OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Costa Vermella

Costa Vermella és la denominació turística (d'ençà del 1912) de l'àrea costanera de la subcomarca rossellonesa de la Marenda, la costa rocosa de la serra de l'Albera al sud del Rosselló que és la continuació geogràfica de la Costa Brava.
Comença al sud d'Argelers i es perllonga fins a l'Alt Empordà (Portbou). Fa uns 15 km en línia recta i uns 25 seguint la carretera que uneix Argelers a Cotlliure, Portvendres, Banyuls de la Marenda i Cervera. Correspon al límit est de la serra de l’Albera, la qual s'esfondra bruscament (la fondària del mar a 100 m de la costa és superior als 1000 m). Els torrents l’han retallada i una darrera ofensiva de la mar ha creat una gran quantitat de golfs i de cales. El color fosc, rogenc, de les penyes, que contrasta amb la blavor de l’aigua, en justifica el nom.
Formen part de la Costa Vermella (de nord a sud) els següents municipis:
* Argelers de la Marenda
* Cotlliure
* Port-Vendres
* Banyuls de la Marenda
* Cervera de la Marenda
La majoria dels seus municipis també formen part del cantó de la Costa Vermella.

## Referències

* 1 2 «la Costa Vermella | enciclopedia.cat». [Consulta: 14 juliol 2024].
# Amaro Antunes

Amaro Manuel Raposo Antunes, conegut com a Amaro Antunes (Vila Real de Santo António, 27 de novembre de 1990) és un ciclista portuguès, ja retirat, que fou professional des del 2011 fins al 2022. En el seu palmarès destaca la Volta a Portugal del 2017 i 2020.
El 2023 fou suspès per quatre anys, fins a finals del 2026, per la Unió Ciclista Internacional per irregularitats detectades al seu passaport biològic. Amb la sanció fou desposseït de la victòria a la Volta a Portugal del 2021, però no pas les del 2017 i 2020.

## Palmarès

* 2008
** Campió de Portugal júnior en ruta
** Campió de Portugal júnior en contrarellotge
* 2009
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Palència
* 2011
** Vencedor d'una etapa de la Toscana-Terra de ciclisme
* 2017
** 1r a la Volta a Portugal i vencedor d'una etapa
** 1r a la Clàssica da Arrábida
** 1r al Trofeu Joaquim Agostinho i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Algarve
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Jornal de Notícias
* 2018
** 1r a la Małopolski Wyścig Górski i vencedor d'una etapa
* 2020
** 1r a la Volta a Portugal i vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2019. 54è de la classificació general

## Referències

* 1 2 Cerezuela, Luis. «Amaro Antunes es sancionado cuatro años por dopaje» (en castellà), 01-03-2023. [Consulta: 16 setembre 2023].
* ↑ «Amaro Antunes é suspenso por quatro anos por doping e perde Volta a Portugal de 2021» (en portuguès). [Consulta: 16 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a procyclingstats.com
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Júlia (filla de Juli Cèsar)

Júlia Cesària o Julia Caesaris (en llatí Iulia Caesaris) va ser filla del dictador romà Juli Cèsar i de la seva esposa Cornèlia Cinna, i l'única descendència del matrimoni. Formava part de la gens Júlia. Es va casar amb Pompeu el Gran i tenia fama de ser bella i virtuosa.

