OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abzim

Un abzim, també anomenat catmab (de l'anglès catalytic monoclonal antibody, anticòs catalític monoclonal), és un anticòs monoclonal amb activitat catalítica. Les molècules que es modifiquen per adquirir noves activitats catalítiques es diuen sinzimes. Els abzims són normalment constructes artificials, però també es troben en els organismes normals i en humans, com en el cas dels autoanticossos anti-pèptid vasoactiu intestinal, i en el cas del lupus eritematós sistèmic en què els autoanticossos es poden unir a l'ADN i hidrolitzat. Els abzims són potencials eines de biotecnologia, per exemple, per efectuar determinades manipulacions en l'ADN.
Els enzims funcionen disminuint l'energia d'activació de l'estat de transició i catalitzant així la formació d'un intermediari que d'altra manera seria menys favorable entre reactius i productes. Si es desenvolupa un anticòs contra una molècula estable que és semblant a un intermediari inestable d'una altra reacció (que potencialment no està relacionada), l'anticòs desenvolupat s'unirà enzimàticament a ell i s'estabilitzarà l'estat intermediari, catalitzant d'aquesta manera la reacció. D'aquesta manera es produeix un tipus nou d'enzims.
Fins ara, tots els anticossos catalítics produïts només han mostrat una activitat catalítica modesta i feble. Les raons de la baixa activitat catalítica d'aquestes molècules han estat àmpliament discutides. Les possibilitats indiquen que els factors més enllà del lloc d'unió poden tenir un paper important, en particular a través de la dinàmica de proteïnes. Alguns abzims s'han dissenyat per utilitzar ions metàl·lics i altres cofactors per millorar la seva activitat catalítica.

## Referències

* ↑ «Study Notes on Abzymes (With Diagram)» (en anglès americà). Biology Discussion, 24-02-2016. [Consulta: 2 juny 2022].
* ↑ «Abzymes: Absource». crdd.osdd.net. [Consulta: 2 juny 2022].
* ↑ Agarwal PK «Role of protein dynamics in reaction rate enhancement by enzymes». J. Am. Chem. Soc., vol. 127, 43, 2005, pàg. 15248–56. DOI: 10.1021/ja055251s. PMID: 16248667.
* ↑ Nicholas, Ken. «Catalytic Metalloantibodies: Biology in Service of Chemistry». southeastern.edu, 30-01-2004. Arxivat de l'original el 2022-10-09. [Consulta: 11 novembre 2019].
* ↑ «Metalloantibodies. - Science - HighBeam Research», 23-03-2015. Arxivat de l'original el 23 March 2015.
# Acalayong

Acalayong (també Asalayeng) és un municipi de Guinea Equatorial, de la província de Litoral a la Regió Continental. Aquesta localitat pertany al districte de Cogo i està en la frontera principal amb Gabon.
La pesca és la principal activitat primària dels habitants d'Acalayong.
Hi ha transbordadors per navegar a través del riu Mitémélé per arribar a Cocobeach. Per visitar la reserva natural de l'estuari del riu Muni els turistes acostumen a llogar les barques als pescadors d'aquesta localitat, i es pot anar fins a Cogo, que està a l'altra llera del riu.
Cogo i Acalayong són pobles molt vinculats, sobretot perquè Cogo és un dels pobles importants de la zona, amb uns 5.000 habitants, en un districte que tenia 14.000 habitants, amb dades de 1997.

## Referències

* 1 2 Guinea, Equatorial; Forestal, Equatorial Guinea Ministerio de Pesca y. Plan directeur du secteur de la pêche: Phase 2: propositions et recommandations (en castellà). République de Guinée Équatoriale, Ministère des Pêches et des Forêts, 1997, p. 15,17.
* ↑ Scafidi, Oscar. Equatorial Guinea (en anglès). Bradt Travel Guides, 2015-11-20, p. 166. ISBN 978-1-84162-925-4.
# Achille Piccini

Achille Piccini (Carrara, 24 d'octubre de 1911 - Carrara, 14 de febrer de 1995) fou un futbolista italià que va competir durant les dècades de 1930 i 1940. Jugava de defensa.
Nascut a Carrara, s'inicià en el futbol a l'equip local, el Carrarese Calcio (1928-1933). Posteriorment jugà a l'A.C. Prato (1933-1934), Fiorentina (1934-1938), Napoli (1938-1939), Lucchese (1939-1940), Bari (1940-1941) i Anconitana (1941-1944). Una vegada retirat inicià una breu carrera com a entrenador de diversos equips italians.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la competició de futbol. Va jugar cinc partits amb la selecció de futbol italiana.

