# ExoMars Trace Gas Orbiter

L'ExoMars Trace Gas Orbiter (TGO) és un orbitador de recerca atmosfèrica i transportador del mòdul de descens Schiaparelli que va ser enviat a Mart el 2016 com a part de la missió ExoMars liderada per l'ESA. En la citada missió el TGO va lliurar el mòdul de descens estàtic ExoMars Schiaparelli que es va estavellar amb la superfície de Mart. D'aleshores ençà, el TGO s'ha dedicat a registrar les fonts de metà (CH₄) i altres gasos al planeta roig que podrien ser evidència d'una possible activitat biològica o geològica. Aquesta investigació també ha ajudat a seleccionar el lloc d'aterratge de l'astromòbil Rosalind Franklin que previsiblement serà enviat a Mart a finals de 2028 a la recerca de biomolècules i biosignatures.

## Història

Les investigacions amb els observatoris terrestres i espacials han demostrat la presència de petites quantitats de metà en l'atmosfera de Mart que sembla variar amb la ubicació i l'hora. Això pot indicar la presència de vida microbiana a Mart, o un procés geoquímic com pot ser el vulcanisme o activitat hidrotermal.
El repte de discernir la font de metà en l'atmosfera de Mart va portar a la planificació independent per l'ESA i la NASA d'un orbitador cadascun que portaria instruments amb la finalitat de determinar si la seva formació és d'origen biològic o geològic, així com els seus productes de descomposició, com ara el formaldehid i el metanol.

### Intent de col·laboració amb la NASA

El Mars Science Orbiter (MSO) de la NASA es va preveure originalment en 2008 amb l'objectiu de llançament de finals de 2013. Els funcionaris de la NASA i l'ESA van acordar en comú els recursos i els coneixements tècnics i col·laborar per posar en marxa un únic vehicle orbital. L'acord, anomenat Mars Joint Exploration Initiative, es va signar el juliol de 2009 i proposat utilitzar un coet Atlas en comptes d'un Soiuz, que va alterar significativament l'ajust tècnic i financer de la missió ExoMars europea. Atès que l'astromòbil ExoMars es va planejar originalment per ser llançat juntament amb el TGO, un futur acord requeriria que l'astromòbil perdés el pes suficient per adaptar-se a bord del coet Atlas amb l'orbitador de la NASA. En lloc de reduir la massa del vehicle, gairebé es va duplicar quan la missió es va combinar amb altres projectes per a un programa de múltiples naus espacials dividides en dos llançaments Atlas V: l'ExoMars Trace Gas Orbiter (TGO) es va fusionar amb el projecte, que transportaria un mòdul de descens meteorològic programat per al seu llançament en 2016. L'orbitador europeu portaria diversos instruments destinats originalment pel MSO de la NASA, de manera que l'agència estatunidenca va reduir els objectius i es va centrar en els instruments de detecció de traces de gasos atmosfèrics per a la seva incorporació en l'ExoMars Trace Gas Orbiter de l'ESA.
Sota el pressupost de l'any fiscal de 2013 del President Obama lliurat el 13 de febrer de 2012, la NASA va posar fi a la seva participació en l'ExoMars a causa de les retallades pressupostàries per tal de pagar per l'excés de despeses del Telescopi espacial James Webb. Amb fons de la NASA per a aquest projecte cancel·lat, la majoria dels plans de l'ExoMars van haver de ser reestructurats.

### Col·laboració amb Rússia

El 15 de març de 2012, el Consell de governants de l'ESA va anunciar que seguia endavant amb el seu programa ExoMars en col·laboració amb l'Agència Espacial Russa (Roscosmos), amb la previsió de contribuir amb dos vehicles de llançament de càrregues pesants Proton i addicionalment un sistema d'entrada, descens i aterratge per la missió d'astromòbil de 2018.
Segons la proposta de col·laboració amb Roscosmos, la missió ExoMars es dividia en dues parts: la missió d'orbitador/mòdul de descens al març de 2016 que inclou el TGO i un mòdul de descens estacionari de 2,4 m de diàmetre fabricat per l'ESA anomenat Schiaparelli —també per ser llançat amb un coet rus Proton.

