OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gai Calpurni Pisó (cònsol 67 aC)

Gai Calpurni Pisó (en llatí Caius Calpurnius Piso) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Calpúrnia, una antiga família romana d'origen plebeu.
Era cònsol l'any 67 aC juntament amb Marc Acili Glabrió III. va ser membre del partit aristocràtic i com a cònsol es va oposar a la llei proposada pel tribú Aule Gabini que demanava concedir poders extraordinaris a Gneu Pompeu per dirigir la lluita contra els pirates. Pisó fins i tot va arribar a amenaçar de mort a Pompeu. Encara que la llei va ser aprovada, les ordes de Pompeu no van ser obeïdes a la Gàl·lia Narbonense suposadament per les intrigues de Pisó, Gabini va proposar destituir a Pisó com a cònsol, una mesura extrema que Pompeu finalment no va voler tirar endavant. El consolat de Pisó no va ser fàcil. El mateix any 67 aC el tribú Gai Corneli va proposar diverses lleis dirigides contra els abusos descarats de l'aristocràcia. El senat va considerar molt estricta la proposta, que a la fi buscava acabar amb els suborns durant les eleccions, i finalment va imposar una llei més moderada (Lex Acilia Calpurnia). Sembla que l'oposició de Pisó venia d'una acusació que se li havia fet per haver obtingut el càrrec amb el suborn dels comicis. Aquesta acusació no va tirar endavant,
L'any 66 aC va governar com a procònsol la província de la Gàl·lia Narbonense i va reprimir una revolta dels al·lòbroges. Com era corrent va extorsionar als provincials i quan va ser acusat de saquejar als al·lòbroges i de matar a un ciutadà de la Gàl·lia Transpadana. Ciceró el va defensar. Aquesta acusació va ser promoguda per Juli Cèsar, i Pisó va demanar a Ciceró que l'acusés d'estar implicat en la conjuració de Catilina, però Ciceró no ho va acceptar.
Calpurni Pisó va morir segurament abans de l'inici de la segona guerra civil, però es desconeix la data exacta. Ciceró li atribueix considerables dots oratòries.

## Referències

* ↑ Smit, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 374.
# Kungsholmen

Kungsholmen és una illa sobre el llac Mälaren, i un districte de la ciutat d'Estocolm a Suècia. Té una superfície de 3,9 quilòmetres quadrats per a 8.900 metres de costes. El seu punt culminant és Stadshagsplan, a 47 metres sobre el nivell del mar. Té una població de 41.000 habitants. Es divideix en cinc barris: Kungsholmen, Marieberg, Fredhäll, Kristineberg i Stadshagen.

## Història

En el segle xv, Kungsholmen estava habitat per frares franciscans i llavors se s'anomenava Munklägret (el camp dels monjos). Vivien principalment de la pesca i de l'agricultura. Amb la Reforma, l'illa es col·loca sota la protecció de la corona sueca en el segle xvi.

## Fills il·lustres

* Tomas Lindahl (1938 -) científic suec, Premi Nobel de Química de l'any 2015.
# Fanals del Pla de Palau

Els Fanals del Pla de Palau són una obra d'Antoni Gaudí situada davant de l'antiga Duana de Barcelona, catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Després de l'encàrrec que Gaudí rebé el 1878 per a dissenyar els fanals de la Plaça Reial, el 1889 l'Ajuntament de Barcelona li'n féu un de nou per al Pla del Palau. El disseny és idèntic, excepte en el nombre de braços (tres en lloc de sis), i la part central de la columna, on canvia el coronament troncocònic ja que desapareix l'al·lusió al comerç (atributs de Mercuri).
Inaugurats el 1890, es van col·locar en dos emplaçaments diferents: dos davant de l'antiga Duana i dos més a l'entrada de l'actual passeig Joan de Borbó, que foren retirats a principis del segle xx. Un d'ells fou reproduït en una pintura de Francesc Soler i Rovirosa amb colors molt vius.
Segons conten les cròniques, sembla que el cost pressupostat per Gaudí va ser de 3.600 pessetes pel fanal de mostra, considerant que els següents tindrien un cost inferior, aproximadament de 2.000 pessetes.

