OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francisita

La francisita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en reconeixement de la contribució de Glyn Francis (1939-) a la comprensió i conservació dels minerals del dipòsit Iron Monarch open cut.

## Característiques

La francisita és un òxid de fórmula química Cu₃Bi(SeO₃)₂O₂Cl. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1990. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la francisita pertany a «04.JG - Selenits amb anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: prewittita, georgbokiïta, parageorgbokiïta, cloromenita, ilinskita, sofiïta, derriksita, burnsita i al·localcoselita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit Iron Monarch open cut, a la localitat d'Iron Knob, a Austràlia Meridional, Austràlia. Posteriorment també ha estat descrita a la mina Baccu Locci, situada a Villaputzu (Sardenya, Itàlia). Es tracta dels dos únics indrets on es ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Francisite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 abril 2018].
# Grant (Minnesota)

Grant és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 4.026 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grant tenia 4.026 habitants, 1.374 habitatges, i 1.215 famílies. La densitat de població era de 60,5 habitants per km².
Dels 1.374 habitatges en un 39,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 82,6% hi vivien parelles casades, en un 3,6% dones solteres, i en un 11,5% no eren unitats familiars. En el 9,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 34,2% de 45 a 60 i un 8,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 98.228 $ i la renda mediana per família de 104.601 $. Els homes tenien una renda mediana de 65.441 $ mentre que les dones 38.895 $. La renda per capita de la població era de 44.486 $. Entorn de l'1,7% de les famílies i l'1,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grant». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grant». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
Viccionari
# C-31B

La C-31b és una carretera que connecta el Nord de Salou amb la N-340 a l'alçada del barri de Torreforta, Tarragona. Pasa pel centre de Salou.

## Pobles i Enllaços
### Pobles

* Salou
* Torreforta (Tarragona)

###### Entreteniment

* Port Aventura

### Enllaços

Rotonda Salou Nord :
| T-325  Vilafortuny Cambrils | C-14  Vila-Seca Reus  AP-7 |
| Salou | C-31b  Salou (Plaça Europa) Tarragona |
Rotonda Carrer de Barcelona :
| C-14  Vila-Seca Reus  AP-7 | |
| | Camí de Salou |
| C-31b  Salou Centre Estació Salou-Port Aventura. | |
Rotonda Passeig del 30 d'Octubre :
| C-14  Vila-Seca Reus  AP-7 |||
| Salou Ajuntament Policia Local Centre Médic Palau d'Esports | Emprius 🅿 |
| C-31b  Estació Salou-Port Aventura |||
C-14 
Vila-Seca
Reus
 AP-7 
Salou
Ajuntament
Policia Local
Centre Médic
Palau d'Esports
Centre d'Atenció Primaria
Teatre Auditori :
| Salou Platges Font Lluminosa Vil.la Romana de Barenys | | Port Aventura Estació Salou-Port Aventura Vila-Seca |
| Salou Platges Font Lluminosa Vil.la Romana de Barenys | C-31b  Tarragona Cap Salou Masia Catalana Poliesportiu Cap Salou | Port Aventura Estació Salou-Port Aventura Vila-Seca |
Rotonda Polígon Entrevíes :
| C-31b  Salou | C-31b  Tarragona |
| Complex Eductatiu |||
Rotonda Torreforta (Tarragona) :
| N-340  Vila-Seca | Torreforta | N-340  Tarragona |
| N-340  Vila-Seca | C-31b  Salou | N-340  Tarragona |
# Grabill

Grabill és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.113 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grabill tenia 1.113 habitants, 420 habitatges, i 307 famílies. La densitat de població era de 693,1 habitants/km².
Dels 420 habitatges en un 45% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,6% hi vivien parelles casades, en un 12,1% dones solteres, i en un 26,9% no eren unitats familiars. En el 24,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,3% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 33,8% entre 25 i 44, un 17,3% de 45 a 60 i un 9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.240$ i la renda mediana per família de 48.500$. Els homes tenien una renda mediana de 36.293$ mentre que les dones 24.688$. La renda per capita de la població era de 17.252$. Entorn del 5,5% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grabill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grabill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# The Marshall Mathers LP

The Marshall Mathers LP és el segon àlbum d'Eminem, de l'any 2000. Va ser tot un èxit, venent 1.7 milions de còpies només en la primera setmana. "The Real Slim Shady" va ser el primer single del disc.

