OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Little Willie

Little Willie va ser un prototip del desenvolupament del Tanc Mark I britànic i el primer tanc prototip completat de la història. Fou dissenyat el juliol de 1915 per Landships Committee.

## Number 1 Lincoln Machine

Little Willie va ser dissenyat des del juliol de 1915 per la Landships Committee per mirar d'aconseguir en la I Guerra Mundial per part de la Gran Bretanya una màquina de guerra que aconseguís travessar trinxeres de cinc peus d'alçària. Després de diversos projectes, en els quals la construcció d'una sola o triple cadenes d'eruga fracassés, el 22 de juliol, el William Ashbee Tritton, director de l'empresa de maquinària agrícola William Foster & Company de Lincoln, (Lincolnshire) va rebre l'encàrrec de construir una "Màquina Tritton" amb dues cadenes d'eruga, després d'haver-se proposat un disseny pel cap de dissenyadors, William Rigby. Es va utilitzar elements de suspensió i cadenes llargues (set rodes de carretera en comptes de quatre) proporcionats pel Bullock Creeping Grip Tractor Company a Chicago. Quan les cadenes van arribar es va descobrir que eren molt crudes.
L'11 d'agost, la construcció actual va començar; el 16 d'agost, Tritton va decidir col·locar rodes al darrere per millorar alhora de dirigir. El 9 de setembre el Number 1 Lincoln Machine, com a prototip, va fer la primera prova en una iarda de Wellington Foundry. Aviat es va veure que les cadenes eren massa gruixudes i a causa d'això, no es podia girar gaire bé pel fregament amb el terra. Per solucionar-ho, es va modificar la suspensió. Llavors, es va veure un altre problema: quan es travessava una trinxera les cadenes cedien i llavors no encaixaven amb les rodes una altra vegada i es comprimien. Tritton i el Tinent Walter Gordon Wilson van intentar de totes maneres dissenys de cadenes alternatives incloent-hi el de Balata. Tritton, el 22 de setembre, al final va trobar un sistema d'engranatges per encabir les rodes mecàniques amb la cadena d'eruga. Però aquest sistema només permetia moure's en pla. Les cadenes estaven connectades també al cos del tanc i això feia que els moviments siguin gairebé nuls. Va ser un disseny amb molt èxit i va ser utilitzat en tots els tancs britànics de la Primera Guerra Mundial fins al Mark VIII per la limitació de velocitat.

## Avui

El Little Willie va ser preservat per la posteritat després de la guerra, salvat de ser desmuntat el 1940 i avui en dia es mostra al Museu del Tanc de Bovington. És bàsicament un buc buit, sense els mecanismes interns.
# Copa d'Europa de futbol 1988-89

La Copa d'Europa de futbol 1988–89 fou l'edició número trenta-quatre en la història de la competició. Es disputà entre el setembre de 1988 i el maig de 1989, amb la participació inicial de 31 equips de 31 federacions diferents.
La competició fou guanyada per l'AC Milan a la final davant del FC Steaua Bucureşti a l'estadi del Camp Nou de Barcelona.

## Primera ronda

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| PSV | Bye | – | – | – |
| FC Porto | 3–2 | HJK | 3–0 | 0–2 |
| Górnik Zabrze | 7–1 | Jeunesse Esch | 3–0 | 4–1 |
| Reial Madrid | 4–0 | Moss | 3–0 | 1–0 |
| Budapest Honvéd | 1–4 | Celtic FC | 1–0 | 0–4 |
| Dynamo Berlin | 3–5 | Werder Bremen | 3–0 | 0–5 |
| Vitosha | 2–7 | AC Milan | 0–2 | 2–5 |
| Dundalk | 0–8 | Estrella Roja | 0–5 | 0–3 |
| Ħamrun Spartans | 2–3 | 17 Nëntori Tirana | 2–1 | 0–2 |
| Pezoporikós Ómilos Làrnakas | 2–7 | IFK Göteborg | 1–2 | 1–5 |
| Sparta Praga | 3–7 | Steaua Bucarest | 1–5 | 2–2 |
| Spartak Moscou | 3–1 | Glentoran | 2–0 | 1–1 |
| Club Brugge | 2–2¹ | Brøndby | 1–0 | 1–2 |
| Valur | 1–2 | AS Monaco | 1–0 | 0–2 |
| Larissa | 3–3² | Neuchâtel Xamax | 2–1 | 1–2 |
| Rapid Viena | 2–3 | Galatasaray | 2–1 | 0–2 |
¹ Club Brugge passà a la segona ronda per la regla del valor doble dels gols en camp contrari.
² Neuchâtel Xamax passà a la segona ronda en vèncer des del punt de penal.

