OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coves de Can Riera

Les coves de Can Riera, o coves de Can Mas, són un conjunt de cavitats situades a les penyes de Can Riera, a les muntanyes de l'Ordal, al municipi de Torrelles de Llobregat (Baix Llobregat), que destaquen per les seves formes d'erosió en els gresos de tonalitats vermelles. Estan declarades bé cultural d'interès local i incloses dins de la Xarxa Natura 2000 i la zona PEIN.
Les penyes de Can Riera són unes cingleres roges que corresponen a una franja discontínua de materials formats durant el triàsic, que tenen aquesta coloració vermellosa tan característica de les Muntanyes de l'Ordal. Les coves de Can Riera són creades sobre aquesta roca roja, en una zona de cingles i espadats, que pateixen força les accions erosives per vent i aigua, creant cornises i coves. Les penyes contenen almenys cinc coves de grans dimensions i altres més petites.
El lloc atreu espeleòlegs, fotògrafs i turistes. Per a conservar i preservar el fràgil espai natural de gran valor geològic, l'Ajuntament de Torrelles de Llobregat va prohibir el 2019 l'accés a les coves, així com la circulació de vehicles motoritzats no autoritzats pels camins pròxims a la zona.
A les Coves de Can Riera s'hi han trobat indicis d'una possible ocupació prehistòrica.

## Referències

* ↑ «L’Ajuntament de Torrelles prohibeix l’accés a les coves de Can Riera». La Premsa del Baix, 12-04-2019.
* 1 2 «Es prohibeix l’accés a les coves de Can Riera de Torrelles». Baix Llobregat Turisme, 15-04-2019.
* 1 2 «Coves de les Penyes de Can Riera». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «El tresor natural amagat a Torrelles de Llobregat». El País, 01-05-2019.
# Creu d'en Falgons

La Creu d'en Falgons és una creu de terme de Cervià de Ter (Gironès) situada a l'extrem oest del nucli antic.
És una creu de pedra amb el basament quadrangular de dos graons, amb un peu quadrangular a sobre i el fust octogonal. Sobre el fust, un capitell de tipus dòric motllurat en dues parts, una de circular i una quadrada. La creu és de tipus llatina amb els braços flordelisats, amb la crucifixió a l'anvers i la Mare de Déu amb el Nen al revers. Al peu hi ha gravada la data 1607, una inscripció molt deteriorada i l'escut en relleu de la família Falgons.
Sembla que fou un membre de la família Falgons, propietari de veí mas de la Torre, qui va fer erigir la creu cap el 1600 en memòria d'un nen que fou assassinat en aquest lloc.

## Referències

* ↑ Pujol Vila, Josep Narcís. Les creus de terme historiades del bisbat de Girona (tesi). Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona, 2017, p. 26.
* ↑ «Creu d’en Falgons». Ajuntament de Cervià de Ter.
# Creu de Coll Favà

La Creu de Coll Favà és una creu de terme de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) situada al barri de Coll Favà.
La creu original era de pedra tallada en forma cruciforme i estava situada al costat del camí vell de Sabadell. El fust sortia directament de la terra amb una base soterrada, sense els graons habituals.
Va ser abatuda durant la Guerra Civil i només en va quedar el fust, trencat en tres trossos. El 2003 va ser restaurada per l'Associació per la Preservació del Patrimoni Cultural de Sant Cugat i la Penya Regalèssia, i li van afegir una creu de ferro forjada per l'artista santcugatenc Josep Benet. Es va col·locar en un promontori del nou barri de Coll Favà, ja que el lloc original estava afectat per un projecte d'urbanització.

## Referències

* ↑ «La creu de Coll Favà». Tot Sant Cugat, 10-12-2022.
* ↑ «S'inaugura la recuperada Creu de Terme de Coll Favà». Cugat Mèdia, 23-03-2003.
* ↑ «Sant Cugat recupera la Creu de Terme de Coll Fava». VilaWeb, 07-03-2003.
# Creu de Guerra (Bèlgica)

La Creu de Guerra (francès:Croix de guerre ) neerlandès: Oorlogskruis) és una condecoració militar concedida per Bèlgica.