### Llançament de la primera nau el 2016

El 14 de març de 2016 es va llançar a l'espai la nau que contenia l'orbitador ExoMars Trace Gas Orbiter (TGO) i el mòdul de descens Schiaparelli.

### Endarreriments i suspensió de la segona missió

L'astromòbil estava previst que fos llançat el 2018 i aterrés a Mart a començament de 2019, però al maig de 2016 l'ESA va anunciar que el llançament es produiria el 2020 a causa d'endarreriments en les activitats industrials i els lliuraments dels instruments científics.
El 12 de març de 2020, es va anunciar que el llançament de la segona missió seria posposat al 2022 perquè el vehicle no estava llest per al seu llançament el 2020, amb endarreriments agreujats per les restriccions per viatjar durant la pandèmia de la COVID-19.
El 28 de febrer de 2022, es va anunciar que el llançament de la segona missió "era molt improbable" a causa de les sancions a Rússia en resposta a la invasió d'Ucraïna.
El 17 de març de 2022, fou abandonada la finestra de llançament de 2022, amb la suspensió permanent de la col·laboració amb Roscosmos.

### Represa de la segona missió

No obstant, al novembre d'aquell mateix any, els estats membres de l'Agència Europea de l'Espai (ESA) van comprometre 360 milions d'euros per a l'astromòbil Rosalind Franklin, que va incloure cobrir el cost de reemplaçar els components russos. Planejat ara el llançament per al 2028, l'astromòbil durà un espectòmetre de massa de nova generació, l'Analitzador de Molècules Orgàniques de Mart, o MOMA (per les seves sigles en anglès).

## Especificacions

Les especificacions són les següents:

### Dimensions

* Bus central de 3,5m × 2m × 2m

### Propulsió

* Motor principal de bicombustible líquid a 424 N que s'utilitzarà per entrar en l'òrbita de Mart i les maniobres

### Energia

* 20m² de panells solars enterament coberts amb cèl·lules i capaç de girar en un grau, generant 2000 W de potència a Mart

### Bateries

* 2 mòduls de bateries d'ió liti amb aproximadament una capacitat total de 5100 watt hores per proporcionar energia durant els eclipsis durant la missió primària

### Comunicació

* Antena d'alt guany de banda X de 2,2 m amb un mecanisme de doble eix i un amplificador de tub d'ona progressiva de RF de 65 W per comunicar-se amb la Terra
* Transceptors de banda UHF Electra amb una sola antena helicoidal per comunicar-se amb els vehicles d'exploració de superfície i mòduls d'aterratge

### Control tèrmic

* Control d'eixos de guinyada de la nau espacial per assegurar les tres cares que contenen la càrrega útil científica segueixen fredes

### Massa

* 3732 kg – massa del TGO
* 4332 kg – massa de llançament incloent el mòdul de descens Schiaparelli

### Càrrega útil

* Fins a 135,6 kg d'instruments científics

## Ciència

A la seva arribada a Mart, el TGO es va separar del mòdul de descens ExoMars Schiaparelli i va funcionar com a relé de telecomunicacions per a 8 sols després de l'aterratge. Posteriorment, el TGO a poc a poc va realitzar una aerofrenada durant set mesos en una òrbita més circular per a les observacions científiques. Servirà com a relé de comunicacions per a l'astromòbil Rosalind Franklin i continuarà servint com a satèl·lit de comunicacions per a futures missions que puguin aterrar-hi.
La missió ha cartografiat els nivells d'hidrogen just sota la superfície de Mart. Llocs en els quals es troba l'hidrogen poden indicar dipòsits de gel d'aigua, la qual cosa podria ser útil per a futures missions tripulades.
En particular, la missió es caracteritza per la localització de la variació temporal i espacial de les fonts per a una àmplia llista de traces de gasos atmosfèrics. Si es troba metà (CH 4) en presència de propà (C 3H 8) o età (C 2H 6), resulta que hi hauria un fort indici que els processos biològics estan involucrats. No obstant això, si el metà es troba en la presència de gasos com ara el diòxid de sofre (SO 2), això seria una indicació que el metà és un subproducte dels processos geològics.