## Segona ronda

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| PSV | 5–2 | FC Porto | 5–0 | 0–2 |
| Górnik Zabrze | 2–4 | Reial Madrid | 0–1 | 2–3 |
| Celtic FC | 0–1 | Werder Bremen | 0–1 | 0–0 |
| AC Milan | 2–2¹ | Estrella Roja | 1–1 | 1–1 |
| 17 Nëntori Tirana | 0–4 | IFK Göteborg | 0–3 | 0–1 |
| Steaua Bucarest | 5–1 | Spartak Moscou | 3–0 | 2–1 |
| Club Brugge | 2–6 | AS Monaco | 1–0 | 1–6 |
| Neuchâtel Xamax | 3–5 | Galatasaray | 3–0 | 0–5 |
¹ Milan passà a quarts de final en vèncer des del punt de penal.

## Quarts de final

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| PSV | 2–3 | Reial Madrid | 1–1 | 1–2 |
| Werder Bremen | 0–1 | AC Milan | 0–0 | 0–1 |
| IFK Göteborg | 2–5 | Steaua Bucarest | 1–0 | 1–5 |
| AS Monaco | 1–2 | Galatasaray | 0–1 | 1–1 |

## Semifinals

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Reial Madrid | 1–6 | AC Milan | 1–1 | 0–5 |
| Steaua Bucarest | 5–1 | Galatasaray | 4–0 | 1–1 |

## Final

| AC Milan | 4–0 | Steaua Bucarest Gullit 17' 38' Van Basten 26' 46' |
* Guanyador de la Copa d'Europa 1988-89
* AC Milan Tercer títol

## Enllaços externs

* Temporada 1988-89 a la web de la UEFA
* RSSSF
# Aliaksandr Karxakévitx

Aliaksandr Karxakévitx (Aixmiani, 6 d'abril de 1959) és un jugador d'handbol bielorús, ja retirat, que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla de plata en la competició d'handbol. Vuit anys més tard, als Jocs de Seül, guanyà la medalla de d'or en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món d'handbol, d'or el 1982 i de plata el 1990.
A nivell de clubs jugà al SKA Minsk (1977-1990) i al Hurth d'Alemanya (1990-1994). Guanyà sis lligues soviètiques (1981, 1984, 1985, 1986, 1988 i 1989), tres Copes de l'URSS (1980, 1981 i 1982), tres Copes d'Europa (1987, 1989 i 1990), dues Recopes d'Europa (1983 i 1988) entre molts altres títols.
Una vegada retirat passà a exercir d'entrenador de la selecció nacional bielorussa.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Aleksandr Karshakevich». [Consulta: 12 desembre 2023].
* ↑ Men Handball X World Championship 1982 West Germany - 23.02-07.03 Champion Soviet Union a todor66.com
* ↑ «Men Handball XII World Championship 1990 Czechoslovakia 28.02-10.03 Champion Sweden». [Consulta: 12 desembre 2023].
* 1 2 «КАРШАКЕВИЧ Александр Владимирович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 12 desembre 2023].
# Òxid de sodi

L'òxid de sodi, Na₂O, és un compost iònic que es presenta com un sòlid de color blanquinós. Reacciona violentament amb aigua per donar hidròxid de sodi, NaOH. Es descompon quan s'escalfa a més de 400 °C produint peròxid de sodi, Na₂O₂ i sodi, Na. Els òxids dels metalls alcalins M₂O (M = Na, K, Rb) cristal·litzen en una estructura d'antifluorita, és a dir, les posicions d'anions i cations es troben permutades respecte de les seves posicions en la fluorita CaF₂. És tòxic i fortament corrosiu en contacte amb ulls, pell i vies respiratòries. Forma part de la composició del vidre, en un 15%, els altres components són diòxid de silici, un 70%, i òxid de calci, un 9%. La seva funció és rebaixar el punt de fusió del diòxid de silici i donar major elasticidad al vidre fus.