## Concessió

Creada el 25 d'octubre de 1915, és concedida als militars per un acte de valentia davant de l'enemic. Pot ser concedida igualment als estrangers. El 20 de juliol de 1940 tornà a ser restablerta pel govern belga a l'exili. A partir de 1940 també podia ser concedida a unitats.
Pot ser concedida per altres circumstàncies que l'acció de valentia:
* bona conducta i portador de cinc galons de front (que signifiquen un mínim de 3 anys de servei al front)
* voluntari de guerra amb més de 40 anys o menys de setze tenint un mínim de 16 mesos de servei en una unitat combatent
* presoner de guerra que torna al servei en els tres mesos següents a la seva fuga
* invàlid de guerra per ferides.
Durant la Segona Guerra Mundial la Creu podia ser concedida com a condecoració d'unitat, amb la Creu sent presentada als estendards, penjant d'una corbata del mateix disseny que la medalla. La Fourragère belga podia ser concedida pel govern si una unitat era doblement condecorada amb la Creu de Guerra. La concessió de la Fourragère no era automàtic, sinó que requeria un decret específic del govern. La fourragére té els mateixos colors que el galó de la Creu, i només podien lluir-lo aquells que fossin membres de la unitat en el moment de la concessió.

## Descripció

La Creu de Guerra belga consisteix en una creu de Malta de bronze, amb espases travessades entre els braços de la creu, penjant d'una corona reial i amb perles a les puntes de la creu. L'anvers mostra un Lleó belga sobre el medalló. El revers és idèntic, però el lleó és substituït pel monograma reial.

### Agulles

* Palmes:
** 1 palma de bronze: una citació a l'Orde del Dia de l'Exèrcit
** 1 palma de plata: 5 palmes de bronze
** 1 palma d'or: 5 palmes de plata
* Lleons:
** 1 lleó de bronze: una citació a l'Orde del Dia del Regiment, de la Brigada o de la Divisió.
** 1 lleó de plata: 5 lleons de bronze
** 1 lleó d'or: 5 lleons de plata
Galons de la Creu de Guerra :
| I Guerra Mundial | II Guerra Mundial | Actualitat |

## Vegeu també

* Creu de Guerra 1914-1918
* Creu de Guerra 1939-1945

## Referències

* ↑ Descripció de les decoracions blegues de la Primera Guerra Mundial Arxivat 2012-03-22 a Wayback Machine.(francès)

## Enllaços externs

* Croix De Guerre, Bèlgica Arxivat 2012-10-28 a Wayback Machine.
* HET OORLOGSKRUIS '14-'18 Arxivat 2012-02-21 a Wayback Machine. (neerlandès)
* Les Condecoracions Oficials belgues de la Primera Guerra Mundial Arxivat 2012-03-22 a Wayback Machine. (francès)
* Fotografia de la medalla (anglès)
# Creu de Llavallol

La Creu de Llavallol és una creu de terme situada en la serra de Collserola, a l'antic camí de Santa Creu d'Olorda, al límit dels municipis de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) i Barcelona (Barcelonès), a tocar de la carretera BV-1468 entre Molins de Rei i Vallvidrera, a prop de Can Llevallol. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Antiga creu de terme enderrocada el 1936, durant la Guerra Civil espanyola, i feta reconstruir per la propietària de Can Llevallol, Joana Bosch, el 1956. Es conserven alguns fragments a l'església de Santa Maria de Vallvidrera.