## Referències

* ↑ Strack-Zimmermann, Benjamin. «Achille Piccini (Player)» (en anglès). [Consulta: 21 octubre 2024].
* 1 2 «Achille Piccini». [Consulta: 21 octubre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Achille Piccini». [Consulta: 21 octubre 2024].
# Achim Hill

Achim Hill (Berlín, 1 d'abril de 1935 - Berlín, 4 d'agost de 2015) fou un remador alemany, guanyador de dues medalles olímpiques.
Va participar, als 25 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia), on aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova masculina de scull individual en nom de l'Equip Unificat d'Alemanya. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó) aconseguí revalidar el seu metall olímpic en la mateixa prova. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic), i en representació de la República Democràtica Alemanya (RDA), finalitzà en cinquena posició en la prova de scull individual masculí.
El 1962 va prendre part en el Campionat del món de rem. En aquell moment la FISA no reconeixia l'Alemanya de l'Est, de manera que només es permetia una tripulació alemanya per prova. Les proves de selecció entre tripulacions d'Alemanya de l'Est i de l'Oest es van celebrar el dia abans dels campionats, amb equips d'Alemanya Occidental guanyant en sis de les set categories. Hill va ser l'únic alemany oriental que es va classificar.
El 1966 va guanyar la Diamond Challenge Sculls, la principal prova de sculls individuals, a la Henley Royal Regatta, remant per al BSGM Baumschuleneweg.
El 1973 es va casar amb Gisela Jäger. Va estudiar construcció d'avions a Berlín Oriental abans que l'aixecament del mur i després es va traslladar a Dresden, on es va graduar com a enginyer a l'Institut de Vehicles Ferroviaris.

## Referències

* ↑ Achim Hill, German rower, Dies at 80 Arxivat 10 August 2015 a Wayback Machine.
* 1 2 3 «Olympedia – Achim Hill». [Consulta: 13 febrer 2025].
* ↑ Guerin, Andrew; Foster, Margot. «1962 World Championships—Lucerne, Switzerland». RowingHistory-Aus.info. Arxivat de l'original el 21 October 2014.
* ↑ «Rudern in Deutschland» (en alemany). Die Zeit, 31-07-1970 [Consulta: 21 octubre 2017].
* ↑ «Diamond Challenge Sculls, List of past winners». Henley Royal Regatta. [Consulta: 5 agost 2024].
* ↑ «Obituary for the death of Achim Hill». rudern.de, 26-08-2015 [Consulta: 27 juny 2020].
# Hoover (pel·lícula)

Hoover és una pel·lícula dramàtica estatunidenca del 2000, dirigida per Rick Pamplin i protagonitzada per Ernest Borgnine interpretant el paper del director de la Federal Bureau of Investigation (FBI) John Edgar Hoover.

## Argument

La pel·lícula tracta en primera persona, i a mode biogràfic, del paper controvertit de John Edgar Hoover, fundador i màxim responsable de la Federal Bureau of Investigation (FBI).

## Repartiment

* Ernest Borgnine com a John E. Hoover
* Cartha DeLoach com a ella mateixa

## Referències

* ↑ Linden, Sheri. «Hoover» (en anglès). Variety, 27-12-2000. [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ Abbott, Jim. «Borgnine To Star In New Film 'Hoover'borgnine» (en anglès). Orlando Sentinel, 14-10-1997. Arxivat de l'original el 2018-06-29. [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ Dyess-Nugent, Phil. «R.I.P. Ernest Borgnine» (en anglès). The A.V. Club, 08-07-2012. Arxivat de l'original el 9 de desembre 2019. [Consulta: 11 gener 2018].
# Adam Robak

Adam Robak (Varsòvia, 16 de juliol de 1957) és un tirador d'esgrima polonès, ja retirat, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va disputar dues proves del programa d'esgrima. En la prova del floret per equips guanyà la medalla de bronze, mentre en la del floret individual quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del món d'esgrima de 1978, així com una medalla d'or i una de plata a les Universíades de 1977 i 1985.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Adam Robak». [Consulta: 28 novembre 2023].
* 1 2 «Adam Robak – Polski Komitet Olimpijski» (en polonès). [Consulta: 28 novembre 2023].
# Adolfína Tačová