## Biografia

Júlia va néixer entre el 82 i el 83 aC. Quan ella tenia catorze anys la seva mare va morir de part i va passar a ser educada per la seva àvia paterna Aurèlia Cotta. El seu pare l'havia promès amb Quint Servili Cepió, però l'any 59 aC Juli Cèsar va trencar el compromís per casar-la amb Pompeu el Gran amb qui buscava una aliança política sòlida. El casament va consolidar el lligam entre Cèsar i Pompeu, i va ser interpretat com una amenaça per l'oligarquia romana, especialment per Ciceró i Cató el Jove.
Tot i que el matrimoni es va pactar en funció d'interessos polítics, es diu que Pompeu va quedar enamorat de veritat amb la seva jove esposa (tenia vint-i-tres anys menys que ell). Els encants de Júlia eren remarcables, i segons els rumors el famós militar va començar a perdre interès per la política per dedicar més temps a la seva esposa. De fet, Pompeu havia estat nomenat governador de la Hispània Ulterior, però va demanar permís per quedar-se a Roma amb l'excusa de supervisar l'abastiment de gra.
L'any 55 aC en l'elecció d'edils, Pompeu va ser rodejat per una turba tumultuosa que va ser dispersada per la força. Júlia va veure a un esclau que portava a casa seva la toga de Pompeu, tacada de sang i de la impressió al pensar que era mort es va posar malalta quan estava embarassada. Júlia va morir de part l'any 54 aC, als vint-i-vuit anys. L'infant (un fill segons Vel·leu Patèrcul i Suetoni o una filla, segons Plutarc i Pomponi Mela) tan sols va sobreviure uns dies. La mort va acabar amb el vincle que unia Cèsar i Pompeu, i va accelerar el deteriorament de les relacions entre tots dos que desembocaria en la guerra civil romana.
Pompeu volia que els seves cendres es posessin a la seva vil·la al mont Albà, però el poble romà, que se l'estimava molt va demanar que s'enterrés al Camp de Mart. Per enterrar-la allà es necessitava un permís especial del senat, però el cònsol Luci Domici Aenobarb, a causa del seu odi a Pompeu i a Cèsar, va posar un interdicte als tribunals. La voluntat popular es va imposar i després d'una oració fúnebre al Fòrum la gent va portar al Camp de Mart l'urna amb les cendres.
Es va assenyalar com un presagi singular, que el dia en què Octavi entrava a la ciutat com a fill adoptiu de Cèsar, l'estàtua de Júlia va ser colpejada per un llamp. Cèsar es trobava a Britànnia, segons Sèneca, quan va rebre la noticia de la mort de Júlia. Va prometre uns jocs als seus manes, que va celebrar l'any 46 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 640-641.
# Titònids

Els titònids són una família d'ocells de l'ordre dels estrigiformes. Agrupa les òlibes, de les quals només hi ha una sola espècie a Europa.

## Morfologia

Se separen dels estrígids per diverses característiques:
* Fan entre 33 i 45 cm de llargària.
* Discs facials molt marcats, arrodonits a la part superior i units l'un amb l'altre fent-ne un de sol, que és codiforme.
* El plomatge, adaptat al vol nocturn, és barrejat de blanc, negre i roig.
* La vora de l'estèrnum no està fesa.
* L'ungla del dit mitjà és pectinada, és a dir, proveïda de petites dents a la cara interior.
* Els ulls estan encara més adaptats a la foscor que els dels estrígids, car són ocells de vida estrictament nocturna.

## Distribució geogràfica

Habiten arreu de la Terra, llevat de les zones polars, Escandinàvia, el centre i el nord d'Àsia i Nova Zelanda.

## Gèneres

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, 2022), s'han descrit dos gèneres amb 20 espècies:
* Tyto, amb 16 espècies.
* Phodilus, amb tres espècies.
Tot i que altre obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.1, gener 2020), consideren 13 espècies per al gènere Tyto i 16 en total
També s'han descrit alguns gèneres fòssils:
** †Gènere Nocturnavis
** †Gènere Necrobyas
** †Gènere Selenornis
** †Gènere Prosybris

## Referències

* 1 2 «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 gener 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 246-247. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, plana 124. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1

## Enllaços externs

* Enregistraments sonors de titònids (anglès)
* Àmplia informació sobre 17 espècies de titònids (francès) i (anglès)
* Taxonomia dels titònids (anglès)
# Joan Albaigés i Riera