## Descripció

Era una creu gòtica molt decorada i de gran valor artístic, de la que es conserva del conjunt original només una part: el sòcol esglaonat. La resta es deu a una reconstrucció posterior a la guerra civil, moment en què fou enderrocada. El sòcol està realitzat per dos graons de blocs de pedra que configuren una planta octogonal. El tercer graó, sensiblement de diàmetre més reduït que la resta, presenta la planta circular i una secció motllurada que podria recordar elements del segle xvii o XVIII (però només és una hipòtesi). La columna és vuitavada, de superfície llisa, coronada per una motllura a manera de magolla. Aquesta motllura presenta una forma que recorda a la d'una campana estilitzada i mostra la superfície decorada amb relleus configurats per motllures gallonades. La creu recorda antics models romànics en constar d'un volum romboidal, inscrit en un quadrat imaginari, de perfil retallat configurant ones convexes. Els extrems en creu queden ressaltats per boles de pedra. El pla de la creu mostra, en relleu, una creu patent de braços equidistants.

## Referències

* 1 2 3 de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 155. ISBN 978-84-09-55644-1.
* 1 2 «Creu d'en Llevallol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].

## Enllaços externs

* «Creu de terme de Llavallol». Art públic. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 7 gener 2016]., tot i que l'obra la barreja i confon amb una altra creu de terme a l'altre extrem de Vallvidrera, recollida a «Creu de terme de Collserola». Art públic. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 7 gener 2016].
# Creu de Santa Digna

La Creu de Santa Digna és una creu de terme de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Història

Hi ha referències de la creu des del segle XV, amb diverses denominacions. L'any 1422 com a creu de n'Espitlles i estava situada al camí que portava al Molí d'en Rovira; l'any 1542 com a creu d'en Bossagoll; l'any 1662 com creu de Miser Bernat Llaurador. Situada a l'extrem del carrer de Santa Digna, no ha rebut aquesta denominació fins a temps molt recents. L'any 1934 fou enderrocada i l'any 1945 restablerta, es va situar enlairada a l'extrem del passeig de Rafael Soler, al costat de les escales que baixaven al pas a nivell. En desaparèixer aquest, es va traslladar a un indret proper i en l'actualitat ha quedat i dona nom a una plaça sobre la llosa de cobertura de les vies.

## Descripció

Creu de pedra d'entrada al poble, composta d'una base octogonal i tres esglaons, pedestal de secció octogonal decreixent, un fust llis també de secció octogonal, un capitell cúbic i la creu, de braços trebolats amb relleu del Crist crucificat a una banda i relleu desdibuixat a l'altre. Mesura 4,75 m d'alçada.

## Referències

* 1 2 «Creu de Santa Digna». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].
* 1 2 «Creu de Santa Digna». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Goigs a lloança de les cinc creus de terme de Vilafranca». Ajuntament de Vilafranca del Penedès.
# Creu de les Forques (Avinyó Nou)

La Creu de les Forques, també anomenada Creu del Carme, Creu de la plaça de la Creu i Creu de cal Carbó, és una creu de terme del poble d'Avinyó Nou, al municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès), situada a la cruïlla de la Carrerada i el camí de les Forques, a un extrem del carrer del Carme.
És una creu de pedra de base quadrangular, que s'eleva a sobre d'un podi de dos graons d'alçada. El fust és poligonal, i la creu pròpiament dita està sobre un capitell llis i és de forma trevolada. Va ser posada per mossèn Ramon Casajuana, durant els anys en què va estar a Avinyonet, és a dir entre 1939 i 1946, Sembla que ja hi era a l'indret i va ser refeta.

## Referències

* 1 2 «Creu de les Forques/Creu del Carme/Creu de la plaça de la Creu/Creu de cal Carbó». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Creu de terme Blanca

La Creu de terme Blanca, o Creu dels Peus Llevats, és una creu de terme barroca de la Selva del Camp (Baix Camp) situada al camí de l’ermita de la Mare de Déu de Paretdelgada, actualment carretera TV-7223 que uneix la vila de la Selva del Camp amb la de Vilallonga del Camp. Està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Estructuralment, està formada per una base de suport, a manera de plataforma quadrangular constituïda per dos graons de pedra, el fust o columna que l'enlaira i la creu pròpiament dita. Es tracta d'una creu llatina de braços que configuren un perfil sinuós, propi de l'estètica barroca, rematats per florons. Al centre de l'anvers no hi falta la imatge del crucificat i, al revers, la imatge de la Verge resta sostinguda per un querubí alat. A través d'una motllura vuitavada decorada amb sanefa decorativa, a manera de corona, la creu s'uneix a la columna que l'enlaira, de secció octogonal i d'una sola peça. La part final de la columna consisteix en un bloc quadrangular. Una de les seves cares presenta esculpides les armes de la vila: l'alzina, amb la Tau i els dos ocells. Aquest emblema s'acompanya de la data 1604.

