OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parc Nacional Beit Guvrin

El Parc nacional Beit Guvrin-Mareshah (en hebreu: בית גוברין - מרשה) és un parc nacional situat al centre d'Israel, a 13 quilòmetres de Qiryat Gat, que abasta les ruïnes de Mareshah, una de les ciutats més importants de Judea durant el temps del "primer temple", i Bayt Jibrin, una important ciutat en l'època romana, quan era coneguda com a Eleutheròpolis. El 22 de juny de 2014, la Unesco va triar la denominació «coves de Mareixa i Beit Guvrin a les terres baixes de Judea: microcosmos rupestre», del que forma part el parc, com a Patrimoni de la Humanitat.
La capa geològica de la regió de guix suau, situat en una capa prima de pedra calcària dura, va produir la formació de les coves en forma de campana amb una obertura a la part superior, per on s'extreien materials. Les coves foren utilitzades amb diferents propòsits: residencial, dipòsits d'aigua, tombes. Tenen bona acústica que s'explota per a l'organització de concerts. Al parc es troben els jaciments arqueològics de Mareshah, i Beit Govrin. A més a més també inclou:
* Un cementiri jueu dels segles iii i II abans de Crist, amb nínxols dins coves
* El Colombarium o columbari: cova que va servir per a criar coloms. A la fi del segle iii va cesar l'activitat i es va començar a fer servir de magatzem.
* Coves que funcionaven com a sepulcres
* Coves utilitzades com a banys públics, amb canals per al subministrament d'aigua
* Cova de la premsa per a la producció d'oli d'oliva
* Cases de l'època hel·lenística, connectats al columbari per un passatge subterrani
* Una torre fortificada dalt del turó de Mareshah
* L'església romana d'Orient Sandahanna (Santa Anna)
* Coves-campanes
* Un amfiteatre romà i romà d'Orient

## Galeria

* Mareshah, tram urbà que inclou zones residencials i comercials
* Cova d'enterrament de l'època hel·lenística, amb pintures murals reconstruïdes
* Restes de l'amfiteatre d'Eleutheròpolis
* Entrades a les coves
* L'església romana d'Orient Sandahanna
* Cova campana
* El columbari
* Cova-banyera

## Referències

* ↑ The Guide to Israel, Zev Vilnay, Tel-Aviv, 1972, p.281
* ↑ The Guide to Israel, Zev Vilnay, Tel-Aviv, 1972, p.275
* ↑ «Caves of Maresha and Bet-Guvrin in the Judean Lowlands as a Microcosm of the Land of the Caves». World Heritage List. UNESCO. [Consulta: 13 maig 2017].
* ↑ Bell Cave at Beit Guvrin

## Bibliografia

* Vilnay, Zev. The Guide to Israel. Tel-Aviv: Hamakor Press, 1972.
# Mamut imperial

El mamut imperial (Mammuthus imperator) era la varietat més gran d'entre els mamuts de Nord-amèrica, amb una alçada de gairebé cinc metres a l'espatlla. Com que el clima de la regió on vivia era més càlid que les estepes en què vivien els mamuts d'Euràsia, es creu que el mamut imperial no tenia una capa de pèl espessa. La seva característica principal eren els seus ullals, que es corbaven fins a tal punt que es creuaven. Quan Joseph Leidy descrigué l'animal el 1858, originalment pensà que es tractava d'una espècie del gènere Elephas.

## Referències

* ↑ Leidy, J. «Notices of remains of extinct vertebrata, from the Valley of the Niobrara River, collected during the Exploring Expedition of 1857, in Nebraska under the command of Lieut. G.K. Warren, U.S. Top. Eng. By F.V. Hayden, Geologist to the Expedition.». Proceedings of the Academy of Natural Sciences,Philadelphia, vol. 10, 1858, pàg. 20–29.
# Luci Minici Natal Quadroni