Joan Albaigés i Riera (Tarragona, 1942) és un químic català. El 1968 es doctorà en ciències químiques per la Universitat de Barcelona i posteriorment treballà com a professor d'investigació al CSIC, amb el que està vinculat des d'aleshores. El 1979 fundà el Departament de Química Ambiental del CSIC i fou nomenat professor de Geoquímica Orgànica Ambiental a la facultat de Química de la Universitat de Barcelona. De 1985 a 1991 fou director del Centre d'Investigació i Desenvolupament del CSIC a Barcelona; de 1992 a 1993 fou delegat del CSIC a Catalunya, de 1993 a 1994 fou director general de Recerca de la Generalitat de Catalunya i de 1994 a 1999 Comissionat per a Universitats i Recerca i president de la CIRIT. a estat un dels principals impulsors i redactors del Pla de Recerca de Catalunya.
De 1987 a 1996 fou president del Centre Unesco de Catalunya. És membre del consell directiu de diverses organitzacions internacionals de recerca i de diversos comitès de programes internacionals sobre medi ambient. Com a assessor de la UNESCO, ha col·laborat extensament en el desenvolupament de programes d'educació superior i recerca a països de l'Amèrica Llatina. També ha estat assessor del Programa de les Nacions Unides per al Medi Ambient per a l'establiment de programes de vigilància ambiental en països en vies de desenvolupament a Amèrica Llatina i a la conca Mediterrània.
Ha estat guardonat amb la medalla Narcís Monturiol al mèrit científic de la Generalitat de Catalunya el 1989 i el 2000 va rebre el Guardó d'Honor de la Universitat Pompeu Fabra per la seva especial col·laboració en la consolidació de la UPF. És membre de l'Acadèmia Europea de les Ciències i les Arts (1991), de l'Academia Europaea (1992) i de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (2000).

## Texts

* Sobre l'origen del petroli, a Butlletí de les Societats Catalanes de Física, Química, Matemàtiques i Tecnologia, Any: 1983 2 : núm. 1
# Antonio Correa Expósito

Antonio Correa Expósito (Catalunya, 1940 - 2003) fou un dibuixant de còmics majoritàriament dels generes; romàntic i d'acció.

## Biografia

A la dècada del 1950, va iniciar la seva carrera professional, al número noranta-u de TBO, a quatre numeros de la Colección Tres Hadas, d'Indedi Industria Editorial, a un numero de la Colección Tambor i en series del l'editorial Valor, com Dr. K7, Amo del Espacio i Jim Boy. Posteriorment va treballar per l'editorial Bruguera, dibuixant adaptacions de les novel·les de Jules Verne a la col·lecció Historias Seleccion. Per Sissi suplemento de novelas garficas, de la mateixa editorial va col·laborar als números, 5:El precio del amor (6-6-1959) i al 74:Su secreto(31-10-1960). El 1961 va començar a dibuixar per la col·lecció, Claro de luna d'Ibero Mundial de Ediciones en un seixantena de números.
Pel genere de còmic de l'oest, va col·laborar al número 19 d'Hazañas del Oeste d'Ediciones Toray, a dos números de la Colección Bisonte, a la Colección Bufalo i Sendas Salvajes entre d'altres.
A final dels anys cinquanta va començar a treballar per editorials estrangeres amb títols com; Texas de l'editorial noruega Egmont Serieforlaget AS, Boyfriend de la britànica City Magazines, True Life Library i de la també britànica Fleetway Publications. De la dècada dels setanta i fins a finals dels anys vuitanta va dibuixar quasi exclusivament a través d'una agència de còmics pròpia, pel mercat exterior. El 1974, per aquest mercat exterior i dins el genera de terror, va iniciar les col·laboracions amb la revista alemanya Gespenster Geschichten, fins al 1984. Del mateix genere de terror i per l'editorial Bastei-Verlag, va dibuixar a Spuk Geschichten i Geister Geschichten. Algunes d'aquestes historietes foren traduïdes i castellà i distribuïdes a l'estat espanyol. Per la mateixa Bastei-Verlag, va dibuixar entre 1983 i 1984 el personatge Manos, un còmic d'espasa i bruixeria dins el genere fantàstic. Aquest personatge tenia una gran semblança amb el personatge de Conan el Bàrbar. Manos, amb dibuixos d'Antonio Correa, el va editar traduit al castella per l'estat espanyol, l'Editorial Bruguera entre l'octubre del 1984 i el febrer del 1985 amb un total de vint-i-tres números.
Antonio Correa Expósito, era germa del tambe dibuixant, Domingo Correa Expósito (1943-1977), conegut pel sobrenom de Mingo. També era dibuixant de còmics però més dedicat al humorístic i a l'infantil.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Cepriá, Félix; Álvarez, Emilio. «Correa Expósito, Antonio» (en castellà). Tebeosfera. Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2008. [Consulta: 12 febrer 2025].
* 1 2 3 4 «Antonio Correa Expósito» (en anglès). Comiclopedia. Lambiek. [Consulta: 12 febrer 2025].
# Amaroni

