OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Secor

Secor és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 379 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Secor tenia 379 habitants, 144 habitatges, i 109 famílies. La densitat de població era de 418,1 habitants/km².
Dels 144 habitatges en un 31,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,5% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 24,3% no eren unitats familiars. En el 18,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 15,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.205 $ i la renda mediana per família de 44.722 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.232 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 22.635 $. Aproximadament el 9,4% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Secor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Secor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# AsiaNews

AsiaNews és una agència de notícies oficial del Pontifici Institut per a Missions Estrangeres (PIME) de l'Església Catòlica. El redactor en cap d'AsiaNews és el sacerdot Bernardo Cervellera, missioner del PIME que també dirigeix l'Agència Fides, l'agència oficial de notícies del Vaticà.
Les notícies d'AsiaNews són republicades per les agències de notícies catòliques MISNA i Zenit. Originàriament disponible en italià, el lloc web va incorporar l'anglès i el xinès l'any 2003 per a millorar l'«aspecte missioner de la nostra agència de notícies». El públic objectiu d'AsiaNews són els estudiants universitaris xinesos que tenen «curiositat pel cristianisme» i poden salvar la Xina de ser «una dictadura sense ànima». Descriu la seva presència com a «urgent« a causa del que anomena «l'empoderament» de l'ateisme a les escoles xineses i la «persecució» dels cristians a la Xina. AsiaNews es descriu com «un gran èxit en l'evangelització, que és obra de Déu» per a «reforçar la missió de l'Església [catòlica] a la Xina». AsiaNews compta amb corresponsals professionals de Bangladesh, Índia, Nepal, Sri Lanka, Pakistan, Xina, Indonèsia i Rússia, entre altres països.

## Referències

* 1 2 Fazzini, Gerolamo. The Red Book of Chinese Martyrs: Testimonies and Autobiographical Accounts. Ignatius Press, 2009, p. 341, 349.
* 1 2 «Asia News», 16-05-2011. Arxivat de l'original el 2011-05-16. [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ Pigozzi, Caroline. Pope John Paul II: An Intimate Life: The Pope I Knew So Well. Hachette Book Group, 2008, p. 125.
* ↑ BBC. Summary of World Broadcasts: Asia, Pacific, Issues 3484-3497. BBC Monitoring, 1999, p. G-4.
* ↑ «Christian human rights activist abducted and tortured in Bangladesh».
* ↑ «Christian convert from Islam and family threatened with death».
* 1 2 Cervellera, Bernardo. «www.asianews.it Now Available in English and Chinese». AsiaNews.it, 04-02-2003. Arxivat de l'original el 16 maig 2011. [Consulta: 19 abril 2011].
# Bystrom

Bystrom és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 4.518 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bystrom tenia 4.518 habitants, 1.308 habitatges, i 1.011 famílies. La densitat de població era de 1.571,5 habitants per km².
Dels 1.308 habitatges en un 42,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,5% hi vivien parelles casades, en un 15,8% dones solteres, i en un 22,7% no eren unitats familiars. En el 17,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,3% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 9,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.582 $ i la renda mediana per família de 28.698 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.351 $ mentre que les dones 18.393 $. La renda per capita de la població era de 13.108 $. Entorn del 26,8% de les famílies i el 30,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bystrom». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bystrom». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Serguei Kopliakov

Serguei Kopliakov (en rus: Сергей Копляков) (Vorxa, Unió Soviètica 1959) és nedador belarús, ja retirat, guanyador de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 23 de gener de 1959 a la ciutat de Vorxa, població situada a la província de Vítsiebsk, que en aquells moments formava part de la República Socialista Soviètica de Belarús (Unió Soviètica) i avui dia de Belarús.