Adolfína Tačová (Petřkovice, 19 d'abril de 1939), de casada Tkačíková, és una gimnasta artística txeca, ja retirada, que va competir sota bandera txecoslovaca durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on disputà les sis proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla de plata en el concurs complet equips. També destaca la quarta posició en la prova del cavall amb arcs, mentre en les altres proves finalitzà en posicions més endarrerides. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, revalidà la medalla de plata en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata al Campionat del Món de gimnàstica artística, el 1958 i 1962, així com tres campionats txecoslovacs.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Adolfína Tkačíková-Tačová». [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «Adolfína Tačová» (en txec). [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «Beseda z cyklu Neobyčejné ženy představila Adolfinu Tačovou – Novinky.cz», 05-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 22 gener 2024].
# Aethomyias

Aethomyias és un gènere d'ocells de la família dels acantízids (Acanthizidae).
Un estudi filogenètic molecular publicat el 2018 va conduir a una revisió substancial de la classificació taxonòmica. En la reorganització, el gènere Aethomyias va ser ressuscitat per reunir un grup d'ocells que anteriorment havien estat col·locats en els gèneres Sericornis i Crateroscelis. El gènere Aethomyias havia estat introduït originalment per l'ornitòleg anglès Richard Bowdler Sharpe el 1879 per acomodar una sola espècie, l'espineta de bec rosat (abans Entomophila spliodera G.R. Gray 1859), per tant l'espècie tipus. El nom del gènere combina el grec antic «aththss» "inusual" o "canvi" amb el llatí modern «myia»s que significa "mosca voladora".

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.1, 2024) aquest gènere està format per 6 espècies:
* Aethomyias nigrorufus - espineta bicolor.
* Aethomyias spilodera - espineta de bec rosat.
* Aethomyias papuensis - espineta de Nova Guinea.
* Aethomyias perspicillatus - espineta capgrisa.
* Aethomyias rufescens - espineta de Vogelkop.
* Aethomyias arfakianus - espineta verdosa.

## Referències

* ↑ Norman, Janette A.; Christidis, Les; Schodde, Richard «Ecological and evolutionary diversification in the Australo-Papuan scrubwrens (Sericornis) and mouse-warblers (Crateroscelis), with a revision of the subfamily Sericornithinae (Aves: Passeriformes: Acanthizidae)» (en anglès). Organisms Diversity & Evolution, 18, 2, 6-2018, pàg. 241–259. DOI: 10.1007/s13127-018-0364-8. ISSN: 1439-6092.
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Bristlebirds, pardalotes, Australasian warblers – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.1. [Consulta: 18 setembre 2024].
* ↑ Sharpe, R. Bowdler. Catalogue of the Birds in the British Museum (en anglès). Vol 4, 1879.
* ↑ Cottrell, G. William; Greenway, James C.; Mayr, Ernst; Paynter, Raymond A.. Check-list of birds of the world (en anglès). v.11. Cambridge: Harvard University Press, 1986.
* ↑ Jobling, James A. The Helm dictionary of scientific bird names [electronic resource : from aalge to zusii]. London : Christopher Helm, 2010, p. 35. ISBN 978-1-4081-3326-2.
# Aglaia (filla de Mantineu)

Aglaia (en grec antic: (Ἀγλαΐα) o Ocalia (Ὠκάλεια) va ser, segons la mitologia grega, l'esposa del rei Abant. Era filla de Mantineu i neta de Licàon, i segons Hesíode «competia en bellesa amb les olímpiques».
Va donar a llum dos fills, Pretos, rei de Tirint (o d'Argos), i Acrísios, el seu germà bessó, i rei d'Argos. Zeus els va concedir dos regnes diferents, però els dos germans ja eren enemics des que eren al ventre de la seva mare.

## Referències

* 1 2 3 Apol·lodor. Biblioteca, II, 2, 1; III, 8, 1
* 1 2 Hesíode. Catàleg de les dones, fragment 129
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 1. ISBN 9788496061972.
# Agnis Čavars

Agnis Čavars (Ķekava, URSS, 31 de juliol de 1986) és un esportista letó que competeix en bàsquet en la modalitat de 3×3. Va participar en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020, on hi va obtenir una medalla d'or al torneig masculí, conjuntament amb Kārlis Lasmanis, Edgars Krūmiņš, i Nauris Miezis.