Amaroni (calabrés Lamàruni) és un municipi italià, dins de la província de Catanzaro. Ocupa una superfície de 9,88 quilòmetre quadrat i tenia 1,660 habitants a l'1 gener 2023.

## Demografia

Evolució demogràfica (Font: ISTAT) :
| 1861 | 1871 | 1881 | 1901 | 1911 | 1921 | 1931 | 1951 | 1961 | 1971 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 1066 | 1148 | 1163 | 1342 | 1493 | 1451 | 1546 | 1883 | 2157 | 2323 | 2542 | 2533 | 2007 | 1885 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-1999 | Valerio Gesualdo | Partit Popular Italià |
| 1999-2004 | Antonio Ruggiero | llista electoral independent |
| 2004-2009 | Luigi Foderaro | llista electoral independent |
| 2009-2014 | Artutro Bova | Partit Democràtic |
| 2014-2015 | comissari extraordinari | comissari extraordinari |
| 2015- (dos governs) | Luigi Ruggiero | llista electoral independent |

## Ciutats agermanades

Amaroni manté una relació d'agermanament amb la següent localitat:
* Suïssa, Risch-Rotkreuz

## Referències

* ↑ Dizionario Di Toponomastica: Storia E Significato Dei Nomi Geografici Italiani (en italià). Garzanti, 1990, p. 25. ISBN 88-11-30500-4.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
* ↑ Error: Unable to display the reference properly. See the documentation for details.

## Enllaços externs

* Amaroni - Lloc web oficial
# Manuel Basilio Bustamante

Manuel Basilio Bustamante Piris (San Carlos, llavors Banda Oriental, avui Uruguai, 20 de juny de 1785 - Montevideo, 11 de novembre de 1863), va ser un polític uruguaià, President de la República entre 1855 i 1856.
Militar en la seva joventut, va viure diversos anys a Buenos Aires, on va arribar a ser Regidor a l'Ajuntament d'aquella ciutat. Va ser diputat des de 1830 per diversos períodes, representant els departaments de Colonia, Soriano i Maldonado. També va ser senador per aquest últim departament de 1841 a 1843 i per Paysandú de 1854 a 1860.
En exercici d'aquesta funció, i després del motí dels "Conservadors" i la renúncia de Venancio Flores, va quedar encarregat del Poder Executiu des del 10 de setembre de 1855 al 15 de febrer de 1856.

## Referències

* ↑ Dades a worldstatesmen.org (anglès)
* ↑ Uruguay: Heads of State: 1830-1919 a archontology.org (anglès)
# Antonio Gallego Burgos

Antonio Gallego Burgos (Barcelona, 2 d'octubre de 1975) és un polític i economista nascut a Catalunya, diputat al Congrés dels Diputats en la IX i X legislatures, diputat al Parlament de Catalunya en la XI legislatura i regidor a l'Ajuntament del Prat a la VI, VII, VIII, IX i X legislatures. El novembre de 2015 va deixar la política per motius de salut.