## Carrera esportiva

Especialista en la modalitat de crol, va participar, als 17 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la prova dels relleus 4x200 metres lliures. En aquests mateixos Jocs participà en la prova dels 200 metres lliures, però fou eliminat en la primera ronda.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica) aconseguí guanyar la medalla d'or en els 200 metres lliures, on establí un nou rècord olímpic amb un temps de 1:49.81 minuts, i en els relleus 4x200 metres lliures. Així mateix guanyà la medalla de plata en els relleus 4x100 metres estils, i finalitzà quart en els 100 metres lliures, aconseguint guanyar un diploma olímpic.
Al llarg de la seva carrera guanyà dues medalles al Campionat del Món de natació, una d'elles de plata, i cinc medalles al Campionat d'Europa de natació, tres d'elles d'or.
# Serrà (desambiguació)

«Serrà» té aquests significats:
* Serrà (cognom), cognom romà
* Biografies:
** Aule Atili Serrà, pretor el 192 aC i cònsol el 170 aC
** Gai Atili Serrà (cònsol), cònsol el 106 aC
** Gai Atili Serrà (edil), edil curul el 193 aC
** Gai Atili Serrà (pretor), pretor el 218 aC
** Marc Atili Serrà (triumvir), magistrat romà
** Marc Atili Serrà (pretor), pretor el 152 aC
** Sext Atili Serrà (cònsol), cònsol el 136 aC
** Sext Atili Serrà Gavià, tribú de la plebs el 57 aC
* Peixos:
** Serrà o Serranus cabrilla, peix teleosti de l'ordre dels perciformes i de la família dels serrànids, comuna i de carn bona, però no gaire apreciada al litoral dels Països Catalans
** Serrà o Serranus hepatus, espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes, que habita a la mar Mediterrània i a l'Atlàntic des de Portugal i les Illes Canàries fins al Senegal
** Serrà o Serranus scriba, espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes, presa habitual a la pesca de roquer amb volantí i amb canya des de la riba
# Antoni Massanell i Esclassans

Antoni Massanell i Esclassans (Vilafranca del Penedès, 23 de març de 1924 — Vilafranca del Penedès, 29 de novembre de 1993) va ser un poeta, narrador, historiador i activista cultural. Pòstumament hom publicà Antologia poètica (2004). És també autor d'estudis d'història i folklore locals i comarcals. Des de l'11 d'abril de 1994, té una plaça dedicada al barri de les Clotes de Vilafranca del Penedès.

## Referències

* ↑ «Antoni Massanell i Esclassans | enciclopèdia.cat». [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ «Mar Massanell i Messalles | Secció Filològica». [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ comissiomemoriavilafranca. «ANTONI MASSANELL I ESCLASSANS (1924-1993)», 28-09-2018. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ comissiomemoriavilafranca. «ANTONI MASSANELL I ESCLASSANS (1924-1993)», 28-09-2018. [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ Tetas Palau, Lluís Noms de lloc del terme de Vilafranca del Penedès. Institut d'Estudis Penedesencs; Ajuntament de Vilafranca del Penedès, 2015, pàg. 25.
# Antoni Niubò Xammar

Antoni Niubò Xammar (Castellnou de Seana cap a 1790 - Biosca, 1 de maig de 1837), conegut com el coronel Niubò, fou un militar català del bàndol lliberal a la Primera Guerra Carlina.
Va néixer el 1790 en una família de cavallers amb propietats a Castellnou de Seana i Bellestar. Va participar en la guerra del Francès, primer el 1808 com a sotstinent de miquelets i el 1811 com a capità. Va ser fet presoner el 1811 al setge de Tarragona però va tornar a participar en la guerra del 1812 al 1814. Després de la guerra va continuar la carrera militar mentre acumulava un patrimoni considerable.
Va participar en la primera carlinada al bàndol isabelí amb el grau de coronel i va arribar a tenir la comandància de la província de Lleida el 1837. Va participar en diferents accions que li van donar fama de temut i cruel, i de no haver perdut mai una batalla, excepte la darrera en que intentant socórrer Solsona fou derrotat pels carlins de Joan Castells i va perdre la vida.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Gallart, Felip; Lladonosa, Vicent «El Coronel Niubó, un militar liberal de la I Guerra Carlina». Mascançà: revista d'estudis del Pla d'Urgell, 7, 2016, pàg. 63–72. ISSN: 2014-4814.
* ↑ Gallart, Felip; Lladonosa, Vicent. El camí de les tenebres. El Coronel Niubó i la Primera Guerra Carlina. ISBN 978-84-16452-72-9.
# Antoni Prats Calbet

Antoni Prats Calbet (Eivissa, 1927 - 27 de juliol de 2021) és un pintor, esportista i escriptor eivissenc.