Luci Minici Natal Quadroni (en llatí Lucius Minicius Natalis Quadronius Verus) (Bàrcino, 97 dC –?) era fill d'un senador que vivia a Bàrcino (l'actual Barcelona) que gaudia d'una bona posició social, ja que el seu pare va arribar a ser senador a Roma i procònsol de la província d'Àfrica (Líbia). Lucius Minicius va ser amic i company de l'emperador Trajà.
Luci Minici també va fer carrera política a Roma, primer com a triumvir monetalis, i va arribar a ser cònsol i procònsol de Líbia, però abans, a l'edat de 32 anys, l'any 129 decideix participar en la 227a Olimpíada o Jocs Hel·lènics de Grècia. Per fer-ho, va abandonar Bàrcino i es va instal·lar a Tàrraco, la ciutat més important de la Tarraconense romana i on se celebren unes curses de quadrigues classificatòries pels Jocs Olímpics. Tàrraco era, per aquella època, una ciutat d'uns 40.000 habitants amb un circ amb capacitat per a 30.000 persones vingudes d'arreu.
Per guanyar la cursa, Luci Minici va contractar el millor conductor de quadrigues perquè participés en nom seu, ja que les persones de bona posició no baixaven a l'arena del circ, sinó que feien lluitar els seus esclaus. El conductor de quadrigues contractat per Luci va guanyar la cursa i, per tant, es va classificar per anar a Grècia. Allà tornarà a guanyar i per sempre més quedarà la inscripció "Luci Minici, natural de Barcelona, va guanyar la 227 Olimpíada". A l'antiga Grècia, el guanyador d'una cursa no era l'atleta sinó el propietari del carro i els cavalls amb els quals aquest havia competit. De l'esclau que li va fer guanyar tanta glòria no se'n sap ni el nom.
Maria Carme Roca novel·là la vida d'aquest personatge al llibre Barcino publicat el 2009.
Té un carrer dedicat a Barcelona.

## Referències

* ↑ Vides catalanes que han fet història. 1. ed. Barcelona: Edicions 62, 2020. ISBN 978-84-297-7884-7.
* ↑ Corpus Inscriptionum Latinarum XI 3002
* ↑ Duran i Sanpere, Agustí (dir.). Enciclopèdia catalana Aedos: vol I. Barcelona: Aedos, 1975, p. 131.
* ↑ Aragón, Alberto. Una relació olímpica de dos mil·lennis: Minicius i Barcelona., 2015, p. 6. ISBN 978-84-606-97800.
* ↑ Roca, Maria Carme. Barcino. Barcelona: Columna, 2009. ISBN 9788466410540.
* ↑ Guinart, Carles; Serra, Joan (il·lustrador). Els papirs de Barcino - Thermopolium Barkelina.. Cardedeu (Barcelona): Círculo Rojo, 2023, p. 304. ISBN 9788411594264.

## Bibliografia

* Enric Calpena. Històries de Catalunya. Valls. Cossetània edicions. 2007
* Article Arxivat 2010-08-12 a Wayback Machine.
* Article del Museu d'Història de la Ciutat
* QUBIPÈDIA
# Bruno (Minnesota)

Bruno és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 102 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bruno tenia 102 habitants, 44 habitatges, i 28 famílies. La densitat de població era de 39,4 habitants per km².
Dels 44 habitatges en un 22,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 15,9% dones solteres, i en un 34,1% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 22,5% entre 25 i 44, un 27,5% de 45 a 60 i un 16,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.125 $ i la renda mediana per família de 33.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.875 $ mentre que les dones 15.000 $. La renda per capita de la població era de 15.439 $. Entorn del 18,5% de les famílies i el 19% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bruno». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bruno». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Església de la Concepció (Maó)

L'Església de la Concepció, és una església de Maó que també rep el nom d'Església dels Gregos.
Fou construïda l'any 1749 per la colònia grega establerta a Maó. Per tant, era una església ortodoxa dedicada a Sant Nicolau de Bari. Té planta grega i la decoració és d'estil romà d'Orient. L'any 1782 aquesta colònia va ser expulsada i l'església va ser abandonada. El 1868 el temple passà a formar part del culte catòlic. Per aquest fet, se n'eliminaren tots els símbols ortodoxos.

## Referències

* 1 2 3 Tudury, Pedro Riudavets y. Historia de la isla de Menorca (en castellà). Fábregues, 1888, p. 2064-2066.
# Cadena de desintegració

La cadena de desintegració, sèrie radioactiva o mode de decaïment és el camí que segueix un radioisòtop inestable fins que acaba convertint-se en un isòtop estable. En cada pas de la cadena, un radioisòtop es converteix espontàniament en un altre, seguint algun dels processos de desintegració radioactiva.