## Reactivitat

La producció de Na₂O s'aconsegueix reaccionant el sodi amb oxigen:
    4 Na + O₂ → 2 Na₂O
però també es produeix peròxid segons la reacció:
    6 Na + 2 O₂ → 2 Na₂O + Na₂O₂
* L'obtenció de Na₂O pur es pot aconseguir reaccionant sodi líquid amb nitrat de sodi, NaNO₃.
    10 Na + 2 NaNO₃ → 6 Na₂O + N₂
* Reacciona violentament amb l'aigua produint l'hidròxid de sodi
    Na₂O + H₂O → 2 NaOH

## Referències

* ↑ Wells, A.F. Structural Inorganic Chemistry, Oxford, Clarendon Press,1984 ISBN 0-19-855370-6

## Bibliografia

* LIDE D.R. (Ed.) Handbook of Chemistry and Physics. CRC Press. 77th Ed. (1996-1997) New York
# Princeton (Iowa)

Princeton és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 946 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Princeton tenia 946 habitants, 362 habitatges, i 264 famílies. La densitat de població era de 143,2 habitants/km².
Dels 362 habitatges en un 39% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,4% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 26,8% no eren unitats familiars. En el 23,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 31,7% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 10,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.833 $ i la renda mediana per família de 53.182 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.289 $ mentre que les dones 21.923 $. La renda per capita de la població era de 18.678 $. Entorn del 5,6% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Princeton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Princeton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Anna Maria Barbany

Anna Maria Barbany (Barcelona, 1945) és una actriu catalana de teatre, cinema i televisió que ha treballat també molts anys a Madrid.
Després d'estudiar teatre i dansa, va començar la seva carrera interpretativa al 1962 en el teatre, un àmbit que mai ha deixat, tot i que les seves intervencions a la televisió potser l'han feta més popular.
En el teatre ha interpretat papers de tots els grans dramaturgs, entre els quals Shakespeare, Txekhov, Ibsen, Pirandello, Miller, Molière, Calderón, Lope de Vega, Cervantes, de Filippo, Vilanova, Marsillach, Picas, Salom, Nieva, Ballesteros... I ha treballat amb directors com Herman Bonnin, Ventura Pons, Loperena, Manuel Collado, Josep María Flotats o Sergi Belbel.
En televisió ha participat inicialment en els programes teatrals, com ara Estudio 1, i després en moltes sèries, com Merlí, La Sagrada Familia, Plats bruts, Los hombres de Paco, Recuerda cuándo, Clase media, Casi perfectos, De moda, L’un per l’altre...
Pel que fa al cinema ha participat en pel·lícules molt escollides, com ara El pájaro de la felicidad (1993), de Pilar Miró, Obra maestra (2000), de David Trueba, o Lo mejor que le puede pasar a un cruasán (2003), de Paco Mir.

## Reconeixements

Entre altres premis, al 2018 li va ser concedit el Premi Actua en la seva categoria d'actriu, que atorga la Fundació AISGE.

## Trajectòria professional
### Teatre

* 1966. L'apotecari d'Olot, de Frederic Soler (Serafí Pitarra). Al Teatre Romea de Barcelona.
* 1971. La playa vacía, de Jaume Salom, estrenada al Teatre Moratín de Barcelona.
* 1973. La zapatilla, d'Alan Ayckbourn, estrenada al Teatre Moratín de Barcelona.
* 1973, juny. Un yogur para dos, de Stanley Price. Versió d'Enric Ortenbach. Estrenada al Teatre Moratín, de Barcelona.
* 1973, novembre. Tiempo de espadas, de Jaume Salom. Teatre Moratín, de Barcelona.
* 1992. Carícies de Sergi Belbel, estrenada al Teatre Romea, Barcelona.
* 1995. El acero de Madrid de Lope de Vega. Estrenada per la Compañía de Teatro Clásico, amb representacions al Teatre Victòria de Barcelona.
* 2002. Dissabte, diumenge i dilluns, d'Eduardo de Filippo, estrenada al TNC, Barcelona.
* 2006. Casi perfectos, de Javier Daulte, estrenada al Teatre Romea de Barcelona.

### Sèries de televisió

* 1999-2000: Plats bruts, on era la Carbonell.
* 2003: L'un per l'altre
* 2001: A Moncloa ¿dígame? era María Fernanda
* 2004-2005: A Casi perfectos era Gloria Domínguez
* 2010-2011: A La sagrada família era la Fina
* 2015-2018: A Merlí era Carmina Calduch

### Cinema

* 1970: El Certificado, de Vicent Lluch
* 1993ː El pájaro de la felicidad, de Pilar Miró
* 2000: Obra maestra, de David Trueba: mare del Benito.
* 2002: Lisístrata, de Francesc Bellmunt: Papila.
* 2003: Lo mejor que le puede pasar a un cruasán, de Paco Mir: la mare

## Referències

* ↑ «Anna Maria Barbany» (en castellà). formulatv.com. [Consulta: 24 agost 2018].
* 1 2 3 «AISGE premia a Anna Maria Barbany y Gemma Cuervo - Revista Godot» (en castellà), 15-11-2018. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Anna María Barbany | CDAEM, Teatro Español» (en castellà). [Consulta: 12 febrer 2024].
# Lantana

Lantana és un gènere de plantes de la família de les verbenàcies que té més de 150 espècies.