## Biografia

Cursà estudis primaris a Sa Graduada i el batxillerat a l'Institut d'Ensenyança Mitjana de Dalt Vila. Es dedica al comerç familiar, i la seva inquietud el porta a la creació de la Creu Roja del Mar i activitats educatives a l'escola de vela.
Promou amb pares amb fills discapacitats la creació de l'Associació de Pares de Nins i Adolescents Discapacitats a Eivissa i Formentera, primera associació que té com a finalitat inicial l'escolarització dels infants amb necessitats especials, que en aquell moment no tenien cap opció a les Pitiüses. El 1974, després de llogar al barri de Cas Serres i instal·lar les primeres aules d'educació especial a Eivissa, es va dirigir a la reina Sofia d'Espanya, contacte que va donar l'empenta necessària per a la construcció del Centre de Can Cifre.
Promou juntament amb altres institucions, la creació del Patronat per a la Protecció de la Salut Mental i Benestar Social d'Eivissa i Formentera. Des de l'inici va ser el president de la Comissió de Salut Mental. Va promoure la creació dels Tallers Ocupacionals, dedicats a oferir terapèutica i d'altres activitats als joves i adults discapacitats. Preocupat per la conservació de les tradicions eivissenques, el seu coneixement s'ha vist recollit amb el llibre La pesca d'abans a les Pitiüses, publicat l'any 1997 per la Conselleria de Cultura del Consell Insular d'Eivissa i Formentera.
La mar també és present, entre altres temàtiques, en la seva activitat artística: la pintura. Format en les ensenyances de Narcís Puget i Viñas o del bodeguista Vicente Rincón, el seu desenvolupament artístic és en gran part autodidacte. El Consell Insular d'Eivissa i Formentera el 2004, li concedí la Medalla pel Treball Social. Va rebre la Medalla de Plata de la Creu Roja l'any 1976 per afavorir la creació de Creu Roja del Mar. El 2006 va rebre Premi Ramon Llull.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Ibiza, Redacción. «Fallece a los 94 años Antonio Prats Calbet, empresario, pintor y fundador de Aspanadif» (en castellà), 28-07-2021. [Consulta: 26 gener 2025].
* 1 2 3 4 5 6 «El Govern expressa el seu condol per la mort d’Antoni Prats Calbet, premi Ramon Llull 2006». [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ F.V.. «Antoni Prats i la Confraria de Pescadors, reconeixements del Consell d'Eivissa», 01-05-2022. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Antoni Prats Calbet». Diario de Ibiza, 25-03-2022.
# Antoni d'Argila i Matas

Antoni d'Argila era fill d'un important propietari rural, Josep d'Argila. La família era propietaria de la finca rústica més important de Montornès (can Vilaró) i d’una altra gran finca a Mollet (can Magre). Tenien també diversos immobles a Granollers, la seva ciutat natal.
Va tenir un paper important en diverses iniciatives de caràcter social a la seva vila. Així, va cedir uns terrenys on es construiria l'edifici de les Germanes vetlladores de Sant Josep, va ser promotor i director de la societat coral La Constancia i va participar en la fundació del Casino de Granollers, entitat que presidiria en diverses ocasions.
També va ocupar diversos càrrecs en les principals associacions de propietaris del Vallès Oriental: l’Associació de Propietaris Rurals del Vallès, la junta de la Cambra Agrícola del Vallès i la Lliga de Propietaris de Montornès. També va ser caporal dels Sometents del partit de Granollers fet pel qual fou premiat amb la gran Creu de l’Ordre del Mèrit Militar.
Va ser alcalde de Granollers del 31 de març de 1907 i el 10 de gener de 1908. Va morir l'any 1914 a la seva casa pairal de Montornès.