## Llista de cançons

* "Public Service Announcement 2000"
* "Kill You"
* "Stan"
* "Paul (Skit)"
* "Who Knew"
* "Steve Berman"
* "The Way I Am"
* "The Real Slim Shady"
* "Remember Me?"
* "I'm Back"
* "Marshall Mathers"
* "Ken Kaniff (Skit)"
* "Drug Ballad"
* "Amityville"
* "Bitch Please II"
* "Kim"
* "Under The Influence"
* "Criminal"

## Guardons
### Premis

* 2015: Grammy al millor àlbum de rap

### Nominacions

* 2001: Grammy a l'àlbum de l'any

## Enllaços externs

* Marshall Mathers LP Lletres
* Web oficial Eminem
# Constant de Curie

La constant de Curie és una característica de cada material que indica la proporcionalitat entre la seva susceptibilitat magnètica i la temperatura absoluta.
La constant de Curie s'expressa com:
    $C={\frac {N\mu ^{2}}{k_{B}}}$
on
    $N$ és el nombre de moments magnètics
    $\mu$ és un valor individual de moment magnètic
    $k_{B}$ és la constant de Boltzmann
Aquesta constant apareix a la llei de Curie, que relaciona la susceptibilitat magnètica i la temperatura dels materials paramagnètics:
    $\chi ={\frac {C}{T}}$
Aquesta equació és deguda a Pierre Curie.
Degut a la relació entre la susceptibilitat magnètica $\chi$, la magnetització $M$ i el camp magnètic aplicat $H$, tenim:
    $\chi ={\frac {M}{H}}$
això mostra que per a un sistema paramagnètic de moments magnètics no interactius, la magnetització $M$ és inversament proporcional a la temperatura $T$.

## Bibliografia

* Heiko Lueken: Magnetochemie. B.G. Teubner, Stuttgart/ Leipzig 1999, ISBN 3-519-03530-8.

## Vegeu també

* Llei de Curie
* Paramagnetisme
# Ca les Corts

Ca les Corts, o l'edifici del raval de santa Anna, 29, és un habitatge del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És una casa amb planta baixa comercial, entresòl i tres plantes d'habitatges. Fa cantonada amb el carrer de Santa Anna. La distribució i composició de la façana i de la casa és racionalista. La solució de la cantonada està molt ben planificada, tant en el que fa referència a la tribuna, que ocupa tres plantes volades, com en els tancaments corresponents. Cal destacar la fornícula existent a l'entresòl, amb una imatge de santa Anna amb la Mare de Déu petita, situada al xamfrà. Aquest edifici és un dels exemplars més significatius de la topografia urbana de Reus que pertanyen al racionalisme. A l'entresòl hi ha dos finestres al raval i quatre al carrer de Santa Anna.

## Història

Aquesta casa ocupa el lloc de l'antic Portal de Santa Anna, de la muralla de Reus. El projecte és de l'any 1935-1936, però no es va dur a terme fins després de la guerra civil, perquè la casa anterior havia estat derruïda per un bombardeig. L'arquitecte va ser Antoni Sardà. La casa és semblant a d'altres que Sardà va projectar en aquella època, la casa d'Hipòlit Montseny i la de Prat de la Riba, 14, totes amb planta baixa, entresòl i tres pisos, cantoneres, i la tribuna semicircular que vincula les dues façanes que donen a carrers diferents.

## Referències

* 1 2 Sardà Ferran, Jordi (et al.) (eds.). Fets urbans: guia d'arquitectura de Reus 09: tomb de ravals. Reus: Ajuntament de Reus; COAC, 2024, p. 15. ISBN 9788409559381.
* 1 2 «Edifici al raval de santa Anna, 29». PatMapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1-IX-2015].
# Cal Baltà (Pacs del Penedès)

Cal Baltà és una antiga masia de Pacs del Penedès (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És una casa aïllada d'estil noucentista, composta de planta baixa i pis, amb cellers de disposició perpendicular a la casa, amb teulades a dues vessants. El coronament té formes escalonades i arrodonides, i finestres tripartites. Actualment està dedicada a l'elaboració de vins i caves sota la marca Parés Baltà.