## Descripció

Els fanals presenten un pedestal de pedra com a suport base, de planta poligonal i cos prismàtic de la que neix el fust de forja i bronze. La unió entre aquests dos elements es produeix mitjançant tres braços metàl·lics que abracen el pedestal, decorats amb discos umbilicats amb decoració vegetal interna i dues barnilles que formen una «V» amb els caps ornats soldades damunt seu. El tronc del fanal, de diàmetre decreixent, presenta al terç inferior dos escut de la ciutat de Barcelona, que abasten tot el seu perímetre, gravats i policromats amb les quatre barres i la creu de Sant Jordi. Poc més amunt de la meitat de l'alçada total del fanal neixen els tres braços que sustenten la lluminària, ornamentats per sobre i per sota per aplicacions al fust de motius florals. Els tres fanals pròpiament dits, que originalment eren de gas, estan rematats per una corona. La part superior del fust, decorat amb decoracions incises geomètriques, acaba en un remat que recorda una corona invertida amb tres dracs ornamentals, col·locats a mode de radis.

## Referències

* 1 2 3 «Fanals». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «Fanals Pla de Palau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Vegeu també

* Fanals de Vic
# Ofel·les

Ofel·las o Ofel·les (en llatí Ophellas, en grec antic ̓Οφέλλας) era un macedoni governant de Cirene del 322 aC al 308 aC.
Era nadiu de Pel·la (Macedònia) fill de Silè. Va acompanyar a Alexandre el Gran a l'Índia, però no se'l menciona fins a la tornada quan va manar un del trirrems a l'Indus l'any 327 aC, segons Flavi Arrià.
A la mort del rei Alexandre va seguir a Ptolemeu I Sòter que el 322 aC el va enviar a Cirene amb un exèrcit considerable per aprofitar la guerra civil que havia esclatat. Ofel·les va derrotar a Timbró d'Esparta i va establir la sobirania egípcia sobre Cirene i les seves dependències. Una mica després van esclatar nous disturbis i Ptolemeu va annexionar completament Cirene. Encara que no se sap segur, es pensa que Ofel·les va restar a Cirene com a governador en nom del rei egipci fins potser el 313 aC quan els cirineus es van revoltar, però Diodor de Sicília no el menciona. Ptolemeu va enviar al general Agis, que va derrotar la revolta, però quan les tropes es van retirar Ofel·les, potser altre cop governador, va aconseguir tot el poder i va actuar de fet com a sobirà independent, aprofitant el sentiment del poble que no estava d'acord amb el domini egipci.
Les guerres de Ptolemeu li van garantir la possessió del país cinc anys, segons Pausànias, fins al 308 aC. Durant aquest temps va reclutar una força mercenària. El 308 aC Agàtocles de Siracusa va buscar la seva aliança contra Cartago i van acordar que les conquestes dels sicilians a Àfrica serien cedides a Ofel·les a canvi de la participació de les seves forces a la guerra. Ofel·les es va posar al capdavant de l'exèrcit i en una difícil i perillosa marxa de dos mesos va arribar a territori cartaginès. Va acampar prop dels sicilians que li van mostrar gran amistat, i al cap d'uns dies, Agàtocles, per sorpresa, els va atacar i en la confusió va matar a Ofel·les. Les seves forces, sense líder, es van posar al servei d'Agàtocles, segons Diodor de Sicília, Justí i Poliè.
Justí li dona el títol de rei. però no consta per cap més font i sembla que podria ser una adequació a la realitat del seu poder però en realitat no l'hauria portat mai. Estava casat amb Eurídice d'Atenes, filla de Milcíades, i va mantenir amistoses relacions amb Atenes, com diu Plutarc.