## Distribució

Originàriament són plantes tropicals que s'han adaptat a diferents climes, entre ells el mediterrani. A molts llocs la Lantana camara es considera com a espècie invasora.

## Descripció

Hi ha espècies herbàcies i d'altres d'arbustives que poden arribar als dos metres d'alçada. Les fulles són oposades, ovals i dentades. Les flors, petites, s'obren en inflorescències en corimbes durant tot l'estiu. Tenen la peculiaritat de canviar de color des de groc pàl·lid a vermell quan són madures. Hi ha varietats d'altres colors.
Les fulles i flors desprenen una forta olor. Les baies, molt atractives per als insectes i per als ocells, són comestibles quan són madures, però són lleugerament tòxiques quan són verdes. Les fulles són tòxiques si es mengen.

## Conreu

* Sòl: S'adapta a qualsevol sòl sa.
* Temperatura: Elevada. Són plantes tropicals.
* Llum: Aguanten l'exposició a ple sol.
* Aigua: Reg escàs a l'hivern. Regular la resta de l'any. Suporten bé la sequera.
* Trasplantament: Es poden trasplantar a la primavera.
* Poda: Es pot esporgar fortament a la primavera.
* Reproducció: Llavors o preferentment esqueixos, especialment a la primavera.
* Plagues: Atenció a la mosca blanca.

## Utilitats i creences

Les fulles de la lantana s'utilitzen en infusió per alleujar el mal d'estómac. Combinada amb altres herbes, s'utilitza també contra els dolors menstruals. Si es destil·la, s'obté un oli recomanat per combatre l'estrès i afavorir la son. Es creu que aquesta planta porta bona sort.

## Taxonomia

N'hi ha més de 150; cal destacar:
* Lantana camara - tomateta amb ou
* Lantana indica Roxb.
* Lantana involucrata
* Lantana montevidensis
* Lantana rugulosa
* Lantana tiliifolia
* Lantana trifolia

## Galeria

* Lantana montevidensis
* Lantana camara L.
* Fruits tòxics de Lantana camara
* Lantana camara
* Lantana involucrata
* Lantana trifolia

## Enllaços externs

* Lantana - Llista completa
# Estanislau Casas i Sanmartí

Estanislau Casas i Sanmartí (Manresa, 18 de febrer de 1883 - 30 d'octubre de 1905) fou fundador i primer director de l'Orfeó Manresà.

## Biografia

Estanislau Casas, va néixer el 18 de febrer de 1883 a Manresa, Orfe de pare, vivia amb la seva mare i les seves dues germanes. Va iniciar els estudis amb un professor particular, el Sr. Bosch, entrant molt jove a treballar com a escrivent en el despatx del Procurador dels Tribunals Alfred Puig Subirana. El seu tiet, l'Ignasi Casas, li va fer de segon pare, i li va pagar els estudis elementals de música.
En "Lau", que així era com l'anomenaven els seus amics, era un enamorat del bell art de la musicà i un emprenedor brillant, aquest va tenir la idea de fundar una associació musical similar a l'Orfeó Català.
El 6 d'octubre de 1901, en una magna reunió, en el saló de sessions de l'Excel·lentíssim Ajuntament, va quedar definitivament constituït l'Orfeó Manresà i per aclamació, en fou nomenat mestre–director.
El dia 28 del mateix mes, es van iniciar les sessions de solfeig i teoria musical per a les tres seccions d'homes, nens i nenes.
La primera manifestació artística de l'Orfeó va ser el mes de novembre, en el santuari de Nostra Senyora de la Salut de Viladordis, amb la celebració d'un aplec, que va esdevenir tradicional en anys successius i on es reunien un gran nombre de persones de Manresa i comarca. Amb motiu d'aquest fet l'Orfeó va prendre com a Patrona a la Verge de la Salut.
El primer concert públic es va celebrar el 20 de setembre de 1903, en el Teatre Conservatori, lluint per primera vegada la senyera dissenyada per l'artista manresà Francesc Cuixart, protector i entusiasta de l'Orfeó. Aquest concert va ser a benefici del director i fundador, l'Estanislau Casas, per tal de costejar la quota per eximir-se del servei militar.
Quan l'Estanislau Casas començava a recollir el fruit del seu treball, amb reconeixements i premis, tant a la ciutat com arreu de Catalunya, fruit del seu talent i caràcter, el va sorprendre una malaltia infecciosa que va posar fi a la seva vida el 30 d'octubre de 1905, als 22 anys.