## Biografia

Llicenciat en economia i direcció d'empreses per la Universitat de Barcelona, ha estat portaveu del Partit Popular i regidor a l'Ajuntament del Prat de Llobregat des de les eleccions municipals espanyoles de 1999, així com portaveu al Consell Comarcal del Baix Llobregat (2003-2007) i diputat en la Diputació de Barcelona (2007-2008). Ha estat acusat de representar la línia del PP més dura amb la immigració, amb campanyes, declaracions i textos xenòfobs com Menys immigració il·legal i més aparcaments.
A les eleccions generals espanyoles de 2008 i 2011 fou elegit diputat per la circumscripció de Barcelona. Ha estat portaveu adjunt de la Comissió de Pressupostos del Congrés dels Diputats. i portaveu substitut de la Junta de Portaveus.
En 2013 fou objecte d'un escarni davant casa seva, raó per la qual intentà imputar a la membre de la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca Avelina Poyatos pels delictes de calúmnies, injúries, amenaces, coaccions, manifestació il·lícita, desordres públics i delicte contra les institucions de l'Estat. Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015.
A les Eleccions al Parlament de Catalunya de 2021 va resultar elegit com a segon de llista per Vox, però a l'octubre de 2022 es va donar de baixa del partit i el grup parlamentari i va quedar com a diputat no adscrit a cap grup.

## Referències

* ↑ «Antonio Gallego deixa l'acta de diputat del PP i el substituirà Fernando Sánchez Costa». VilaWeb, 02-11-2015. Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 12 novembre 2015].
* ↑ «Antonio Gallego també renuncia a l'acta de regidor a l'Ajuntament del Prat». lapremsadelbaix.es, 03-11-2015. [Consulta: 12 novembre 2015].
* ↑ Caballero, Adrián. «Antonio Gallego (PP) deixa la política per motius de salut». DiariCatala.cat, 03-11-2015. [Consulta: 12 novembre 2015].
* ↑ «El PP asciende a un diputado en el Congreso que defiende postulados racistas» (en castellà). Público, 28-01-2015.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, VIII Legislatura
* ↑ «Un diputado del PP pide procesar por siete delitos a una integrante de la PAH por un escrache» (en castellà). Público, 27-11-2013.
* 1 2 Catalunya, Parlament de. «Fitxa del diputat/ada». [Consulta: 26 juliol 2023].
* ↑ «Ignacio Garriga: Llista de Vox a les eleccions a Catalunya 2021 per Barcelona». betevé, 09-02-2021.
* ↑ «Vox pierde un diputado en el Parlamento de Cataluña» (en castellà), 28-10-2022. [Consulta: 26 juliol 2023].
# Eduard Miralta Seix

Eduard Miralta Seix (Barcelona, 1914 - Barcelona, 23 de febrer de 2015) va ser un emprenedor, poeta i pintor català.

## Trajectòria

Nascut a la família procedent de Marsella i propietària de l'editorial Seix, va estudiar enginyeria tècnica a l'Escola Industrial. Va començar a treballar en un taller d'encunyació del seu pare, fent espases, medalles i botons metàl·lics per als uniformes militars. Quan les vendes d'aquest tipus de botons a l'exèrcit i la marina va anar a la baixa, es va centrar en fer botons per la indústria de la moda. Per això, partir del 1935 va treballar amb l'artista Carles Fontserè el disseny d'aquests botons de bijuteria, que després de la guerra es van vendre bé. No obstant, davant els problemes per trobar compradors en el sector de la bijuteria, a la dècada del 1950 va fundar a Montonrès del Vallès l'empresa de plàstics Tatay.
La seva afició a la pintura i l'escriptura es va anar desenvolupant en la seva maduresa. Com a pintor va exposar les seves pintures en més de vint sales de tot Espanya com Maó, Sevilla i Granollers, i en algun dels Estats Units d'Amèrica. Un dels espais on va exposar va ser el 2010 al Centre Cultural de Vilanova del Vallès, ciutat on va residir amb la seva família els darrers anys de la seva vida. L'any 2000 va publicar el seu primer poemari.

## Vida personal

Es va casar amb Marina Gonçalves de Faria, amb qui van tenir cinc fills.