## Referències

* ↑ Ophellas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 32
# Mnàsees de Patara

Mnàsees (grec antic: Μνασέας, llatí: Mnaseas) va ser un geògraf de l'antiga Grècia, de vegades considerat nadiu de Patara, a Lícia, i d'altres a Patres, a Acaia. Va viure el segle iii aC.
Hom ha deduït, a partir d'un passatge a la Suïda, que era deixeble d'Aristarc de Samos, però en realitat va ser deixeble d'Eratòstenes. Formava part del grup d'autors coneguts com a periegetes (grec antic: περιηγηταί), que es dedicaven a descriure terres i països explicant les seves tradicions, monuments i antiguitats locals, semblant als etnògrafs moderns. En aquest grup s'hi podrien incloure Polemó, Neantes, Filostèfan i altres.
Encara que era un dels alumnes menys espavilats, era diligent i amb capacitat d'aprenentatge, i va viatjar per Europa, Àsia i Àfrica per recollir dades pels seus escrits, però donava més importància a la quantitat que a la qualitat de les dades i a la seva presentació i, per tant, incloïa gran nombre d'històries fabuloses que no tenien interès real. Era seguidor de l'escola racionalista d'Evemer, i donava explicacions a llegendes antigues sobre esdeveniments naturals habituals seguint els principis d'aquesta escola.
Mnàsees va ser autor de dues obres, una descripció corogràfica i una col·lecció d'oracles de Delfos, que van tenir força difusió al seu temps:
* Περίπλους, el nom que li donen la Suïda, Foci i Ateneu de Nàucratis. Estava dividit en tres seccions, una per cada continent, i cada una en diferents llibres.
** Εὐρώπη, en almenys tres llibres, el primer sobre la història de la civilització d'Europa i els altres dos sobre les costes de parts d'Europa
** Ἀσία, dividit en diversos llibres
** Λιβύη, també dividit en llibres
* Δελφικῶν χρησμῶν συναγωγή, també Περὶ χρησμῶν, sobre els oracles de Delfos.

## Referències

* ↑ Mnaseas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1104-1105
# Marc Anneu Mela

Marc Anneu Mela (en llatí Marcus Anneus Mela, el seu prenom ha estat citat també com Luci, i el seu cognom també pot escriure's Mel·la) va ser el fill més jove de Marc Anneu Sèneca el retòric i d'Hèlvia, i germà de Luci Sèneca i de Gal·lió. Va néixer a Corduba (l'actual Còrdova) i va arribar a rang senatorial però sempre va preferir el nom i drets dels equites.
Va estudiar retòrica am èxit, però va deixar els mèrits i la política als seus germans durant el regnat de Neró i va viure privadament. La seva primera ocupació va ser la d'administrador de les terres i les finques del seu pare a Hispània. Per mitjà del seu germà, influent amb Neró, va rebre també el nomenament de procurador de les terres de l'estat. Es va casar amb Acília, filla de Acili Lucà de Corduba, un advocat provincial de cert renom. Amb Acília va tenir almenys un fill, el famós Lucà, l'any 40. Quan Lucà va morir Mela va reclamar les seves propietat, cosa a la que s'hi va oposar Fani Romà, un amic íntim del seu fill. A les propietats del difunt hi havia algunes cartes que demostraven el coneixement de Mela de la conspiració de Pisó, i Romà les va descobrir, encara que segurament van ser falsificades. Neró com que era avariciós i Mela ric, el va convidar a suïcidar-se l'any 66. Per salvar part de la fortuna, Mela va donar moltes possessions al seu amic Tigel·lí i al seu gendre Cossutià Capitó, però els codicils van ser declarats espuris i les possessions donades també van ser incorporades a la confiscació imperial.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1020?rgn=full+text;view=image;q1=MellaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1010. ]
# Hipis

Hipis (grec antic: Ἵππυς, Hippys) fou un historiador grec nadiu de Règion que va viure en temps de les guerres mèdiques (segle v aC) i va escriure una obra sobre Sicília (τὰς Σικελικὰς πράξεις) en cinc llibres i un assaig sobre antiga mitologia a Itàlia (Κτίσιν Ἰταλίας). També va escriure una obra intitulada Χρονικά, en cinc llibres, i una obra miscel·lània intitulada Ἀργολικῶν. És esmentat per Claudi Elià i Esteve de Bizanci.