## Referències

* 1 2 3 «Fundació Orfeó Manresà», 10-01-2014. Arxivat de l'original el 2014-01-10. [Consulta: 2 gener 2025].

## Bibliografia

* Clarena i Testagorda, Enric. Biografia del Meritíssim Manresà N'Estanislau Casas y Sanmartí y ecs-president de l'Associació Obrera Catalanista y fundador y ecs-director de l'Orfeó Manresà. Manresa: Impr. y Enquadernació de Sant Josep, 1911.
* «Estanislao Casas, el Orfeó Manresà y su sección de gimnástica rítmica». Revista ilustrada Jorba, Año III, núm. 28, 10-1911, p. 225-228.
# Coves càrstiques d'Aggtelek i del Carst Eslovac

Les coves càrstiques d'Aggtelek i del Carst Eslovac són unes coves situades a la típica zona temperada del sistema càrstic que presenten una extremadament rara combinació d'efectes climàtics tropicals i glacials i permeten estudiar la història geològica durant desenes de milions d'anys. Per la gran varietat de formacions i pel fet que es concentren en una àrea restringida, les 712 coves identificades actualment constitueixen un exemple destacat dels processos naturals de llarga durada.

## Localització

Aquesta sèrie de paisatges càrstics, que pertanyen a la llista del Patrimoni Mundial de la UNESCO, inclou els conjunts hongaresos d'Aggtelek i de les muntanyes de Szendrő-Rudabánya i Esztramos, i els eslovacs de la cova de glaç de Dobšiná, els altiplans de Koniar i Plešivec i la rodalia de Silica i Jasov. Entre les coves, s'hi inclouen les següents:
* Complex de Baradla i Domica
* Cova de Gombasek
* Cova de glaç de Silica
* Cova de glaç de Dobšiná
* Cova d'aragonita d'Ochtinská
* Cova de Jasovská

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Caves of Aggtelek Karst and Slovak Karst» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].
# Costella

En anatomia, les costelles (llat. costae) són ossos plans i corbs que s'articulen amb la columna vertebral i amb l'estèrnum formant la caixa toràcica. Les costelles envolten el tòrax (llat. thorax) dels vertebrats, i protegeix els pulmons, el cor, i altres òrgans interns de la cavitat toràcica.

## Espècie humana

En els humans, tant en homes com en dones, trobem 24 costelles (12 parells). Aquest fet va ser descrit a De Humani Corporis Fabrica, cosa que primerament no va ser molt ben rebut, ja que fins llavors es creia en la història d'Adam i Eva, i pensaven que els homes tenien una costella menys que les dones (la dona va ser creada a partir d'una costella d'Adam segons el Gènesi)
Les costelles es divideixen en:
* 7 veritables
* 3 falses
* 2 flotants
Tenen forma d'arc amb un cos amb dues cares, externa i interna; dues vores, superior i inferior; i dos extrems, posterior i anterior.

## Tipus de costelles

* Les costelles veritables són aquelles que estan articulades directament a l'estern.
* Les costelles falses estan unides a altres costelles (mitjançant el cartílag costal comú) però mai articulades directament a l'estern.
* Les costelles flotants són aquelles que només estan articulades per una vèrtebra a la part posterior. Per la part anterior queden lliures.
Viccionari
# Anna Maria Bordas