### Detecció

La naturalesa de la font de metà requereix mesuraments d'un conjunt de traces de gasos per tal de caracteritzar els possibles processos bioquímics i geoquímics. L'orbitador té una sensibilitat molt alta a (almenys) les següents molècules i els seus isòmers isotòpics: aigua (H 2O), hidroperoxil (HO 2), nitrogen diòxid (NO 2), òxid nitrós (N 2O), metà (CH 4), acetilè (C 2H 2), etilè (C 2H 4), età (C 2H 6), propà (C 3H 8), formaldehid (H 2CO), àcid cianhídric (HCN), àcid sulfhídric (H 2S), sulfur de carbonil (OCS), diòxid de sofre (SO 2), clorur d'hidrogen (HCl), monòxid de carboni (CO) i ozó (O 3). Les sensibilitats de detecció es troben en nivells de 100 parts per trilió, millorat a 10 parts per bilió o millor fent una mitjana d'espectres, que podria ser presa en diversos espectres per segon.

### Caracterització

* La variabilitat espacial i temporal: cobertura de latitud i longitud diverses vegades en un any de Mart per determinar les fonts regionals i les variacions estacionals (informats a ser grans, però encara controvertida amb la comprensió actual de la fotoquímica en fase gasosa a Mart.)
* La correlació de les observacions de concentració amb paràmetres ambientals de temperatura, pols i aerosols de gel (llocs potencials per a la química heterogènia.)

### Localització

* Mapeig de múltiples rastrejadors (p. ex., aerosols, vapor d'aigua, CO, CH 4) amb diferents temps de vida fotoquímics i correlacions ajuda a restringir els models de simulació i els punts de les regions de font/embornal.
* Per aconseguir la resolució espacial requerida per localitzar les fonts podria requerir la localització de molècules en la part ~ 1 per mil milions de concentració.

### Càrrega útil

Com el Mars Reconnaissance Orbiter, el Trace Gas Orbiter és un orbitador híbrid de ciència-telecomunicacions. La massa de la càrrega científica és d'aproximadament de 115 kg i consisteix en:
* Nadir and Occultation for Mars Discovery (NOMAD) conté dos canals d'espectròmetre infraroig i un d'ultraviolat. Desenvolupat per Bèlgica.
* Atmospheric Chemistry Suite (ACS) té tres canals d'espectròmetre infraroig Desenvolupat per Rússia.
    NOMAD i ACS proporcionen la més àmplia cobertura espectral dels processos atmosfèrics de Mart fins ara. Dues vegades per òrbita, a l'alba i al capvespre local, que podran observar el Sol que brilla a través de l'atmosfera. És possible la detecció de traces atmosfèriques en nivell de parts per mil milions (de l'anglès parts-per-billion o ppb).
* Color and Stereo Surface Imaging System (CaSSIS) és una càmera estereogràfica d'alta resolució (4,5 m/píxel) per a la construcció de models d'elevació digitals exactes de la superfície de Mart. També serà una eina important per a la caracterització de candidats d'ubicació dels llocs d'aterratge per a futures missions. Desenvolupat per Suïssa.
* Fine Resolution Epithermal Neutron Detector (FREND) és un detector de neutrons que pot proporcionar informació sobre la presència d'hidrogen, en forma d'aigua o minerals hidratats, a la capa superior de la superfície de Mart. Desenvolupat per Rússia.

### Relé de telecomunicacions

A causa dels desafiaments de l'entrada, descens i aterratge, els mòduls d'aterratge de Mart són molt limitats en massa, volum i potència. Per a les missions aterrades, això col·loca severes restriccions en la mida de l'antena i la potència de transmissió, que al seu torn redueixen en gran manera la capacitat de comunicació directa amb la Terra en comparació amb la nau espacial orbital. Com a exemple, la capacitat d'enllaços descendents en els astromòbils Spirit i Opportunity tenir solament 1/600a part la capacitat de baixada de dades de la Mars Reconnaissance Orbiter. La comunicació en relé adreça aquest problema en permetre que els vehicles en la superfície de Mart puguin comunicar-se utilitzant majors velocitats de dades a través d'enllaços de curt abast als orbitadors de Mart propers, mentre que l'orbitador assumeix la tasca de comunicar a través de l'enllaç de llarga distància a la Terra. Aquesta estratègia relé ofereix una varietat de beneficis clau pels mòduls d'aterratge a Mart: l'augment de volum de dades que retornen, els requisits d'energia reduïts, sistema de comunicacions de massa reduïda, augment de les oportunitats de comunicació, les comunicacions robustes d'esdeveniments crítics i ajuda de navegació in situ. La NASA va proporcionar un relé de telecomunicacions Electra i un instrument de navegació per assegurar les comunicacions entre les sondes i astromòbils en la superfície de Mart i els controladors a la Terra. El TGO va proporcionar al mòdul de descens Schiaparelliun relé de telecomunicacions. S'espera que funcioni també com a relé de comunicacions amb l'astromòbil Rosalind Franklin i altres missions que puguin aterrar a Mart en el futur.