## Referències

* 1 2 «Cal Baltà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Can Baltà». Pobles de Catalunya.
# Cala Buena

La Cala Buena, o platja de la Bona, és una petita platja natural del municipi del Perelló (Baix Ebre), situada al Cap Roig. Està rodejada de vegetació i penya-segats de pedra rogenca, i separada de la platja del Morro de Gos per un espigó. Té una longitud de 74 metres i una amplada mitjana de 14 metres, formada per grava i còdols. Disposa d'aparcament, dutxes i neteja diària.

## Referències

* 1 2 3 «Cala Buena». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Fitxes el Perelló - Departament de Territori». Generalitat de Catalunya, Departament de Territori i Sostenibilitat.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# Cala Font

La cala Font és una petita platja semiurbana del municipi de Salou (Tarragonès), situada al cap de Salou, entre la Punta Prima i la Punta de Cavall. Està encaixada entre roques, que a llevant la separen de la cala Vinya i a ponent de la cala de Penya Tallada. Orientada al sud-oest, té una longitud de 40 metres i una amplada mitjana de 23 metres, formada per sorra fina. Disposa de servei de lloguer d'hamaques i para-sols, dutxes, un equip de primers auxilis i lloguer d'equips per a la pràctica d'esports nàutics.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.
A un costat de la platja hi havia un restaurant, en un edifici de 2 plantes, que va ser enderrocat el 2017, en expirar la seva concessió. La demolició de l'edifici va deixar al descobert una antiga cova excavada a la pedra.

## Referències

* 1 2 «Cala Font». 'Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Cala Font». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «L’antic restaurant situat en plena Cala Font de Salou ja és història». Diari Tots 21, 15-03-2017.
* ↑ «Finalitzen els treballs de millora dels accessos a la Cala Font». Notícies tgn, 12-08-2017.
# Cala Mosques (l'Ametlla de Mar)

La cala Mosques és una cala de la costa del municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre), situada davant de la urbanització les Tres Cales, entre la cala Forn, al nord-est, i la cala del Torrent del Pi, al sud-oest. Rodejada de pins, forma una badia natural en què les seves aigües no superen els sis metres de profunditat. Hi desemboca el barranc de Cala Mosques. És rocosa.

## Referències

* ↑ «Cala Mosques». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Cala Mosques». Ajuntament de l'Ametlla de Mar.
# Cala Prona

La Cala Prona és una petita badia a la costa nord del Cap de Creus, situada a la badia del Golfet, al terme municipal del Port de la Selva, a uns vuit quilòmetres de la població, dins del Parc Natural del Cap de Creus. Es troba delimitada per la punta Ronyosa a ponent, i la punta dels Farallons a llevant. Està exposada al vent de tramuntana, típic i fort a la zona. Al fons de la cala hi desaigua la torrentera anomenada rec de les Escudelles. S'hi accedeix a peu pel sender de gran recorregut GR-11 des del Port de la Selva.
És una de les cales més preuades pels pescadors de la zona, per l'abundància de peix. Per la seva orientació, la cala rep el plàncton i altres nutrients que arrosseguen els corrents, fent que aquí es pesquin cinc vegades més bonítols, sardines i altres fruits del mar que en altres caladors del cap. A la vora de la platja de Cala Prona hi ha la barraca de Cala Prona, un antic refugi de pescadors, inclosa a l'Inventari del patrimoni arquitectònic de Catalunya, actualment gestionada per la confraria de pescadors del Port de la Selva.
El topònim Prona és una deformació de Pregona, que significa profunda, una característica de les aigües de la cala. En un document de l'any 1663 se l'anomena Cala Fonda.