## Referències

* 1 2 3 «Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental (des de 1901 fins a l'actualitat)». [Consulta: 14 maig 2024].
* ↑ «::: MEMORIA DE MADRID :::». [Consulta: 14 maig 2024].
* ↑ «El Vallès Nou, 3/1/1915». [Consulta: 14 maig 2024].
# Antonio de Acuña

Antonio de Acuña (El Puerto de Santa María, segle XIX - Després de 1870), o Antonio Acuña, va ser un escultor andalús.
Va néixer a El Puerto de Santa María. Manuel Ossorio el qualifica d'escultor afeccionat. A finals de la segona meitat de segle XIX residia a Madrid, on encara està documentat vers 1870. A l'Exposició Nacional de Belles Arts de 1860, va presentar un retrat en alt relleu fet amb cera. Cossío el considera un escultor taurí, atès que va assolir fama executant models de toreros, picadors i agutzils, totes les persones que intervenen en una cursa de braus. Ossorio cita altres obres: dos bustos d'Alfons XII, un mentre era príncep d'Astúries i l'altre com a rei, vestit de capità general; un retrat eqüestre del mateix rei, que va ser propietat del duc de Santoña, Grup de cavalls anglesos i espanyols, Arbres i gossos, Un caçador anglès a cavall i Un caçador espanyol a cavall, i algunes vinculades a la tauromàquia: Picador a cavall, L'agutzil rep a la plaça la clau del toril. El 1876 la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran va emetre un informe favorable per adquirir un relleu seu titulat Una escena andalusa.
Té un carrer dedicat a El Puerto de Santa Maria.

## Referències

* 1 2 3 Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 3.
* ↑ Miner Otamendi, José Manuel. Madrid y sus calles (en castellà). vol. 1. S.A.E.G.E., 1961, p. 385.
* 1 2 Cossío, José María de. Los toros: tratado técnico e histórico (en castellà). vol. 2. Madrid: Espasa-Calpe, 1947, p. 1017.
* ↑ «El Ayuntamiento ejecutará obras en la calle Escultor Antonio Acuña». Diario de Cádiz, 09-07-2008.
# Anzu, gat fantasma

Anzu, gat fantasma (化け猫あんずちゃん, Bakeneko Anzu-chan) és una pel·lícula d'anime del 2024 dirigida per Yōko Kuno i Nobuhiro Yamashita i produïda per Shin-Ei Animation i Miyu Productions. Basada en el manga homònim de Takashi Imashiro, la pel·lícula compta amb les veus originals de Mirai Moriyama, que dona veu a l'Anzu, el gat fantasma protagonista; i Noa Gotō, una noia anomenada Karin. La pel·lícula es va estrenar al Japó el juliol de 2024. S'ha doblat al català i es preveu que s'estreni als cinemes el 9 de maig de 2025.
El film va rodar per inicialment en imatge real i l'animació es va rotoscopar a partir d'aquest metratge.
Chiaki Sato va interpretar la cançó principal de la pel·lícula, "Matabi", i Keiichi Suzuki va compondre'n la banda sonora.
Anzu, gat fantasma es va projectar com a projecte en curs al Festival Internacional de Cinema d'Animació d'Annecy de 2023. Aquell mateix mes, va ser adquirit per GKIDS per distribuir-se a l'Amèrica del Nord l'any següent. La pel·lícula, ja enllestida, es va estrenar el 21 de maig de 2024 a la secció de la Quinzena de Cineastes del Festival de Canes. La pel·lícula es va estrenar al Japó el 19 de juliol de 2024, seguida d'una estrena a l'Amèrica del Nord al 28è FanTasia el 21 de juliol de 2024. També es va incloure a la secció Cinema Obert del 29è Festival Internacional de Cinema de Busan i es va projectar al cinema a l'aire lliure l'octubre de 2024.