## Palmarès internacional

Bàsquet 3×3 :
| Jocs Olímpics ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2020 | Tòquio ( Japó) | 1 | Torneig masculí |

## Referències

* ↑ «Agnis Čavars». Pàg. de la FIBA (anglès).
# Agrupación Herreña Independiente

L'Agrupación Herreña Independiente (AHI) és un partit polític nacionalista canari de l'illa canària del Hierro que des de la seva fundació l'any 1979 ha estat sempre el partit més votat de l'illa. Va ser fundat per Tomás Padrón Hernández.

## Resultats electorals
### Parlament de Canàries (El Hierro)

| Any | Vots | % | Escons | +/- | Pos. |
| 1983 | 944 | 27,6 | 1 / 3 | Nou | 3r |
| 1987 | 1.415 | 35,5 | 2 / 3 | 1 | 1r |
| 1991 | 1.485 | 34,9 | 1 / 3 | 1 | 1r |
| 1995 | 2.505 | 43,0 | 1 / 3 | = | 1r |
| 1999 | 2.773 | 51,3 | 2 / 3 | 1 | 1r |
| 2003 | Coalició AHI-CC | Coalició AHI-CC | 2 / 3 | = | 1r |
| 2007 | Coalició AHI-CC | Coalició AHI-CC | 2 / 3 | = | 1r |
| 2011 | Coalició AHI-CC | Coalició AHI-CC | 1 / 3 | 1 | 1r |
| 2015 | Coalició AHI-CC | Coalició AHI-CC | 2 / 3 | 1 | 1r |
| 2019 | Coalició AHI-CC | Coalició AHI-CC | 1 / 3 | 1 | 1r |
| 2023 | Coalició AHI-CC | Coalició AHI-CC | 1 / 3 | = | 2n |

### Cabildo de El Hierro

| Any | Vots | % | Escons | +/- | Pos. | Govern |
| 1979 | 1.680 | 53,92 | 6 / 11 | Nou | 1r | Majoria |
| 1983 | 1.879 | 54,69 | 6 / 11 | = | 1r | Majoria |
| 1987 | 2.587 | 65,05 | 8 / 11 | 2 | 1r | Majoria |
| 1991 | 1.553 | 36,52 | 4 / 11 | 4 | 1r | Oposició |
| 1995 | 2.398 | 49,31 | 6 / 11 | 2 | 1r | Majoria |
| 1999 | 2.562 | 58,17 | 7 / 11 | 1 | 1r | Majoria |
| 2003$^a$ | Coalició AHI-CC | Coalició AHI-CC | 7 / 13 | = | 1r | Majoria |
| 2007 | Coalició AHI-CC | Coalició AHI-CC | 8 / 13 | 1 | 1r | Majoria |
| 2011 | Coalició AHI-CC | Coalició AHI-CC | 6 / 13 | 2 | 1r | Oposició |
| 2015 | Coalició AHI-CC | Coalició AHI-CC | 6 / 13 | = | 1r | Minoria |
| 2019 | Coalició AHI-CC | Coalició AHI-CC | 3 / 13 | 3 | 3r | Oposició |
| 2023 | Coalició AHI-CC | Coalició AHI-CC | 4 / 13 | 1 | 1r | Oposició |

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999 (en castellà). LAMA, 1998, p. 652lloc=Madrid. ISBN 84-930048-0-4.
# Agustí Coma Alabert

Agustí Coma Alabert (Girona, 1 de maig de 1961) és un violinista i compositor català.

## Biografia

Va ingressar als sis anys al Conservatori Isaac Albéniz de Girona, on estudià piano i violí. Als dotze es va traslladar al Conservatori Superior Municipal de Barcelona, on va estudiar harmonia, contrapunt, fuga i composició. Va ser alumne dels mestres Poch, Oltra, Montsalvatge i Soler pel que fa a la composició, i Xavier Turull com a professor de violí.
Al 1983 fou acceptat com a membre de la Menuhin Academy i la Camerata Lysy, amb la qual realitzà diverses gires per Europa, Amèrica i Àsia. A més, durant aquest període va compondre diverses obres, que varen ser interpretades per la camerata.
Del 1986 al 1989 va estudiar en la School of Music de la Universitat d'Indiana, sota la direcció dels violinistes James Buswell, Yuval Yaron i Henryk Kowalski, així com també estudià cambra amb Rotislav Dublnski. Fou en aquest període quan va aconseguir el títol de Violin Master.

