* «I Promised Myself» (2009)
* «Saturday» (2010)
* «Fest i hela huset» (2011)
* «Northern Light» (2012)
* «Dream on the Dancefloor» (2012)
* «Crash & Burn» (2013)
* «Calling Time» (2013)
* «Elinor» (2013)
* «Masterpiece» (2018)
* «Home» (2019)
* «Angels Ain't Listening» (2020)
* «Life Speaks to Me» (2021)
* «End the Lies» (& Alien Cut) (2022)
* «Ingen kan slå (Boten Anna)» (Victor Leksell) (2023)

## Enllaços externs

* Basshunter - Lloc web oficial
# Lake City (Minnesota)

Lake City és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 4.950 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake City tenia 4.950 habitants, 2.131 habitatges, i 1.402 famílies. La densitat de població era de 450,8 habitants per km².
Dels 2.131 habitatges en un 26,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 34,2% no eren unitats familiars. En el 29,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 19,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.637 $ i la renda mediana per família de 47.146 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.321 $ mentre que les dones 24.799 $. La renda per capita de la població era de 20.944 $. Entorn del 3,2% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Manchester (Minnesota)

Manchester és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 81 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Manchester tenia 81 habitants, 32 habitatges, i 23 famílies. La densitat de població era de 347,5 habitants per km².
Dels 32 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,8% hi vivien parelles casades, en un 15,6% dones solteres, i en un 28,1% no eren unitats familiars. En el 18,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 23,5% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.786 $ i la renda mediana per família de 49.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.833 $ mentre que les dones 19.375 $. La renda per capita de la població era de 15.392 $. Entorn del 15,8% de les famílies i el 15,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Manchester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Manchester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Oak Park Heights

Oak Park Heights és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 3.957 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oak Park Heights tenia 3.957 habitants, 1.528 habitatges, i 921 famílies. La densitat de població era de 507,6 habitants per km².
Dels 1.528 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,7% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 39,7% no eren unitats familiars. En el 34,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 34,4% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 119,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.425 $ i la renda mediana per família de 69.485 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.558 $ mentre que les dones 30.788 $. La renda per capita de la població era de 23.293 $. Entorn del 2,1% de les famílies i el 3,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oak Park Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oak Park Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Anna Sawicka

Anna Sawicka (Cracòvia, 1957) és una professora universitària i traductora polonesa, especialitzada en traduccions de novel·les del català al polonès.
Llicenciada en Filologia Hispànica i doctorada en Humanitats per la Universitat Jagellònica de Cracòvia, l'any 1994 arribà a Barcelona per un lectorat de tres anys, que va acabar allargant dos anys més i que li van permetre gaudir d'un contacte directe amb una llengua catalana. Actualment (2015), es dedica professionalment a la crítica i difusió de la literatura i la cultura catalanes com a professora de la Universitat Jaguellònica de Cracòvia, feina que compagina amb la de traductora. En reconeixement de la seva contribució a la promoció de la literatura catalana a l'estranger, l'any 2011 va rebre el XXIII Premi Josep M. Batista i Roca. Les veus del Pamano només és una de les moltes obres catalanes que ha traduït al polonès. L'any 2013 va traduir Jo confesso i aquest any 2015 Senyoria, les dues novel·les també de Jaume Cabré. A més, ha estat la traductora d'altres noms com Maria Àngels Anglada, Carles Batlle, Lluís-Anton Baulenas, Sergi Belbel, Josep Maria Benet i Jornet, Albert Sánchez-Piñol o Ramon Llull, entre d'altres.
Ha col·laborat amb diversos articles en revistes i obres col·lectives.
L'any 2018 va ingressar com a membre corresponent de la Secció Històrico-Arqueològica de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Referències

* ↑ «La Fundació Ramon Llull premia el lingüista nord-americà Philip D. Rasico, la traductora polonesa Anna Sawicka i el programador suec Claes Karlsson». Generalitat de Catalunya, 27-11-2015 [Consulta: 29 novembre 2015]. Arxivat 8 de desembre 2015 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 29 novembre 2015].
* ↑ «Anna Sawicka». Dialnet. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ «L'Institut d'Estudis Catalans incorpora deu nous membres corresponents». Butlletí de l'Institut d'Estudis Catalans, 6-2018, pàg. Núm. 228 [Consulta: 1r desembre 2023].
# Maria Paziun

Maria Paziun (rus: Мария Васильевна Пазюн) (Dziunkiv, 17 de juliol de 1953) és una ex-remadora ucraïnesa que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla de plata en la competició del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or i una de plata al Campionat del món de rem.