## Referències

* ↑ «‘Ghost Cat Anzu’ Review: Innovation Meets Narrative Struggle In Animated Feature – Cannes Film Festival». Deadline.
* 1 2 «Ghost Cat Anzu Anime Film Reveals New Trailer, Cast and More» (en anglès). Crunchyroll.
* ↑ Correa, Alejo. «Ghost Cat Anzu contará con doblaje en catalán» (en castellà). Ramen para dos, 21-09-2024. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «"Anzu, Gato Fantasma" cambia su fecha de estreno en cines». Twitter. Selecta Visión, 05-03-2025. [Consulta: 5 març 2025].
* 1 2 «‘Ghost Cat Anzu’ Review: Innovation Meets Narrative Struggle In Animated Feature – Cannes Film Festival». Deadline.
* ↑ Croll, Ben «Gkids, Charades Board Japanese-French Title ‘Ghost Cat Anzu’ (EXCLUSIVE)». Variety.
* ↑ «Fantasia's 28th Edition Awards Filmmaker Mike Flanagan, Closes with the World Premiere of André Forcier's Ababouiné». Fantasia International Film Festival. [Consulta: 3 juliol 2024].
* ↑ Patrick Frater «Busan Film Festival Sets Park Chan-wook Scripted Netflix Title ‘Uprising’ as Opener, Expands Program Despite Slashed Funding» (en anglès). , 03-09-2024.
# Aphaenogaster

Aphaenogaster és un gènere de formigues de la subfamília dels mirmicins (Myrmicinae). Té una distribució mundial excepte Sud-amèrica i Àfrica del Sud, incloent-hi a la península Ibèrica.

## Espècies

El gènere Aphaenogaster inclou 202 espècies; a la península Ibèrica hi viuen les 9 següents:
* Aphaenogaster cardenai Espadaler, 1981
* Aphaenogaster dulcineae Emery, 1924
* Aphaenogaster gemella Roger, 1862
* Aphaenogaster gibbosa (Latreille, 1798)
* Aphaenogaster iberica Emery, 1908
* Aphaenogaster senilis Mayr, 1853
* Aphaenogaster splendida (Roger, 1859)
* Aphaenogaster striativentris Forel, 1895
* Aphaenogaster subterranea (Latreille, 1798)

## Referències

* 1 2 «Hormigas.org - Género Aphaenogaster» (en castellà). [Consulta: 16 novembre 2023].
* ↑ «Aphaenogaster - AntCat» (en anglès). [Consulta: 16 novembre 2023].
# Ardeola (revista)

Ardeola és la revista científica oficial de la Societat Espanyola d'Ornitologia (SEO/BirdLife). Es publica des de la fundació de la Societat el 1954.
El seu àmbit de publicació inclou tots els aspectes de l'ornitologia tant d'Espanya com de la resta del món, tot i que centrant-se especialment en les regions de clima mediterrani i en el Neotròpic, així com en treballs aplicats sobre conservació d'ocells i els seus hàbitats.
S'edita semestralment (el mes de juny i desembre, un volum per any, amb dos números). Els articles originals i notes breus estan escrits en castellà o en anglès, recomanant-se l'ús d'aquesta última llengua.
El Comitè Editorial promou la ràpida publicació de manuscrits sotmesos a la revisió d'ornitòlegs experts.
Ardeola també publica la llista oficial d'observacions de rareses ornitològiques a Espanya i els noms en castellà dels ocells del món, així com revisions de la major part dels llibres que arriben a la biblioteca de SEO/BirdLife i resums en castellà de treballs ornitològics realitzats en regions de clima mediterrani que es publiquen en altres revistes científiques.

## Referències

* 1 2 «ARDEOLA: La revista científica oficial de SEO/BirdLife» (en castellà). ARDEOLA. [Consulta: 17 maig 2021].
* ↑ «Ardeola: International Journal of Ornithology» (en anglès). Scholastica. [Consulta: 28 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Ardeola - Lloc web oficial
# Campionat de França de trial femení

El Campionat de França de trial femení, regulat per la federació francesa de motociclisme, FFM (Fédération Française de Motocyclisme), és la màxima competició de trial en categoria femenina que es disputa a França.