## Obra

Com a compositor, predomina en les seves obres un llenguatge d'estil Postwagnerià, comparable a l'estètica europea de principis del s.XX. Demostra gran llibertat a l'hora d'escollir els procediments discursius, utilitzant mètodes tonals, atonals i bitonals, però mai serials. Fortament inspirat per la música popular de certes comarques gironines, i també la música sefardita.
Tota la seva obra està fonamentada sobre uns principis estructurals, allunyats de qualsevol artificiositat. Això mateix li ha permès obtenir diversos guardons, com el Premi de Composició de la Generalitat, al 1985, el 1987 i el 1990; el Premio Nacional de Música de Cámara a Madrid, també al 1985. A més des del 1989 és professor de violí a la Escuela de Música Jesús Gurudi de Vitoria (Álaba).

## Composicions

Obres per a orquestra:
* Quatre diàlegs simfònics, 1983.
* Dos piezas argentinas, arr, vn, Orq cu, 1985.
* Cants a rura terra, 1985-86.
* Dúo sefardí, 1986.
Obres corals:
* Els gegants de la Devesa 1989.
Obres per a veu i piano:
* Tres cançons populars catalanes, 1981.
* Cançó de grumet, 1982
* Girona a la tardor, 1982
* Romança, 1982.
Obres per a conjunt instrumental:
* Contemplativa, 1982.
* Sonata per a violoncel i piano 1982-83.
* Tres piezas argentinas, 1984
* Quatre melodies sefardís 1984-85.
* Dos temes sefardís 1986.
* Llunes de desembre, 1986.
* Aigües passatgeres, 1988.
* Cingles del far, 1986.
* Sonata pentàfona, 1988.
* Espurnes d'aigua (cançó del mar), 1989.
* Oberts al món, versió per a 11,12 i 13 instruments, 1989.
* Tristor de sol, 1991.
Obres per a piano:
* Suite clàssica, 1981.
* Cançó de bressol, 1982.
* Vals, 1982.
* Salt de les maces, 1991.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 DÍAZ GÓMEZ, Rafael. «Coma Alabert, Agustí» Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, p. 287.
# Agustí Peiró i Expósito

Agustí Peiró i Expósito (Massamagrell, 9 de juliol de 1964) és un escriptor i tècnic lingüístic valencià.

## Biografia

Ha treballat com a corrector lingüístic en les editorials Germania Serveis Gràfics, 7 i mig editorial de poesia i Brosquil edicions, actualment treballa com a tècnic lingüístic per al periòdic de la Universitat de València Nou Dise. Ha publicat les novel·les L'escriptor infinit (Editorial Camacuc, 1996) i L'home tranquil (Set i mig editorial de poesia, 1999), la plaquet de poesia Essència (Quaderns de Rafalell, 1997), el llibre de literatura infantil Xuxi, el gos rialler (Editorial Germania,1997), els assajos Ésser i moral (Brosquil edicions, 2002) Diccionari personal (Brosquil edicions, 2005) i Primeres propostes (Llibres de L'Aljamia, 2009) i els llibres d'aforismes Temps moderns (Llibres de L'Aljamia, 2004) i Tot està permés (Llibres de L'Aljamia, 2007). Ha participat en diversos llibres col·lectius de narrativa com ara Lletrasex (Germania, 1994), Microsexe (Oikos-Tau, 1998), Històries a la llum del cresol (Edicions Cardells, 1998), a més ha publicat poesia a l'antologia de poetes de l'Horta Nord Solcs de paraules (Llibres de L'Aljamia, 2000). Ha col·laborat en les publicacions Levante-EMV, Cartelera Turia, Nou Dise, La Roda del Temps i Mas de Grell. De 1991 ençà forma part del consell de redacció de la revista de creació literària L'Aljamia i del col·lectiu d'escriptors aixoplugats sota el nom d'Alba M amb els quals va publicar la novel·la Jo també la vaig conèixer (Germania, 1995). És membre de Deu de la Ploma. Cooperativa de Lletres.