## Resultats científics

El 15 d'abril de 2018 la nau espacial va prendre les seves primeres fotos de la superfície de Mart. El primer any d'operacions científiques va aportar gran quantitat de noves dades i descobriments científics, que van incloure noves observacions sobre l'estructura i composició de l'atmosfera marciana, sobre el coneixement dels núvols d'aigua-gel durant una tempesta de pols global, noves mesures de la densitat i l'estructura tèrmica atmosfèrica, estimacions del període de temps del registre del clima de la capa de gel en el pol sud, confirmació que els processos de sequetat intensos són els responsables de les línies de pendent recurrent que apareixen en el cràter Gale, i mapes d'alta resolució d'hidrogen subterrani, que augmenten les quantitats conegudes de gel d'aigua a prop de la superfície.
L'abril de 2019, l'equip científic de la missió va informar dels primers resultats en relació a la seva recerca de metà. Sorprenentment, el TGO no havia detectat cap quantitat de metà, malgrat que les seves dades eran més sensibles que les concentracions de metà trobades utilitzant l'astromòbil Curiosity, l'orbitador Mars Express i observacions preses des de la pròpia superfície marciana.

## Referències

* ↑ «ExoMars Orbiter and EDM Mission (2016)». ESA, 13-03-2014. [Consulta: 4 setembre 2015].
* 1 2 3 Allen, Mark; Witasse, Olivier. MEPAG June 2011. Jet Propulsion Laboratory, 16 juny 2011. «2016 ESA/NASA ExoMars Trace Gas Orbiter» (PDF)
* ↑ J. L. Vago. Planetary Science Decadal Survey (PDF). ESA, 10 setembre 2009. «Mars Panel Meeting»
* 1 2 MEPAG Report to the Planetary Science Subcommittee Author: Jack Mustard, MEPAG Chair. 9 July 2009 (pp. 3)
* ↑ Chang, Kenneth «Dark Spot in Mars Photo Is Probably Wreckage of European Spacecraft». The New York Times, 21-10-2016 [Consulta: 21 octubre 2016].
* ↑ Foust, Jeff. «ESA awards contract to Thales Alenia Space to restart ExoMars» (en anglès americà). SpaceNews, 10-04-2024. [Consulta: 11 abril 2024].
* ↑ Mars Trace Gas Mission Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine. (10 September 2009)
* ↑ Mumma, Michael J.; Villanueva, Geronimo L.; Novak, Robert E.; Hewagama, Tilak; Bonev, Boncho P.; Disanti, Michael A.; Mandell, Avi M.; Smith, Michael D. «Strong Release of Methane on Mars in Northern Summer 2003». Science, 323, 5917, 20-02-2009, pàg. 1041–1045. Bibcode: 2009Sci...323.1041M. DOI: 10.1126/science.1165243. PMID: 19150811.
* ↑ Hand, Eric «Plumes of methane identified on Mars». Nature News, 21-10-2008 [Consulta: 2 agost 2009].
* ↑ «Making Sense of Mars Methane (June 2008)». Arxivat de l'original el 2008-09-23. [Consulta: 16 març 2016].
* ↑ Steigerwald, Bill «Martian Methane Reveals the Red Planet is not a Dead Planet». NASA's Goddard Space Flight Center. NASA, 15-01-2009 [Consulta: 24 gener 2009]. Arxivat 17 de gener 2009 a Wayback Machine.
* ↑ Howe,, K. L.. "Methane Production by Methanogens in Perchlorate-Supplemented Media." (PDF) a 40th Lunar and Planetary Science Conference (2009).
* ↑ Levin, Gilbert V. Levin «Methane and life on Mars». Proc. SPIE, 7441, 74410D, 03-09-2009, pàg. 74410D. DOI: 10.1117/12.829183.