## Referències

* 1 2 «Cala Prona». Visita Costa Brava.
* ↑ Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava. De Cadaqués al Port de la Selva. Valls: Cossetània, maig 2016, p. 102-103. ISBN 978-84-9034-407-1.
* 1 2 3 «Barraca de Cala Prona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Cala Prona». El Periódico, 13-08-2016.
# Cala Rovira

La cala Rovira és una platja urbana del municipi de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà), situada entre la punta d'en Ramis, al sud, que la separa de la platja Gran d'Aro, i la punta de cala Rovira, al nord, on comença un tram de roquissar amb moltes cales petites. Orientada al sud-est, té una longitud de 219 m i una amplada que varia entre 35 i 40 m, formada per sorra gruixuda de color daurat. El pendent d'entrada a l'aigua és una mica pronunciat, amb el fons de sorra a l'entrada al mar, i de roques als pocs metres. Hi desemboquen la riera de Can Carboner i un petit torrent al nord.
Disposa de tots els serveis: salvament, dutxes, lavabos, punt d’auxili, rampes per a persones amb mobilitat reduïda, zona infantil i lloguer de gandules, para-sols i patins de pedals. A la tarda de seguida es queda a l'ombra. A l'extrem nord comença el camí de ronda, que recorre les petites cales fins a arribar al gran sorral de Sant Antoni de Calonge.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. La platja ha estat distingida amb el distintiu de Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis.

## Referències

* 1 2 3 «Cala Rovira». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 158-159. ISBN 978-84-9791-895-4.
* 1 2 «Cala Rovira». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «96 platges i 24 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2023 a Catalunya». Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural. Generalitat de Catalunya, 04-05-2023.
# Cala Vinya

La cala Vinya, o cala Pinetell, és una petita platja semiurbana del municipi de Salou (Tarragonès), situada al cap de Salou, entre la Punta Prima i la Punta de Cavall, està encaixada entre roques, que a ponent la separen de la Cala Font. Té una longitud de 34 metres i una amplada mitjana de 72 metres, formada per sorra fina i daurada. Disposa de punt de la Creu Roja, dutxes i lavabos públics, lloguer de para-sols, gandules i equips per a la pràctica d'esports nàutics, quioscos i un bar restaurant a peu de platja. Compta amb el segell ISO 14001, que acredita la seva excel·lent salubritat i qualitat ambiental i turística.
Sobre la platja hi ha l'hotel Cala Vinya, obra de l'arquitecte Antoni Bonet, edifici de 5 plantes, edificat el 1962. Més amunt hi ha els Apartaments Cala Vinya, obra també de Bonet, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Referències

* 1 2 «Cala de la Vinya». Diputació de Tarragona.
* 1 2 «Cala Vinya». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Las obras para ‘resucitar’ el antiguo hotel Cala Vinya de Salou comenzarán el mes que viene». Diari de Tarragona, 18-04-2023.
* ↑ «Apartaments Cala Vinya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Cala de Giverola

La cala de Giverola, o cala Giverola, és una cala de la Costa Brava, al municipi de Tossa de Mar (Selva), oberta entre el cap de Pola, a ponent, i el cap des Pentiner, a llevant. Al seu interior hi ha la punta de s'Aguilera, a ponent, i la punta de Giverola, a llevant, així com la cala des Bordims i les platges de Giverola i Racó de Llevant de Giverola. La seva costa és un tram rocallós, amb penya-segats.
La cala Giverola únicament rep les aigües d'escorrentia de la zona que recull el torrent de Giverola, que solament aboca en condicions de pluges fortes.

## Referències

* ↑ «cala Giverola». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cala Giverola». Agència Catalana de Turisme.
* 1 2 «Cala Giverola». Agència Catalana de l'Aigua.
# Cala del Vigatà

La Cala del Vigatà és una platja del municipi de San Feliu de Guíxols (Baix Empordà), situada a peu d'un penya-segat, sota la urbanització als voltants de l'ermita de Sant Elm. Orientada al sud, té una longitud de 120 m i una amplada mitjana de 9 m, formada per còdols grans i blocs. S'hi accedeix per un camí amb un pendent molt pronunciat i ple de graons, des de la urbanització. A la cala hi ha una font abandonada. S'hi practica el nudisme.
Davant de la cala hi ha la pradera de posidònia oceànica més important del municipi. Juntament amb la zona de Port Salvi configuren un entorn marítim de gran valor natural, inclòs dins de la Xarxa Europea d'Espais Naturals Protegits, la Xarxa Natura 2000.