## Referències

* ↑ «Mariya Paziun Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 14 octubre 2019].
* ↑ «Fitxa a worldrowing.com». Arxivat de l'original el 2021-01-12. [Consulta: 10 gener 2021].
# Etelvino Vega Martínez

Etelvino Vega Martínez (Mieres, 1906 - Alacant, 15 de novembre de 1939) fou un militar comunista asturià.

## Biografia

Va militar en el Partit Comunista des de molt jove. Va formar part de la direcció del partit des de 1931 recolzant al llavors secretari general José Bullejos, al costat d'altres comunistes com Gabriel León Trilla i Manuel Adame Misa. Fou el braç dret de Bullejos i dirigí un temps Mundo Obrero. Després del IV Congrés del PCE, celebrat a Sevilla el març de 1932, i sobretot després del cop d'estat del general José Sanjurjo el 10 d'agost d'aquell mateix any, Etelvino i els seus companys citats van mantenir profundes diferències amb l'estratègia del PCUS per al PCE, arribant fins i tot a ser tots ells expulsats del Comitè Central i sent substituït Bullejos per José Díaz Ramos. Etelvino Vega va passar una llarga estada en la Unió Soviètica, en la qual va rebre coneixements militars a l'Escola Militar Frunze que li van ser molt útils al PCE, amb el qual es va reconciliar posteriorment.
Durant la Guerra Civil va participar en la batalla de Madrid, en la de Guadalajara, en la lluita al front de la Serra de Guadarrama (21 de juliol de 1937) i en la de l'Ebre, aconseguint el comandament de la 68a Divisió i del XII Cos d'Exèrcit (aquest últim, ja durant la batalla de l'Ebre).
Ascendiria al límit de la seva carrera militar amb el grau de tinent coronel. Al final de la guerra va ser nomenat Governador Militar de la plaça d'Alacant en substitució de Manuel Hernández Arteaga, encara que en va ser rellevat després del cop dels casadistes la nit del 5 al 6 de març de 1939.
En acabar la Guerra Civil a Alacant fou capturat i va acabar empresonat al camp de concentració d'Albatera, juntament amb molts altres companys seus de l'Exèrcit Popular Republicà. Va ser condemnat a mort i executat a les tàpies del cementiri municipal d'Alacant al costat d'altres vint-i-sis republicans locals. La seva execució no va ser reconeguda com a tal fins que el 1999 així ho va dictaminar el Tribunal Suprem.

## Referències

* Cerdan Tato, Enrique. La lucha por la democracia en Alicante. Edit. Casa de Campo, N°l. Madrid, D.L. 1978.
* THOMAS, Hugh, Historia de la Guerra Civil Española. Círculo de Lectores, Barcelona, 1976. ISBN 84-226-0874-X.
* Ramón Salas Larrazábal, Historia del Ejército Popular de la República. La Esfera de los Libros S.L. ISBN 84-9734-465-0
* Engel, Carlos «Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República». Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
# Il ricco d'un giorno

Il ricco d'un giorno (El ric per un dia) és una òpera (definida com a dramma giocoso a la partitura) en tres actes composta per Antonio Salieri. El llibret, en italià, va ser escrit per Lorenzo Da Ponte sobre la base d'una obra de Giovanni Bertati.
L'òpera es va estrenar el 6 de desembre de 1784 al Burgtheater de Viena (Àustria).

## Personatges

| Personatge | Tipus de veu |
| Emilia | soprano |
| Giacinto | tenor |
| Strettonio | baix |
| Doralice | soprano |
| Mascherone | bass |
| Berto | bass |
| Lauretta | soprano |

## Referències

* ↑ http://www.italianopera.org/libretti/l237845.htm
# Francesc Xavier Vilamala i Vilà

Francesc Xavier Vilamala i Vilà fou un forner català.
Durant més de tres dècades compaginà l'ofici artesà amb la presidència del Gremi de Flequers de Barcelona. Destacà el seu impuls a la tasca de formació i singularment el seu paper en la creació del “Pa de Sant Jordi”, un dels productes alimentaris tradicionals que s'han consolidat en temps recents a Catalunya. El 2015 li fou concedida la Creu de Sant Jordi «en reconeixement, a títol pòstum, a [sic] la seva contribució al sector i a la promoció dels valors alimentaris del pa».

## Referències

* 1 2 3 «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 27 personalitats i 15 entitats». Gencat, 14-04-2015 [Consulta: 15 abril 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-04-14. [Consulta: 15 abril 2015].
# Quaresma

La quaresma (del llatí quadragesima, o el "quarantè" dia abans de Pasqua) és el període de quaranta dies d'abans de Pasqua que el calendari litúrgic cristià assenyala per a preparar-se per a la Setmana Santa. Comença el dimecres de Cendra i acaba el diumenge de Pasqua.
L'objectiu de la quaresma és establir un període de reflexió i penitència en què els cristians tinguin temps de preparar-se per la celebració de pasqua. Tradicionalment també es practica dejuni i abstinència.