* ↑ Rincon, Paul «Agencies outline Mars initiative». BBC News, 09-07-2009 [Consulta: 26 juliol 2009].
* ↑ «NASA orbiter to hunt for source of Martian methane in 2016». Thaindian News, 06-03-2009 [Consulta: 26 juliol 2009]. Arxivat 5 October 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-10-05. [Consulta: 16 març 2016].
* ↑ Mars Trace Gas Mission – Science Rationale & Concept Arxivat 2010-12-21 a Wayback Machine. (10 September 2009)
* 1 2 «Report to MEPAG on the ESA-NASA Joint Instrument Definition Team (JIDT) for the Proposed 2016 Orbiter-Carrier». NASA, 29-07-2009. Arxivat de l'original el 7 de setembre 2015. [Consulta: 4 setembre 2015].
* 1 2 «ESA Proposes Two ExoMars Missions». Michael A. Taverna. Aviation Week, 19-10-2009 [Consulta: 30 octubre 2009]. Arxivat 14 de novembre 2011 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-11-14. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ NASA Could Take Role in European ExoMars Mission Arxivat 2012-12-08 at Archive.is 19 June 2009
* ↑ Amos, Jonathan «Europe's Mars plans move forward». BBC News, 12-10-2009 [Consulta: 12 octubre 2009].
* ↑ «ESA Proposes Two ExoMars Missions». Michael A. Taverna. Aviation Week, 19-10-2009 [Consulta: 23 octubre 2009]. Arxivat 14 de novembre 2011 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-11-14. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ «ExoMars Trace Gas Orbiter (TGO)». European Space Agency, 06-01-2012. [Consulta: 19 març 2012].
* ↑ «Experts React to Obama Slash to NASA's Mars and Planetary Science Exploration». Ken Kremr. Universe Today, 01-02-2012 [Consulta: 18 febrer 2012].
* ↑ «Have Europe's Martian exploration plans been derailed by America?». Megan Whewell. MSN News, 15-02-2012 [Consulta: 15 febrer 2012]. Arxivat 11 de maig 2012 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-05-11. [Consulta: 16 març 2016].
* ↑ «Europe Joins Russia on Robotic ExoMars». Amy Svitak. Aviation Week, 16-03-2012 [Consulta: 16 març 2012].
* ↑ «ESA Ruling Council OKs ExoMars Funding». Peter B. de Selding. Space News, 15-03-2012 [Consulta: 16 març 2012].
* ↑ «NASA drops ExoMars missions in 2013 budget». Optics, 15-02-2012 [Consulta: 15 febrer 2012].
* ↑ Spacewatch: Uncertainties for ExoMars
* ↑ «Europe still keen on Mars missions». Jonathan Amos. BBC News, 15-03-2012 [Consulta: 16 març 2012].
* ↑ Chang, Kenneth «Mars Mission Blasts Off From Kazakhstan». The New York Times, 14-03-2016.
* ↑ Staff. «Watch ExoMars Launch (March 14, 2016, 08:30 GMT)». European Space Agency, 10-03-2016. Arxivat de l'original el 11 March 2016. [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «Russia and Europe Team Up for Mars Missions». Space.com, 14-03-2013.
* ↑ Amos, Jonathan. «ExoMars Rosalind Franklin: Rover mission delayed until 2022». BBC News, 12-03-2020. [Consulta: 12 març 2020].
* ↑ «ESA statement regarding cooperation with Russia following a meeting with Member States on 28 February 2022». ESA Newsroom and Media Relations Office – Ninja Menning, 28-02-2022. [Consulta: 28 febrer 2022].
* ↑ «ESA suspends work with Russia on ExoMars mission» (en anglès americà). SpaceNews, 17-03-2022. [Consulta: 2 maig 2022].