## Llibres

* Sentiments, poesia, SetzeVents Editorial, Urús 2009, ISBN 978-84-92555123
* Vivències, recull de memòries, SetzeVents Editorial, Urús 2009, ISBN 978-84-92555222

## Referències

* 1 2 3 Ponsa, Montserrat. «L'empresari Eduard Miralta i Seix compleix cent anys». Nació Digital, 01-04-2014. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ Fontserè, Carles. Memoirs of a Spanish Civil War Artist (en anglès). Pensódromo 21, 2016-12-27. ISBN 978-84-945522-6-7.
* 1 2 «Eduard Miralta exposa les seves pintures a Vilanova». El 9 nou, 21-05-2010, pàg. 30.
* ↑ «Eduard Miralta Seix». La Vanguardia, 25-02-2015. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Sentiments». Productes de la Terra. [Consulta: 26 gener 2025].
# Carles Batlle Ensesa

Carles Batlle Ensesa (Girona, novembre 1888 - Palau-Sacosta, 19 d'octubre de 1994) Fou un industrial i fotògraf afeccionat.

## Biografia

Va estudiar enginyeria industrial a Barcelona i un cop llicenciat va completar la seva formació en empreses de Barcelona, Sevilla i Madrid. Posteriorment es va traslladar a Astúries on va dirigir el taller de construcció de vaixells de la Sociedad Española de Construcciones Metálicas. A Gijón també va exercir de docent a l'escola de pèrits de la ciutat.
El 1923 va tornar a Girona i va ser nomenat director de l'empresa Tomàs Solés i Cia, posteriorment Batlle Solés, S.A., dedicada a la construcció i reparació de màquines que nodrien indústries tèxtils com la Gassol i la Safa o sureres com la Corchera Bertran o l'Amstrong. També fou el responsable de diferents estructures metàl·liques d'envergadura com la d'Indústrias Químicas y Tartáricas i el Garatge Callicó, obra del seu amic Rafael Masó, o el manteniment de les centrals hidroelèctriques de la Central del Molí i d'altres de la Vall del Ter.
El 1925 es casa a Balaguer amb Maria de Porcioles i Colomer. El matrimoni viurà a la Casa Batlle del Carrer Nou, obra de l'arquitecte Rafael Masó. El matrimoni tindrà 10 fills.
Durant la Guerra Civil li varen requisar l'empresa i fou detingut pels comitès revolucionaris pel càrrec de vicepresident d'Acció Catòlica. Els mateixos obrers que havien treballat per ell a la fàbrica el van treure de la presó i el van protegir durant el conflicte. Durant el franquisme donà suport a tot tipus d'activitats culturals i refusà reiteradament tots els càrrecs oficials que li varen oferir. Doctorat als 80 anys, el 1990 el President Jordi Pujol li va lliurar la Creu Francesc Macià al Mèrit al Treball.
La formació del seu fons fotogràfic es degué a la seva afecció per la fotografia. Les primeres imatges se centre retrats familiars, esdeveniments que tenien lloc a la ciutat i les excursions que portava a terme a l'entorn més proper: la Garrotxa, Montserrat, Rupit, Canet d'Adri. Posteriorment passarà a documentar els seus viatges per Espanya i a l'estranger, com també diferents aspectes de la seva activitat professional com a enginyer industrial: maquinària, fàbriques, centrals elèctriques, etc.

## Referències

* ↑ «Necrològiques. Carles Batlle i Ensesa». Diari de Girona, 20-10-1994, pàg. 36.
* 1 2 3 «Diari de Girona. 20/10/1994.». [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ «Punt, El. 21/10/1994.». [Consulta: 6 març 2018].

## Bibliografia

* Joan BOADAS; David IGLÉSIAS. Girona, història en relleu. El Papiol: Editorial Efadós. 2012.

## Enllaços externs

* Les fotografies de Carles Batlle es poden consultar en línia al web del Centre de Recerca i Difusió de la Imatge (CRDI) de l'Ajuntament de Girona.
# Abudefduf saxatilis

El sergent major (Abudefduf saxatilis) és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes que habita des del Canadà fins a l'Uruguai, el Carib, les illes de l'Atlàntic central, Cap Verd i al llarg de la costa occidental africana fins a Angola. Els adults poden assolir fins a 22,9cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 «Abudefduf saxatilis Linnæus, Sergeant-major» (en anglès). Fishbase. [Consulta: 9 octubre 2023].