## Obres
### Poesia

* Essència, Quaderns de Rafalell (separata de la revista l'Aljamia),1997
* Teuladins. Editorial Neopàtria, 2024

### Novel·la

* L'escriptor infinit, Editorial Camacuc, 1996
* L'home tranquil, Set i mig editorial, 1999

### Narrativa Infantil

* Xuxi, el gos rialler, Set i mig editorial, 1997

### Assaig

* Ésser i moral, Brosquil edicions, 2002
* Diccionari personal, Brosquil edicions, 2005
* Temps moderns (aforismes), Llibres de l'Aljamia, 2004
* Tot està permés (aforismes), Llibres de l'Aljamia, 2007
* Primeres propostes, Llibres de l'Aljamia, 2009
* Segones propostes, Llibres de l'Aljamia, 2011
* Terceres propostes, Editorial Germania, Alzira, 2013

## Premis

* Premi de Narrativa Infantil Vila de Puçol, 1991

## Referències

* 1 2 3 «‘Teuladins'», 05-03-2024. [Consulta: 11 gener 2025].
# Agàtocles de Bactriana

Agàtocles de Bactriana (o Agàtocles Dikaios, Agàtocles I Diceu - grec Αγαθοκλής "Gloria Divina", Δίκαιος "el Just") fou un rei budista Indogrec o grecobactrià que va regnar vers 190 o 180 aC, fill probablement de Diòdot II i un dels seus reis delegats encarregat dels Paropamísades entre Bactriana i l'Índia. En aquest cas seria net d'Eutidem I al qual qualifica a les seves monedes com "Basileos Theos" ("Βασιλέας Θεός" "Déu-rei"). Fou contemporani o successor de Pantaleó de Bactriana i es creu que fou atacat i mort per l'usurpador Eucràtides que es va apoderar del regne grec de Bactriana. D'aquest rei només es coneixen les seves monedes.
Durant el seu regnat va ser desafiat per Antímac I. Segons els resultats, que no es poden determinar amb precisió, va ser derrocat per aquest, o uns anys més tard, per l'usurpador Eucràtides I.
Encara que a les seves monedes sembla voler donar una continuïtat dinàstica amb Diodot, Demetri I i Eutidem I i fins i tot amb Alexandre el Gran i amb Antíoc III, però no se sap que estigués relacionat amb Diodot II al que de fet Eutidem I va enderrocar. Els selèucides d'altra banda foren enemics dels eutidèmides i Antíoc III va assetjar Bactria tres anys i va proclamar la victòria sobre Eutidem I; i l'associació amb Alexandre era comuna en aquell temps. No es pot determinar amb certesa si era un eutidèmida directe, un membre col·lateral o pertanyia a la branca usurpadora de Pantaleó.

## Referències

* ↑ Bopearachchi, Osmund. «DIODOTUS». A: Encyclopaedia Iranica-Vol. VII, Fasc. 4, 1995, p. 422-423.
* 1 2 Stoneman, Richard. 13. The Trojan Elephant: Two Hundred Years of Co-existence from the Death of Alexander to the Death of Menander, 323 to 135 BCE (en anglès). Princeton University Press, 2019-02-05, p. 375–404. DOI 10.1515/9780691185385-017/html. ISBN 978-0-691-18538-5.
* ↑ Widemann, François «Civil Wars and Alliances in Bactria and North-Western India after the Usurpation of King Eucratides». East and West, 57, 1/4, 2007, pàg. 9–28. ISSN: 0012-8376.
* ↑ Holt, Frank Lee «The Euthydemid Coinage of Bactria: Further Hoard Evidence from Aï Khanoum». Revue Numismatique, 6, 23, 1981, pàg. 7–44. DOI: 10.3406/numi.1981.1811.
* 1 2 Jakobsson, Jens «WHO FOUNDED THE INDO-GREEK ERA OF 186/5 B.C.E.?» (en anglès). The Classical Quarterly, 59, 2, 12-2009, pàg. 505–510. DOI: 10.1017/S0009838809990140. ISSN: 1471-6844.

## Enllaços externs

* Monedes d'Agatocles
* més monedes d'Agatocles
* monedes Greco-Bactrianes. Arxivat 2005-03-06 a Wayback Machine.
* antigues armes xineses Arxivat 2005-03-07 a Wayback Machine. & monedes del període dels estats guerrers.