## Cadenes radioactives naturals

Existeixen quatre cadenes principals observades a la natura de la Terra. Les quatre acaben convertint-se en isòtops estables del plom, que és molt estable.
* La sèrie de l'urani
* La sèrie del tori
* La sèrie de l'actini
* La sèrie del radó
També existeixen altres cadenes, com per exemple la del sofre 38.

### Cadena de desintegració de l'urani

Es tracta d'una de les reaccions en cadena més emprades actualment en la desintegració dels àtoms radiactius. Un clar exemple d'això és l'urani 238. Es desintegra emetent una partícula alfa, i es transforma en tori 234. Aquest també es desintegra emetent una partícula beta i radiació gamma, formant el protoactini 234. La cadena continua fins a arribar al plom 206 que és estable i no es desintegra. Es tracta d'una reacció en cadena perquè es va desintegrant poc a poc fins que es converteix en un isòtop estable.
Cadena de desintegració de l'Urani-238 :
| Isòtop | Període de semidesintegració | Radiació emesa* |
| U-238 | 4,468 · 10$^9$ anys | alfa |
| Th-234 | 24,1 dies | beta |
| Pa-234m | 1,17 minuts | beta |
| U-234 | 244 500 anys | alfa |
| Th-230 | 77 000 anys | alfa |
| Ra-226 | 1 600 anys | alfa |
| Rn-222 | 3,8235 dies | alfa |
| Po-218 | 3,05 minuts | alfa |
| Pb-214 | 26,8 minuts | beta |
| Bi-214 | 19,9 minuts | beta |
| Po-214 | 63,7 microsegons | alfa |
| Pb-210 | 22,26 anys | beta |
| Bi-210 | 5,013 dies | beta |
| Po-210 | 138,378 dies | alfa |
| Pb-206 | estable | - |
* Només es mostren les principals emissions, a més totes les desintegracions emeten radiació gamma
Cadena de desintegració de l'Urani-235 :
| Isòtop | PerÍode de semidesintegració | Radiació emesa* |
| U-235 | 703,8 · 10$^6$ anys | alfa |
| Th-231 | 25,52 hores | beta |
| Pa-231 | 32 760 anys | alfa |
| Ac-227 | 21,773 anys | beta |
| Th-227 | 18,718 dies | alfa |
| Ra-223 | 11,434 dies | alfa |
| Rn-219 | 3,96 segons | alfa |
| Po-215 | 778 microsegons | alfa |
| Pb-211 | 36,1 minuts | beta |
| Bi-211 | 2,13 minuts | alfa |
| Tl-207 | 4,77 minuts | beta |
| Pb-207 | estable | - |

## Vegeu també

* Estabilitat del nucli atòmic
* Activitat d'una substància radioactiva
* Radioactivitat natural i radioactivitat artificial
# Brownton

Brownton és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 807 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brownton tenia 807 habitants, 313 habitatges, i 210 famílies. La densitat de població era de 820 habitants per km².
Dels 313 habitatges en un 34,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,9% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 32,9% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.932 $ i la renda mediana per família de 48.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.292 $ mentre que les dones 23.177 $. La renda per capita de la població era de 17.290 $. Entorn del 5,2% de les famílies i el 9,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brownton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brownton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Völuspá

La profecia de l'endevina (islandès modern: Völuspá; norrè occidental antic: Vǫlospá) és el primer i més conegut poema de l'Edda poètica. Parla de la creació del món i de la seva fi, està escrita per una volva (bruixa-endevina-xaman) que s'adreça a Odin. És una de les fonts més importants per a estudiar la mitologia escandinava.
La profecia comença amb una conversa adreçada a Odin. L'endevina comença a explicar resumidament la creació del món. Explica com coneix això i com comprèn les omniscients fonts d'Odin, i altres secrets dels déus d'Asgard. Ella tracta les coses amb un futur pròxim, tocant molts dels mites norrens, com ara la mort de Baldre i els lligams de Loki. Al final de la profecia, l'endevina parla del final del món, anomenat Ragnaroc (de ragna rǫk ‘el fat dels déus’ o ragna røkkr, ‘l'ocàs dels déus’) per a la mitologia norrena, i del començament del segon món. Amb l'obra de Richard Wagner, el Ragna Røkkr, l'Ocàs dels Déus, va passar a formar part, durant el segle xix, del llegat cultural europeu.