## Història

Aquesta creu fou aixecada l'any 1604 tal com consta a la peça que serveix de sòcol, on està gravada la data d'erecció, repartida a banda i banda del tronc de l'alzina heràldica. L'any 1936 aquesta creu fou destruïda, però posteriorment s'instal·la novament en el seu lloc.
El nom de Creu Blanca li ve per la qualitat blanquinosa de la pedra amb què fou obrada, avui ja degradada. El segon nom, no tan conegut, Creu dels Peus Llevats, li ve d'una llegenda que explica que un miquelet, en una de les lluites civils durant la guerra dels Set Anys, tirà a la imatge del Crist uns quants trets i li llevà les cames. Déu, però, el castigà, ja que la seva muller va infantar-li un fill sense cames.

## Referències

* 1 2 Salvat Prieto, Meritxell «Les creus de terme. Alguns exemples del Baix Camp». Revista Caramella, 2018, pàg. 36.
* 1 2 «Creu de terme Blanca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Creu de terme d'Obiols

La creu de terme d'Obiols és una creu de terme situada al municipi d'Avià (Berguedà), a 100 m al sud del Mas Lledó, al camí de Lladó a Obiols. Està declarada bé cultural d'interès nacional.
Està situada sobre una base de ciment que forma quatre lòbuls que suporten la base circular de la columna. El fust és de pedra i de secció circular i és rematat per un capitell corinti decorat amb quatre palmetes als vèrtexs, dos perduts i en general molt deteriorats. A sobre del capitell hi ha encastada una creu de ferro de malta amb els braços més amples en els extrems i amb decoracions ondulades entre ells. Al costat de la creu hi ha una fita de pedra que marcaria els límits de la parròquia. Fa 2 m d'alçada.
Va ser instal·lada al segle XIX pel propietari del mas Lledó d'Obiols fent una composició amb diferents elements de procedència molt diversa.

## Bibliografia

* Casellas, I.; Santandreu, D. Creus del Berguedà. Amics del Romànic del Berguedà, 1997.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de terme d'Obiols». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Creu de terme d'Olesa

La Creu de terme d'Olesa és una creu de terme d'Olesa de Bonesvalls (Garraf) situada en una finca al camí d'Olesa a La Pedrosa.

## Descripció

Aquesta creu sembla la més antiga que es conserva al municipi i podria ser una de les que es guardava a la rectoria poc després de la Guerra Civil. Segons explica Mn. Misser, als baixos de la rectoria i a l'era d'en Milà hi havia dues creus els anys 1950. En època de Mn. Laureà Guibernau una de les creus es va posar després de la Guerra a la plaça pública i l'altra creu es posà al cementiri. Tot i que no se sap amb seguretat, aquesta podria ser la creu que hi havia al Pla de la Creu i que van derrocar a trets durant la Guerra de la Independència (1808-1812) essent substituïda per una altra. El segle XIX es va traslladar la creu del Pla de la Creu (lloc proper a l'Hospital, al peu del camí Ral a Begues) a la plaça de la creu del poble d'Olesa, davant de cal Tutusaus. Amb posterioritat aquesta creu va caure accidentalment i la que es pot veure actualment a la plaça és nova, feta al 1890 i retocada després de la Guerra Civil. Suposem que en època de Mn. Pasqual, quan va caure aquesta antiga creu en posar un envelat, el capellà va manar esculpir una de nova que és la que ara encara hi ha al poble, mentre aquesta es va guardar a la rectoria de la parròquia. Posteriorment, amb la Guerra, va desaparèixer.