## Referències

* 1 2 3 «Cala del Vigatà». Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 120-121. ISBN 978-84-9791-895-4.
# Cala dels Àngels

La cala dels Àngels, antigament anomenada cala Figuera, és una petita platja semi-urbana del municipi de Mont-roig del Camp (Baix Camp), situada en un tram de costa rocallosa enfront de Miami Platja, entre la cala del Pescador, al nord-est, i la platja de Cristall, al sud-oest. Rodejada de penya-segats i pins, té una longitud de 155 metres i una amplada mitjana de 25 metres, formada per sorra fina i daurada, amb una duna al rereplatja, i amb un pendent d'entrada a l'aigua suau.
En els penya-segats d'aquesta cala hi ha la cova de la Mel, que va ser utilitzada com a refugi dels bombardejos durant la Guerra Civil espanyola.

## Toponímia

El nom de la cala fa referència a la ciutat estatunidenca de Los Angeles, en consonància amb altres noms de la zona: Miami Platja, cala Califòrnia,...

## Referències

* 1 2 3 «La historia particular de las calas de Miami Platja». Diari de Tarragona, 20-07-2021.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Cala dels Àngels». Agència Catalana de Turisme.
# Calavera Lunar

Calavera Lunar és un personatge creat per Albert Monteys. La seva primera aparició va ser l'any 1995, dins de Calavera Lunar 237. Aquest còmic, que va ser l'únic de la sèrie, va ser escrit amb l'objectiu de ser publicat pel Saló del Còmic de Barcelona de 1995. Calavera Lunar és un personatge vestit amb roba d'astronauta, però amb una calavera flotant com a cap.
Després d'aquest primer número (numerat 237 de manera irònica), van passar diversos anys fins a la publicació de més històries, tot i la insistència dels fans. El retorn de Calavera Lunar va ser el 2007, per la revista gallega BD Banda i, més endavant, l'any 2000, per Norma en un especial de la revista Cimoc, com a preliminar a un possible projecte de col·lecció que finalment mai es va materialitzar. L'última història, la més llarga amb fins a 20 pàgines, Monteys la va escriure el 2022 per a la recopilació en un número integral d'Astiberri de tot el material publicat fins aquell moment, incloent-hi portades, acudits gràfics, editorials i cartes de seguidors fictícies.
El to dels còmics de Calavera Lunar és irònic i de sàtira, sobretot cap als còmics de superherois i de ciència-ficció.

## Referències

* 1 2 Agrafojo, Javier. «Calavera Lunar num. 237 - Zona Negativa» (en castellà), 26-02-2013. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ «Un universo de Ciencia Ficción: 1996- CALAVERA LUNAR – Albert Monteys», 03-04-2023. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ «Calavera Lunar. Especial 25 aniversario, de Albert Monteys - Zona Negativa» (en castellà), 29-12-2022. [Consulta: 9 març 2024].
# Herba dels cantors

Herba dels cantors, herba de Sant Albert, erisimó, llúcia, te de canonge o Sisimbri oficinal (Sisymbrium officinale) és una espècie de planta de la família de les brassicàcies.

## Distribució i hàbitat

És una planta originària d'Europa i Àfrica del Nord estesa actualment per tot el món.
És una espècie ruderal, molt comuna en terrenys pertorbats.

## Descripció

És una planta anual i teròfita. Les fulles són pinnatisectes de forma. Floreix de març a l'agost. Les flor són grogues i el fruit en siliqua.

## Usos medicinals

Aquesta planta s'utilitzava a la medicina tradicional casolana per la gola, d'això prové el seu nom vulgar d'"herba dels cantors".

## Espècies similars

* Sisymbrium irio - Matallums, apagallums o bufallums, herba emprada a la medicina tradicional com a antiescorbútica.

## Referències

* ↑ UB - Sisymbrium officinale
* Noms de plantes Arxivat 2012-01-10 a Wayback Machine.