## Referències

* 1 2 «La erupción de un volcán en Islandia que terminó por convertir a los vikingos en cristianos», 24-03-2018.

## Enllaços externs

* Voluspo. Traduccions en anglès.Traduccions i comentaris per Henry A. Bellows.
* Völuspá Edicions en norrè occidental antic
# Panegiris

A l'antiga Grècia, una panegiris (grec antic: πανηγυρίς, panegyris, literalment 'aplec, consell, reunió, assemblea general') era una reunió o assemblea en la qual estaven convocats tots els membres d'un mateix poble per a una festa solemne, com una fira, un espectacle, uns sacrificis o uns jocs.
El terme es feia servir per a tres menes de trobades:
* la dels habitants d'una ciutat determinada i la seva rodalia (com ara les Efèsies)
* la dels habitants d'una contrada, una raça o una tribu (com ara les Dèlies, les Pambeòcies i les Paniònies)
* una trobada nacional de tots els grecs, com els Jocs Olímpics, els Jocs Pítics, els Jocs Ístmics i els Jocs Nemeus, o les Panhel·lènies i les Eleutèries.
A les panegiris eren habituals els discursos de lloança cap a la comunitat, entre els quals el famós discurs d'Isòcrates d'Atenes, malgrat que mai no fos llegit. Amb el temps, els discursos destinats a elogiar una persona foren anomenats panegírics, especialment als emperadors i alts càrrecs.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. D'Homer al segle ii dC. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1293. ISBN 9788441224223.
* ↑ Pabón S. de Urbina, José M.; Reglà i Jiménez, Vicenç; et alii. «πανηγυρις». A: Diccionari manual grec clàssic-català. Barcelona: Larousse, 2011, p. 447.
# Ogilvie

Ogilvie és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 474 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ogilvie tenia 474 habitants, 182 habitatges, i 111 famílies. La densitat de població era de 196,8 habitants per km².
Dels 182 habitatges en un 39% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,9% hi vivien parelles casades, en un 15,9% dones solteres, i en un 38,5% no eren unitats familiars. En el 30,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,3% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 12,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.292 $ i la renda mediana per família de 33.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.083 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 15.198 $. Entorn del 8,8% de les famílies i el 14,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ogilvie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ogilvie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Saxifragals

Les saxifragals (Saxifragales) són un ordre de plantes amb flor (angiospermes). El sistema de classificació APG II, basat en l'anàlisi de la morfologia i en les seqüències d'ARN ribosòmic i d'alguns gens dels cloroplasts, situa aquest ordre dins el clade de les eudicots superiors. Inclou les següents famílies:
* Família Altingiaceae (Família del liquidàmbar)
* Família Aphanopetalaceae
* Família Biblidaceae (espécies carnívores)
* Família Cercidiphyllaceae
* Família Crassulaceae (Família del crespinell)
* Família Daphniphyllaceae
* Família Grossulariaceae (Família de la grosella)
* Família Haloragidaceae
* Família Hamamelidaceae
* Família Iteaceae
* Família Paeoniaceae (Família de la peònia)
* Família Penthoraceae
* Família Pterostemonaceae
* Família Saxifragaceae (Família de la corona de la reina)
A l'antic sistema de classificació Cronquist, aquestes famílies eren distribuïdes entre els ordres Rosales, Hamamelidales, i Haloragales.
# Rexurdimento