## Referències

* ↑ Smith, Philip. «Hippys». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Heraclides d'Oxirrinc

Heraclides d'Oxirrinc (grec antic: Ἡρακλείδης, llatí: Heracleides) fou un historiador grec, fill de Sarapió i nadiu d'Oxirrinc, segons la Suda, o d'Alexandria, segons Diògenes Laerci. Va viure en temps de Ptolemeu IV Filopàtor (222-205 aC), i va escriure una gran obra titulada Ἱστορίαι en almenys trenta-set llibres. Una altra sota el títol Διαδοχή, en sis llibres, podria ser la mateixa que Diògenes Laerci esmenta amb el nom de Ἐπιτομὴ τῶν Σωτίωνος διαδοχῶν. Va escriure també un Λεμβυτυκὸς λόγος, i per aquesta obra va rebre el renom de ὁ λέμβος ('petit bot' o lembus). La Suda li atribueix algunes obres filosòfiques. No és impossible que pugui ser el mateix Heraclides que esmenta Eutoci en el seu comentari sobre Arquímedes, i el fa autor d'una biografia sobre aquell matemàtic.

## Referències

* ↑ 2.Heracleides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 389-390
# Luci Valeri Flac (cònsol 100 aC)

Luci Valeri Flac (en llatí Lucius Valerius Flaccus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Valèria, una antiga família romana d'origen sabí, i portava el cognomen de Flac. Era fill probablement de Luci Valeri Flac Lucius Valerius Flaccus, cònsol l'any 131 aC, i va ser el pare de Luci Valeri Flac, defensat per Ciceró.
Va ser elegit cònsol de la República Romana l'any 100 aC juntament amb Gai Mari, que exercia el càrrec per sisena vegada. Quan era edil curul, el tribú de la plebs Gai Appuleu Decià va presentar una acusació contra ell. Durant els disturbis de la revolta de Luci Apuleu Saturní, els cònsols van rebre ordres de donar suport als tribuns i pretors per mantenir la dignitat de la república i Flac va condemnar a mort a Saturní, Glàucia i altres revolucionaris.
Quatre anys després d'aquests fets, el 97 aC va ser censor amb Marc Antoni l'orador, i van incorporar en la llista de ciutadans romans a molts italians, sens dubte per afavorir el partit de Mari. L'any 86 aC es va convertir en Princeps Senatus per la mort de Marc Emili Escaure.
L'any 82 aC va ser nomenat interrex i va fer aprovar pels comicis la Lex Valeria de dictadura Sullae, que donava el poder absolut a Sul·la. El nou dictador el va nomenar magister equitum.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 158.
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Sul·la XIII,33
# Linneus

Linneus és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 369 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Linneus tenia 369 habitants, 153 habitatges, i 98 famílies. La densitat de població era de 131,9 habitants/km².
Dels 153 habitatges en un 29,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,3% hi vivien parelles casades, en un 7,2% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 32% dels habitatges hi vivien persones soles el 19% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 30.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.417 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 12.437 $. Entorn del 8,6% de les famílies i el 20,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Linneus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Linneus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Médenine Sud

La delegació o mutamadiyya de Médenine Sud (àrab: معتمدية مدنين الجنوبية, muʿtamadiyyat Madanīn al-Janūbiyya) Médenine Sud és una delegació de la governació de Médenine, que s'estén des de la ciutat de Médenine, la capital, cap al nord-est, fins al golf de Boughrara, i cap al sud-oest, fins a la governació de Tataouine. La població és de 48.130 habitants el 2004.

## Economia

L'economia és agrícola però a la costa, al port de Gightis, on hi ha unes ruïnes romanes, el turisme s'hi ha desenvolupat.