## Història

Per la factura, podria tractar-se d'un element del segle XVI. És una creu de tres braços iguals, formant el peu el quart braç. Els braços havien tingut una decoració tallada al voltant que està força malmesa. A la part central d'una de les cares i ha una ma oberta i a l'altre hi ha una creu. Està situada sobre un peu de secció circular també de pedra. Fa uns anys, el Sr Saumell va trobar aquesta creu colgada i tapada amb vegetació a la seva finca. La va posar al mateix lloc on la va trobar i la podem veure actualment.

## Referències

* 1 2 3 «Antiga creu de terme d'Olesa». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Creu de terme de Camarasa

La creu de terme de Camarasa és una creu de terme del municipi de Camarasa (Noguera), situada a les portes del cementiri municipal. Està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

La creu s'aixecava al costat mateix de la carretera, poc abans arribar a Camarasa, i va ser traslladada davant del cementiri. Diu la tradició que aquesta creu assenyala el terme fins allà on pogueren arribar els alarbs (sarraïns) a l'envair la contrada.

## Descripció

El basament de la creu data del segle XVI. Està format per una plataforma vuitavada, sobre la qual s'aixeca un podi també octogonal, d'estil gòtic. Cada cara presenta decoracions en baix relleu d'arcs trilobats, alternant losanges que contenen un escut amb armes parlants. Sobre un petit sòcol poligonal s'alça el fust de ferro colat, octogonal i estret, rematat per un capitell anellat amb motllures. Segons el segell de foneria, els elements arquitectònics de ferro colat van ser realitzats a la foneria dels "Hermanos Beltran de Barcelona". La creu pròpiament dita data de 1886, és posterior al conjunt del basament. També és de ferro colat i presenta decoracions geomètriques. Els braços i la cúspide són rematades per figures romboïdals als seus extrems, acabades en punta.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme de Camarasa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Camarasa». Butlletí CEC, núm. 296, 1919, pàg. 226.
# Creu de terme de Sant Bartomeu

La creu de terme de Sant Bartomeu és una creu de terme de Sarral (Conca de Barberà), situada a la sortida de la població pel camí de Valls.

## Història

Es tracta d'una reproducció de la creu original, del segle XVI, que estava antigament vinculada a l'ermita de Sant Bartomeu, destruïda el 1929. L’original es troba fragmentada en diferents indrets de la població: el pedestal del conjunt, juntament amb un fust modern i la còpia de la creu, realitzada el 2005 per salvaguardar l'original en millors condicions, s'instal·laren a l’entrada de la població per la carretera de Montblanc; a l'ermita de Sant Cosme i Sant Damià, a un quilòmetre del nucli urbà, hi ha el fust de la creu, utilitzat actualment com ambó del temple$_;$ i als baixos del nou ajuntament, hi ha la magolla o capitell hexagonal.
Entre els anys 2003-2005, la creu fou restaurada per l’Escola Superior en Restauració i Conservació de Béns Culturals de la Generalitat de Catalunya a Barcelona.

## Descripció

El pedestal és petit, però conserva l’escut de la vila i la data amb l’any 1582. La magolla, de trets renaixentistes, és octogonal i té representats vuits sants: l'arcàngel sant Miquel i el drac, sant Pere, sant Pau, sant Joan Evangelista, sant Andreu, sant Jaume, sant Tomàs i sant Bartomeu. La creu és gòtica, floronada, amb Jesús crucificat al davant i la Mare de Déu darrera, rodejats de cares d'àngels, estilísticament més moderns que la resta, pel que es devia refer a la segona meitat del segle XVII.