Ana María Bordas (Barcelona, 8 de desembre de 1959) és una periodista llicenciada en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona, especialitzada en la gestió de televisió.
Va treballar a Ràdio Cadena Espanyola com a redactora entre 1982 i 1984, on va editar i va presentar l'informatiu matinal conjuntament amb Elisenda Roca. Posteriorment fou fins a 1988 redactora de RNE a Barcelona i redactora d'internacional als Serveis Informatius de cap de setmana a TVE a Catalunya, corresponsal de RNE a Washington de 1988 a 1992, any en què va ser coordinadora d'informació no esportiva de la Ràdio Olímpica de RNE-Ràdio 4 durant els Jocs de Barcelona, de 1992 a 1996 responsable d'informació política i local a RNE, de 1997 a 2005 directora de Ràdio Nacional d'Espanya a Catalunya, de 2005 a 2008 directora de relacions institucionals a TVE-Catalunya, de 2008 a 2010 directora de comunicació de TVE a Catalunya, de 2010 a 2014 directora de TVE a Sant Cugat
Posteriorment fou nomenada Cap de la Delegació espanyola al Festival d'Eurovisió, responsable de Projectes Internacionals de TVE, vicepresidenta del Comitè de TV de la Unió Europea de Radiotelevisió, directora d'originals de RTVE, i de nou, des del 2023, passà a ser Cap de la Delegació espanyola al festival d'Eurovisió, així com del Benidorm Fest, que passa a codirigir juntament amb César Vallejo.

## Referències

* ↑ «Ana María Bordas, nova directora de TVE en Sant Cugat» (en castellà), 24-12-2010. [Consulta: 5 novembre 2024].
* ↑ «Ana María Bordas, nova directora de TVE Catalunya a RTVE.es». [Consulta: 7 octubre 2012]., RTVE
* ↑ «Anna María Bordas, nova directora de TVE a Catalunya». El Periodico, 23-12-2010. [Consulta: 26 març 2016].
* 1 2 «Ana María Bordas, directora de Entretenimiento y Divulgación de RTVE» (en castellà). RTVE, 09-06-2021. [Consulta: 5 novembre 2024].
* ↑ «RTVE nombra a Ana María Bordás nueva jefa de la delegación española en Eurovisión» (en castellà). La Vanguardia, 23-05-2023. [Consulta: 5 novembre 2024].
# Raül Roviralta i Astoul

Raül Roviralta i Astoul, (París, 1891 — Madrid, 1979), marquès pontifici de Roviralta de Santa Clotilde. Metge, filàntrop i col·leccionista català
Fill de l'indià i empresari Teodor Roviralta i Figueras i de l'argentina Sofia Astoul, visqué a Barcelona a la casa familiar coneguda com el Frare Blanc i es casà amb Clotilde Rocamora Rosés, de la família dels Rocamora, industrials de sabons, i els Rosés, industrials tèxtils.
L'any 1923 Raül Roviralta s'associà amb Ferran Rubió i Tudurí per fundar Laboratoris Andrómaco, empresa que va obtenir un gran èxit amb el tònic Glefina, a base d'oli de fetge de bacallà.
En uns terrenys que havia comprat un any abans a Lloret de Mar, el 1919 va encarregar a Nicolau Maria Rubió i Tudurí l'inici de la construcció dels Jardins de Santa Clotilde, anomenats així en honor a la seva esposa. El 1927 morí Clotilde Rocamora i a l'any següent es tornà a casar amb Odila Arens de Oliveiras, de família brasilera.
Des de 1932 Raül Roviralta va emprendre iniciatives socials com la creació de l'escola d'assistència social per a la dona de Barcelona, o, dins de Lloret, l'impuls d'inciatives per realitzar donacions a vídues amb fills o pescadors empobrits, a més de repartir regals de Reis als infants del poble, tradició que es mantingué fins poc abans de la seva mort l'any 1979. D'acord amb aquesta sensibilitat, durant el període del Bienni Negre (1935) fou conseller d'assistència social de la Generalitat de Catalunya.
El 1937 va publicar Los problemas de asistencia social en la Nueva España', un manifest a favor de la labor benèfica i la caritat organitzada compatible amb el nacionalcatolicisme que vindria. També durant les dècades de 1940 i 1950, en reconeixement d'això i la seva ajuda als nens sense recursos, el 1952 el Vaticà li va atorgar el títol de marquès de Roviralta de Santa Clotilde.
Fou enterrat al panteó familiar del cementiri de Lloret de Mar.

## Referències

* ↑ «Raül Roviralta i Astoul». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gomà, Sara. «Raül Roviralta i Astoul». Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 3 4 Lanao, Pau. «Clotilde i el marquès - 03 ago 2017», 06-08-2023. [Consulta: 6 agost 2023].
* ↑ Roviralta Astoul, Raúl. Los problemas de asistencia social en la nueva España (en castellà). S.l.: s.n., 1938.
* ↑ «Raül Roviralta, marqués de Roviralta de Santa Clotilde». Arxivat de l'original el 2019-01-01. [Consulta: 1r gener 2019].