* ↑ Drahl, Carmen «The long-awaited mission that could transform our understanding of Mars» (en anglès). Knowable Magazine | Annual Reviews, 03-05-2023. DOI: 10.1146/knowable-050323-1.
* ↑ «ExoMars Trace Gas Orbiter (TGO)». European Space Agency (ESA), 12-07-2012. [Consulta: 8 març 2014].
* ↑ Evolution of the Trace Gas Orbiter specifications, according to ESA. Russian Space Web. Anatoly Zak. 3 March 2016.
* ↑ «FAQ: The 'rebirth' of ESA's ExoMars Rosalind Franklin mission». European Space Agency. [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ «TGO's orbit around Mars». European Space Agency. [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ Grayzeck, Ed «ExoMars 2016 - NSSDCA ID: EXOMARS16». NASA News, 2015 [Consulta: 15 març 2016].
* ↑ Montmessin, F. «Atmospheric Chemistry Suite: Science Overview» (PDF). LATMOS CNRS, France. Arxivat de l'original el 2016-03-15. [Consulta: 14 març 2016]. «Determining the origin of methane on Mars can only be addressed by looking at methane isotopologues and at higher alkanes (ethane, propane) - page 44.»
* ↑ McKie, Robin «'Giant nose in the sky’ ready for lift-off in mission to sniff out traces of life on Mars». The Guardian, 20-02-2016 [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ Vandaele, A. C.. «NOMAD, a spectrometer suite for nadir and solar occultation observations on the ExoMars Trace Gas Orbiter». [Consulta: 4 setembre 2015].
* 1 2 J Vago et al., "ExoMars, ESA’s next step in Mars exploration", ESA Bulletin magazine, number 155, August 2013, pages 12–23
* ↑ «ExoMars Trace Gas Orbiter Instruments». ESA, 20-02-2014. [Consulta: 8 març 2014].
* ↑ Zak, Anatoly. «Trace Gas Orbiter might help unlock mysteries of Mars». Russian Space Web, 25-02-2016. [Consulta: 26 febrer 2016].
* ↑ Europe to invest 12 bln euros in a new space Odyssey, by Olga Zakutnyaya. Space Daily, 25 November 2012.
* 1 2 «Russia to Construct Landing Pad for Russian-European "ExoMars-2018" Space Mission». RIA Novosti [Russia], 04-08-2014 [Consulta: 5 agost 2014].
* ↑ «Europe». Jonathan Amos. BBC News, 18-06-2013 [Consulta: 18 juny 2013].
* ↑ Relay Orbiters for Enhancing and Enabling Mars In Situ Exploration Arxivat 2013-05-11 a Wayback Machine. (15 September 2009)
* ↑ «U.S., Europe Won't Go It Alone in Mars Exploration». Peter B. de Selding. Spacew News, 26-09-2012 [Consulta: 27 setembre 2012].
* ↑ Thomas, Nicolas; Svedhem, Håkan; Bauer, Markus. «ExoMars returns first images from new orbit». European Space Agency, 26-04-2018. [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ Svedhem, H.; Vago, J. L.; Rodionov, D. «The ExoMars Trace Gas Orbiter - New Results and Future Plans». AGU Fall Meeting Abstracts, vol. 23, 01-12-2019. Bibcode: 2019AGUFM.P23B3482S.
* ↑ Trokhimovskiy, A.; Perevalov, V.; Korablev, O.; Fedorova, A. A.; Olsen, K. S.; Bertaux, J.-L.; Patrakeev, A.; Shakun, A.; Montmessin, F. «First observation of the magnetic dipole CO2 absorption band at 3.3 μm in the atmosphere of Mars by the ExoMars Trace Gas Orbiter ACS instrument» (en anglès). Astronomy & Astrophysics, vol. 639, 01-07-2020, pàg. A142. Bibcode: 2020A&A...639A.142T. DOI: 10.1051/0004-6361/202038134. ISSN: 0004-6361.