## Referències

* 1 2 3 4 Yeguas i Gassó, Joan «Un model artístic fent La Ruta del Cister: creus de terme entre 1575 i 1590». Cultura i Paisatge, 2019, pàg. 82-85.
* ↑ «Creu de terme de Sant Bartomeu de Sarral». Festa Catalunya.
# Creu del Centenari

La Creu del Centenari era una creu de terme del Bruc (Anoia) realitzada amb motiu de la commemoració del centenari de les batalles del Bruc de l'any 1808 durant la guerra del Francès. Es va inaugurar el dia 6 de juny del 1908, el dia central dels actes del centenari. Es va instal·lar al lloc anomenat aleshores Pla de Can Sayol, espai on avui hi ha l'escola pública.
La creu era tota de pedra i constava d'un pedestal i una columna amb capitell que es coronava amb una creu. D'aquest conjunt escultòric, només en resta el pedestal, el capitell i una part de la creu. El peu conserva la inscripció: Recort del Centenari. 1908. El capitell està esculturat amb els escuts de les quatre capitals catalanes ornats amb elements vegetals. Es conserva la part central de la creu que mostra el relleu de les quatre barres. La part de la creu que es conserva té formes vegetals i l'escut de les quatre barres. Es troba al museu de la muntanya de Montserrat del Bruc.

## Referències

* 1 2 «Creu del Centenari». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Albert III de Prato

Albert III Alberti (Toscana, m. 1210) va ser un comte italià, fill d'Alberto II de Prato.
Va ser fill del comte Alberto II i de la seva esposa, Sofia. El 10 d'agost de 1164, a Pavia, va rebre un important privilegi de l'emperador Frederic I, on es restitueixen la fidelitat i l'economia de la família Alberti. En opinió de Repetti, també confirma les alienacions realitzades pels seus avantpassats el 1098 i 1113 a l'abat del monestir de Passignano. A més, segons Angius, va obtenir la consideració de príncep de l'imperi i va quedar exempt de càrregues i de ser obligat a retre homenatge a cap altre senyor, alhora que va rebre en feus Vernio, Mangona i altres castells.
Va casar-se amb Aldigarda, una filla d'Arduino de Palù, vassall de Matilde de Canossa. Es casà en segones noces amb Tabernaria, amb qui va tenir diversos fills: Alberto, Ugolino, Rinaldo, Rugieri, Guido, Mainardo, Inghiramo i Beatrice. Va dictar testament abans de 1210.

## Referències

* ↑ Repetti, Emanuele. Supplemento al Dizionario geografico, fisico, storico della Toscana (en italià). Florència: Giovanni Mazzoni, 1845, p. 28.
* 1 2 Angius, Vittorio. Sulle famiglie nobili della monarchia di Savoia (en italià). vol. 4. G. Cassone, 1857, p. 1042-1044.
* ↑ Abatantuono, Michelangelo; Righetti, Luciano. I conti Alberti (secoli XI-XIV). Gruppo di studi Savena Setta Sambro, 2000, p. 220.
* 1 2 «Alberti, Alberto dei conti di Vernio e di Mangona» (en italià). Enciclopedia Dantesca. Treccani. [Consulta: 27 desembre 2023].
# Albert Odyssey

Albert Odyssey (アルバートオデッセイ, Arubaato Odessee?) és un videojoc de rol tàctic desenvolupat i publicat per Sunsoft i publicat per la Super Famicom al Japó el març de 1993. El joc presenta estratègia basada, a més de lluitar contra el tradicional joc de rol elements en entorns bidimensionals.
Els jugadors assumeixen el paper d'Albert, l'heroi epònim i jove espadatxí que viu en un món de fantasia ple de monstres i criatures mítiques. Si bé gran part del món es manté en relativa pau després d'una gran guerra molts anys abans del començament del joc, una facció militar encapçalada pel mag fosc Globus ha sorgit a la conquesta de les recents pacificades nacions i ampliar el seu imperi. Amb l'ajuda dels amics d'Albert, així com va contractar als mercenaris, el jugador ha de viatjar pel món i, eventualment, enfrontar Golbus i les seues forces per a evitar altre conflicte a gran escala.

## Referències

* 1 2 «Albert Odyssey» (en anglès). MobyGames. [Consulta: 30 desembre 2023].