## Llista de guanyadores

    A 10 de desembre de 2024
| Temporada | Campiona | Motocicleta |
| 2001 | Claire Bertrand | Gas Gas |
| 2002 | Claire Bertrand | Gas Gas |
| 2003 | Claire Bertrand | Gas Gas |
| 2004 | Claire Bertrand | Gas Gas |
| 2005 | Claire Bertrand | Gas Gas |
| 2006 | Claire Bertrand | Montesa |
| 2007 | Sandrine Juffet | Gas Gas |
| 2008 | Sandrine Juffet | Gas Gas |
| 2009 | Sandrine Juffet | Gas Gas |
| 2010 | Sandrine Juffet | Gas Gas |
| 2011 | Sandrine Juffet | Gas Gas |
| 2012 | Sandrine Juffet | JTG |
| 2013 | Sandrine Juffet | JTG |
| 2014 | Sandrine Juffet | JTG |
| 2015 | Sandrine Juffet | JGas |
| 2016 | Pauline Masanes | Gas Gas |
| 2017 | Laurie Ehrhart | Sherco |
| 2018 | Laurie Ehrhart | Sherco |
| 2019 | Lenna Volpe | Sherco |
| 2020 | Naomi Monnier | Beta |
| 2021 | Naomi Monnier | Gas Gas |
| 2022 | Alycia Soyer | TRRS |
| 2023 | Naomi Monnier | Gas Gas |
| 2024 | Naomi Monnier | Montesa |

## Estadístiques
### Campiones amb més de 3 títols

    A 10 de desembre de 2024
| Pilot | Títols |
| Sandrine Juffet | 9 |
| Claire Bertrand | 6 |
| Naomi Monnier | 4 |

## Referències

* «France» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2021. [Consulta: 15 octubre 2021].
# Argia

Argia (en grec antic: Ἀργεία) va ser, segons la mitologia grega, una de les filles d'Adrast, rei de Sició i d'Argos i d'Amfítea. Es va casar amb Polinices, un fill d'Èdip i Iocasta, hoste del seu pare, quan el noi va marxar de Tebes i va arribar a Argos. Un oracle ho havia predit. Van tenir tres fills, Tersandre, Adrast i Tímias.
Quan el seu marit va morir en la guerra dels set Cabdills contra Tebes, va ajudar la seua cunyada Antígona, germana de Polinices, a enterrar-lo. Per això, el rei Creont la va fer detenir i executar. Els déus la van transformar en una font.

## Música

El compositor italià Pietro Raimondi (1786-1853) va escriure una òpera dedicada a aquest personatge.

## Referències

* ↑ Gai Juli Higí. Faules, LXIX, 1, 5
* ↑ Hesíode. Catàleg de les dones, fragment 24 i fragment 99a
* 1 2 Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 25. ISBN 8429741461.
# Aristidis Konstandinidis

Aristidis Konstandinidis (segle XIX - segle XX) (grec: Αριστείδης Κωνσταντινίδης) va ser un ciclista grec que va competir a finals del segle XIX i començaments del XX.
El 1896 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atenes, on va disputar tres proves del programa de ciclisme, els 10 km, 100 km i ruta en carretera. Va guanyar aquesta darrera prova, de 87 km, entre Atenes, Marató i altre cop Atenes amb un temps de 3h 22' 31". Tot i trencar la bicicleta i caure durant la prova va poder acabar i guanyar la medalla d'or. En les proves en pista no va tenir tants bons resultats i sols va poder acabar en cinquena posició en la prova de 10 km. Als 100 km no acabà la cursa.
El 1906 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu.

## Palmarés

* 1r als Jocs Olímpics d'Atenes en la prova de ciclisme en ruta

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Aristidis Konstantinidis». [Consulta: 27 juliol 2024].
* ↑ «Konstantinidis Aristidis» (en anglès britànic). [Consulta: 27 juliol 2024].