## Administració

La delegació o mutamadiyya, amb codi geogràfic 52 52 (ISO 3166-2:TN-12), està dividida en deu sectors o imades:
* Mednine Sud (52 52 51)
* Mednine Est (52 52 52)
* El Labba (52 52 53)
* Hessi Amor (52 52 54)
* Oued Esseder (52 52 55)
* Hessi Mednine (52 52 56)
* Darghoulia (52 52 57)
* Souitir (52 52 58)
* Nouvelle Amra (52 52 59)
* Bou-Ghrara (52 52 60)
Al mateix temps, forma una de les circumscripcions o dàïres (52 11 12) de la municipalitats o baladiyyes de Médenine (52 11).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 116-119. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 159-160. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Díocles de Siracusa

Díocles (grec antic: Διοκλῆς) fou un estadista de l'antiga Grècia, natural de Siracusa, que és famós pel seu codi de lleis.
Tucídides no esmenta el seu nom, però segons Diodor de Sicília fou el que va proposar el decret per executar als atenesos Demòstenes i Nícies, i el considera el més gran dels demagogs de Siracusa. Sembla que vers el 413 aC era el cap del partit popular o democràtic, oposat a Hermòcrates, i que va prendre el poder en una revolució el 412 aC i hom li va encarregar, juntament amb altres ciutadans, d'establir un nou codi de lleis. Les seves aportacions van ser més importants que les dels altres, i el codi va ser anomenat «Codi de Díocles». No es coneixen els detalls, però va ser lloat per Diodor per les seves concrecions: diu que distingia perfectament entre les diferents ofenses i assignava a cadascuna el seu càstig. Va continuar com a codi civil a Siracusa i altres ciutats de Sicília fins que l'illa va ser sotmesa al dret romà.
La prohibició del partit oligàrquic d'Hermòcrates el 410 aC i el desterrament del seu líder va deixar a Díocles les mans lliures. El 409 aC va dirigir les forces siracusanes enviades per ajudar d'Hímera (assetjada per Hanníbal Magó), però es va haver de retirar amb molta rapidesa, sense ni poder enterrar els seus morts, cosa que va provocar el descontentament a la ciutat de Siracusa. Hermòcrates, llavors, va tornar a Sicília, va derrotar en diversos enfrontaments els cartaginesos i va poder recuperar les restes dels caiguts a Hímera, que foren enterrats amb honor. Això va donar molta popularitat a Hermòcrates, i Díocles fou enderrocat per una revolució el 408 aC i desterrat.
No sembla que tornés més al poder, i probablement va morir poc després.

## Referències

* ↑ Diocles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1010
# Datis (militar persa)

Datis (en grec antic Δᾶτις en irànic *Dātiya-, en elamita Da-ti-ya) fou un militar mede al servei de Pèrsia, enviat juntament amb Artafernes al front de les tropes que Darios I el Gran va enviar contra Erètria i Atenes i que finalment van ser derrotades a Marató el 490 aC.
Quan el seu exèrcit anava a Grècia per mar, els habitants de Delos van fugir a l'illa de Tenos, però Datis els va garantir que els respectaria per ser Delos el lloc de naixement de dos déus, Apol·lo i Artemisa, identificats com el sol i la lluna, segons diu Heròdot. La religiositat de Datis també es va mostrar en una anècdota que explica que va fer retornar una estàtua d'Apol·lo que alguns fenicis del seu exèrcit havien robat a Dèlion, a Beòcia, tal com expliquen Heròdot i Pausànies. Admirava la llengua grega i va intentar aprendre-la sense gaire èxit, i sense voler va donar lloc a una nova paraula "Datismos", que indicava algú que no sabia parlar bé el grec.
Els seus dos fills Armamitres i Titeu van dirigir la cavalleria de Xerxes I de Pèrsia en l'expedició contra Grècia a la Segona guerra mèdica.

## Referències

* ↑ Datis a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 944-945
# Totowa

Totowa és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 10.602 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Totowa tenia 9.892 habitants, 3.539 habitatges, i 2.643 famílies. La densitat de població era de 954,8 habitants/km².
Dels 3.539 habitatges en un 26,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,3% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 25,3% no eren unitats familiars. En el 21,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,3% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 21,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 60.408 $ i la renda mediana per família de 69.354 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.462 $ mentre que les dones 33.869 $. La renda per capita de la població era de 26.561 $. Aproximadament el 0,8% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Totowa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Totowa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.