## Duració

La duració de la quaresma té origen en el simbolisme del nombre quaranta que es tenia com a símbol de plenitud. Així, quaranta dies són els que van durar el Diluvi, els dies que van passar Moisès i Elies a la muntanya, o els dies que va dejunar Jesús al desert.
Les dates del període quaresmal varien cada any en funció de com quedi fixada la Pasqua. El Diumenge de resurrecció sempre cau entre el 22 de març i el 25 d'abril i, per tant, dimecres de Cendra i l'inici de la Quaresma oscil·laran entre el 4 de febrer i el 10 de març.

## Dejuni i abstinència

Antigament aquestes eren unes pràctiques molt més esteses i extremes que en l'actualitat. Durant l'edat mitjana era habitual la prohibició del consum de carn i ous.
Avui dia el costum s'ha relaxat. Actualment, són dies de dejuni el dimecres de Cendra i el divendres Sant o divendres de dejuni. El dejuni consisteix a menjar una sola vegada al dia i una molt sòbria col·lació al matí i al vespre. A més, tots els divendres són dies d'abstinència (no menjar carn).
El dejuni durant la Quaresma es considera una manera mitjançant la qual els cristians s'identifiquen amb el patiment de Crist durant la Passió.

## Tradicions populars

Tradicionalment, als Països Catalans, la quaresma es representa gràficament per mitjà d'una dona vella amb set cames (que simbolitzen les set setmanes) i amb un bacallà a la mà (a Mallorca amb una arengada o pebrot coent a la boca), a la qual s'arrenca una cama cada setmana. Se l'anomena la Vella Quaresma o també la Bacallanera, la Sarraïna, la Patorra, etc.
A Menorca és tal la tradició, que es manté viva amb una figura gegantina que dansa pels carrers.

## Referències

* ↑ «Quaresma». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Carolines Altes

Les Carolines Altes és un barri d'Alacant que junt amb les Carolines Baixes forma la barriada de les Carolines. Limita al nord amb els barris de Nou Alacant i el Garbinet, a l'est amb el Pla del Bon Repòs, al sud amb les Carolines Baixes, i a l'oest amb Altossano. Es troba a uns 50 metres d'altura, té 19.186 habitants, per la qual cosa és el barri més populós de tota la ciutat. El seu codi postal és el 03012.
L'origen del barri és de finals del segle xix quan es van començar a construir cases escampades al nord de la zona d'extramurs. Eren moltes plantes baixes disperses que recordaven la colònia espanyola de les Carolines, al Pacífic, que es va perdre a 1898, i això va ser el que donà nom al barri. Per la seva mida, sempre s'han dividit en «altes» i «baixes».
El plànol és, per tant, molt confús, amb carrers sinuosos i estrets i falta de zones verdes. En tot el barri només hi ha una plaça anomenada de la Bola d'Or o del Sol. Les cases antigues han sigut en moltes ocasions substituïdes per edificis més moderns. El carrer principal del barri és el del Pinós i al sud es troba el carrer de Jaume Segarra, que fa de límit entre les dues Carolines.
Des del 1947, compta amb una església, la de Sant Josep de les Carolines, i amb les escoles públiques «Nou d'Octubre», «Manjón Cervantes» i «Carlos Arniches».
Compta amb quatre comissions de fogueres. La més emblemàtica és la de Les Carolines Altes, fundada en 1929; ha guanyat el màxim guardó en 8 ocasions, ha plantat més de 20 fogueres a la Categoria Especial i ha aconseguit 5 Bellees del Foc i 8 Dames d'Honor.
La comissió de Foguerer-Les Carolines planta des de 1973, és habitual a la Primera Categoria i a l'Especial infantil i ha aconseguit dos Dames del Foc a més de guanyar diverses vegades en les fogueres infantils. La comissió de la Bola d'Or és de 1981 i va obtindre una Dama del Foc. La més jove és la comissió de Doctor Bergez-Les Carolines, de 1984, esta última ha aconseguit dos Bellees del Foc i 3 Dames d'Honor.

## Referències

* 1 2 3 «Un barrio comercial que vive la fiesta» (en castellà). Las Províncias, 06-02-2012. [Consulta: 9 setembre 2023].
* ↑ Garcia Blay, Vicente. «El origen del barrio de Carolinas y de su nombre» (en castellà). Asociación Alicante Vivo, 21-12-2011. [Consulta: 9 setembre 2023].
* ↑ «Les Carolines». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 setembre 2023].

## Vegeu també

* Llista de barris d'Alacant