Rexurdimento (resorgiment en català) és el nom amb què es coneix el segle xix (o la seva segona meitat) a la història de Galícia i expressa una trajectòria de recuperació no només literària, sinó també cultural, política i històrica. La inaugura la publicació el 1863 de Cantares Gallegos, obra escrita íntegrament en gallec per na Rosalía de Castro (les obres anteriors són encabudes dins el nom genèric de Prerexurdimento). A na Rosalía cal afegir-li Eduardo Pondal, Valentín Lamas Carvajal i Manuel Curros Enríquez com els principals escriptors en gallec d'aquesta època.
A la primera meitat del segle xix Galícia fou l'escenari d'una sèrie d'esdeveniments que dibuixaren una nova situació politicocultural que preparà el camí per a l'anomenat Rexurdimento.
Qualcuns esdeveniments històrics contribuïren a despertar la consciència nacionalista de molts de gallecs (no anomenada així llavors). Una d'elles fou la invasió francesa, que propicià la circulació de textos d'agitació popular escrits en gallec. La consiència d'una Galícia diferenciada de la resta d'Espanya anà augmentant progressivament. Aquesta estima a la identitat es manifestà en publicacions a les quals els escriptors i polítics valoraven allò que veien com a propi en oposició a allò exterior, considerat una amenaça.
El 1856 tingué lloc el banquet de Conxo, en el que confraternitzaren estudiants i treballadors, i en el que el galleguisme prengué característiques revolucionàries. Es reivindicava el dret de Galícia a administrar els seus propis recursos, participant homes que tenien un gran protagonisme en el moviment regionalista gallec, com Aurelio Aguirre o el mateix Eduardo Pondal.
Amb la publicació el 1853 del primer llibre escrit en llengua gallega en el segle xix, A gaita galega, es feu una passa important en el camí de la normalització literària gallega. El seu autor fou Xoán Manuel Pintos, que amb Francisco Añón, Manuel Murguía i altres, pertany al grup anomenat "els Precursors", que anticipava el moviment que havia de rebre el nom de "Rexurdimento" a la cultura gallega.
Aquest Rexurdimento pròpiament dit només arribaria amb la publicació dels Cantares Galegos de Rosalía de Castro el 1863, l'obra que marcà la maduresa d'aquest "renaixement" de la cultura gallega. Altres escriptors destacats foren Curros Enríquez (Aires da miña terra, 1880) i Eduardo Pondal (Queixumes dos pinos, 1886), que proporcionaren al gallec la prenitut literària que havia perdut segles enrere.
La presència de la llengua gallega als diaris contribueix al prestigi de la llengua. El 1876 s'edita, promogut per Valentín Lamas Carvajal, O Tío Marcos da Portela, el considerat pioner dels diaris íntegrament en gallec. Aquest diari, de marcat caràcter anticaciquil, tingué un enorme èxit popular. Entre els anys 1886 i 1888 s'anà consolidant el periodisme a Galícia, amb l'aparició de noves iniciatives monolíngües: O Galiciano, a Pontevedra; A Monteira a Lugo; i As Burgas, a Ourense.

## Per a saber-ne més

* Descripció del Rexurdimento
* Del Prerexurdimento al Rexurdimento Arxivat 2008-05-11 a Wayback Machine.
# Degtiàrnoie

Degtiàrnoie - Дегтярное (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 395 habitants. Pertany al districte (raion) de Véidelevka.

## Referències

* ↑ «Посёлок Вейделевка (летопись, часть 1)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Историческая справка | Вейделевский район». Arxivat de l'original el 2013-04-17. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Вейделевка (летопись часть 2)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
# Achtrup

Achtrup (frisó septentrional mooring Åktoorp, danès Agtrup) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 18 kilòmetres de Niebüll i a pocs kilòmetres de la frontera amb Dinamarca. El 31 de desembre del 2023 tenia 1.553 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 15 març 2025].
# Servi Sulpici Galba (cònsol el 108 aC)

Servi Sulpici Galba (llatí: Servius Sulpicius Ser. f. Ser. n. Galba) va ser un magistrat romà. Era fill del cònsol Servi Sulpici Servi Galba. Formava part de la gens Sulpícia, i era de la família dels Galba, d'origen patrici.
Va succeir a Luci Calpurni Pisó Frugi com a pretor a Hispània i va ser elegit cònsol el 108 aC juntament amb Quint Hortensi. Aquest últim va ser substituït, segurament per ser declarat culpable en un judici per corrupció, per Marc Aureli Escaure. L'any 100 aC durant els disturbis causats pel tribú de la plebs Luci Apuleu Saturní va agafar les armes per defensar la república contra els revolucionaris, a les ordres de Gai Mari. Un fill seu va ser Servi Sulpici Galba, besavi de l'emperador Galba.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 205.