* ↑ Olsen, K. S.; Lefèvre, F.; Montmessin, F.; Fedorova, A. A.; Trokhimovskiy, A.; Baggio, L.; Korablev, O.; Alday, J.; Wilson, C. F. «The vertical structure of CO in the Martian atmosphere from the ExoMars Trace Gas Orbiter» (en anglès). Nature Geoscience, vol. 14, 2, 18-01-2021, pàg. 67–71. Bibcode: 2021NatGe..14...67O. DOI: 10.1038/s41561-020-00678-w. ISSN: 1752-0908.
* ↑ Stcherbinine, A.; Vincendon, M.; Montmessin, F.; Wolff, M. J.; Korablev, O.; Fedorova, A.; Trokhimovskiy, A.; Patrakeev, A.; Lacombe, G. «Martian Water Ice Clouds During the 2018 Global Dust Storm as Observed by the ACS-MIR Channel Onboard the Trace Gas Orbiter» (en anglès). Journal of Geophysical Research: Planets, vol. 125, 3, 2020, pàg. e2019JE006300. arXiv: 1912.08018. Bibcode: 2020JGRE..12506300S. DOI: 10.1029/2019JE006300. ISSN: 2169-9100.
* ↑ Siddle, A. G.; Mueller-Wodarg, I. C. F.; Bruinsma, S.; Marty, J. -C. «Density structures in the martian lower thermosphere as inferred by Trace Gas Orbiter accelerometer measurements» (en anglès). Icarus, vol. 357, 23-10-2020, pàg. 114109. DOI: 10.1016/j.icarus.2020.114109. ISSN: 0019-1035.
* ↑ Becerra, Patricio; Sori, Michael M.; Thomas, Nicolas; Pommerol, Antoine; Simioni, Emanuele; Sutton, Sarah S.; Tulyakov, Stepan; Cremonese, Gabriele «Timescales of the Climate Record in the South Polar Ice Cap of Mars» (en anglès). Geophysical Research Letters, vol. 46, 13, 2019, pàg. 7268–7277. Bibcode: 2019GeoRL..46.7268B. DOI: 10.1029/2019GL083588. ISSN: 1944-8007.
* ↑ Munaretto, G.; Pajola, M.; Cremonese, G.; Re, C.; Lucchetti, A.; Simioni, E.; McEwen, A. S.; Pommerol, A.; Becerra, P. «Implications for the origin and evolution of Martian Recurring Slope Lineae at Hale crater from CaSSIS observations» (en anglès). Planetary and Space Science, vol. 187, 01-08-2020, pàg. 104947. Bibcode: 2020P&SS..18704947M. DOI: 10.1016/j.pss.2020.104947. ISSN: 0032-0633.
* ↑ Malakhov, Alexey; Mitrofanov, Igor; Golovin, Dmitry; Sanin, Anton; Litvak, Maxim; Mokrousov, Maxim; Kozyrev, Alexander; Tretyakov, Vladislav; Djachkova, Maya «Mars subsurface hydrogen as seen by FREND onboard TGO». EGU General Assembly Conference Abstracts, vol. 21, 01-04-2019, pàg. 16504. Bibcode: 2019EGUGA..2116504M.
* ↑ Korablev, Oleg; Vandaele, Ann Carine; Montmessin, Franck; Fedorova, Anna A.; Trokhimovskiy, Alexander; Forget, François; Lefèvre, Franck; Daerden, Frank; Thomas, Ian . «No detection of methane on Mars from early ExoMars Trace Gas Orbiter observations». Nature, vol. 568, 7753, 2019, pàg. 517–520. Bibcode: 2019Natur.568..517K. DOI: 10.1038/s41586-019-1096-4. PMID: 30971829.
* ↑ Trokhimovskiy, A.; Perevalov, V.; Korablev, O.; Fedorova, A. A.; Olsen, K. S.; Bertaux, J.-L.; Patrakeev, A.; Shakun, A.; Montmessin, F. «First observation of the magnetic dipole CO2absorption band at 3.3μm in the atmosphere of Mars by the Exo Mars Trace Gas Orbiter ACS instrument». Astronomy & Astrophysics, vol. 639, 2020, pàg. A142. Bibcode: 2020A&A...639A.142T. DOI: 10.1051/0004-6361/202038134.

## Vegeu també

* Orbitador marcià Mangalyaan
* Astromòbil Mars Science Laboratory
* Mars Exploration Joint Initiative

## Enllaços externs

* ESA – EXOMARS Trace Gas Orbiter
Agència Espacial Europea :