OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parisatis (filla d'Artaxerxes III)

Parisatis (en llatí: Parysatis, en grec antic: Παρυσάτις) va ser filla d'Artaxerxes III de Pèrsia. Segons Flavi Arrià, el rei Alexandre el Gran s'hi va casar a Susa l'any 325 aC al mateix temps que es casava també amb Barsine o Estàtira, la filla de Darios III de Pèrsia. Arrià diu que Aristòbul de Cassandria és la seva font però aquest segon matrimoni no és esmentat per cap més autor.

## Referències

* ↑ Flavi Arrià. Anàbasi d'Alexandre el Gran, VII, 4, 5
* ↑ Smith, William (ed.). «Parysatis». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 11 febrer 2024].
# Abra Pampa

Abra Pampa és la ciutat capçalera del departament de Cochinoca, en la província argentina de Jujuy. És un centre de serveis de la Puna, la SEGONa població en importància de la regió, després de La Quiaca de la qual es troba 73 km al sud, per la RN 9, pavimentada, que també la comunica amb la capital provincial, distant 224 km. Està situada en l'entrada meridional de la gran altiplanicie coneguda com la Puna Argentina, al peu de turó Huancar. La localitat va ser fundada el 30 d'agost de 1883 com nova capital del departament, 22 km a l'est de l'antic poble de Cochinoca.

## Població

Si bé d'acord amb fonts periodístiques recents (revista "Rumbs" 1/ago/2004) tindria 16.000 hab., el cens INDEC de 2001 li assigna 7.496 hab. a l'àrea urbana i 9.425 hab. a tot el municipi. Abra Pampa és nexe d'unió entre la Puna, les selves i les valls, Abra Pampa és una ciutat netament comercial, malgrat això el seu índex de desocupació és alt. És una ciutat cosmopolita amb una població de 9.425 habitants, la seva principal activitat és el comerç que s'està veient afavorit per la seva ubicació geogràfica.

## Economia

La ramaderia es veu representada per caprins, camèlids i ovins i és de vital importància per a la ciutat que va ser fundada un 30 d'agost de 1883 amb el nom de Sibèria Argentina, la ciutat està situada a 3.484 msnm i va ser declarada com capital de la Puna un 30 d'agost de 1973. Al marge esquerre del riu Miraflores, es troba assentada sobre una planícia alta i extensa que pot ser situada entre els últims contraforts de la serra El Aguilar i les serres de Cochinoca. El clima és propi de la planícia alta; és fred i sec, els voltants d'Abra Pampa són àrids, sorrencs i plans. Les cases es troben emplaçades a banda i banda de la RN 9.

## Referències

* ↑ Ministerio del Interior (castellà)
* ↑ «Abra Pampa». Arxivat de l'original el 2019-12-17. [Consulta: 16 desembre 2020].
# Piti de Priene

Piti (grec antic: Πύθιος), Píteos (grec antic: Πυθεός) o Pitis (grec antic: Πύθις) va ser un dels arquitectes més notables de l'antiga Grècia de l'època postclàssica. Va cultivar molt l'estil jònic, que va emprar en les seves obres més conegudes: el temple d'Atena Políada de Priene i, principalment, el Mausoleu d'Halicarnàs, una de les set meravelles del món antic.
És probable que fos natural de Priene, ciutat on va construir el temple d'Atena. Com que el Mausoleu va ser erigit devers l'any 352 aC, any en què Mausol va morir, es pot situar Fileu dins segle iv aC. El temple de Priene hauria estat construït cap al 332 aC, atès que va ser dedicat per Alexandre el Gran. Aquest temple constitueix uns dels millors exemples d'arquitectura jònica. Vitruvi ens informa que, a més de constructor, va ser un teòric de l'art, atès que va escriure sobre les seves obres, el temple de Priene i el Mausoleu d'Halicarnàs.
Plini el Vell el considera, a més d'arquitecte, escultor, car diu que que diu que va fer la quadriga a la cimera del Mausoleu.

## Referències

* ↑ «Phiteus». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ «Pìtide». Treccani. [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ «Pythis». A: Encyclopædia Britannica.
* ↑ Aquest arquitecte ens és conegut per una referència de Plini el Vell i, principalment, per Vitruvi; els manuscrits, però, ofereixen encara més variants, a més de les tres anteriors: Fíleos (llatí: Phileus) i Fíteos (llatí: Phiteus).
* ↑ Pollitt, J. J.. Art in the Hellenistic Age. Cambridge University Press, 1986, p. 243. ISBN 978-0521276726.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictiunary of greek and roman biography and mithology. Vol III. Londres: John Murray, 1876, p. 268.
* ↑ Smith, Philip. «Pythis». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Mirmil·ló

El Mirmil·ló (mirmillo, mirmillonis en llatí. També es deia murmillo o myrmillo), que segons Sext Pompeu Fest vol dir home-peix, era el nom que es donava a uns gladiadors que portaven la imatge d'un peix als seus elms. Com que les seves armes eren semblants a les usades pels gals, també se'ls anomena Galli. Generalment s'enfrontaven als reciaris o als tracis, segons diuen Valeri Màxim i Quintilià. Els mirmil·lons només portaven el braç dret protegit i tenien poca visibilitat, però eren considerats combatents pesants pel gran escut que portaven. Lluitaven amb una espasa del tipus gladius.
Una interpretació diu que el seu nom i emblema era degut al fet que s'enfrontaven als reciaris o homes-xarxa, que usaven la xarxa com per pescar un peix (per després matar-lo amb el trident de Neptú).

## Referències

* ↑ Fest. De Verborum Significatione XI
* ↑ Howatson, M.C. (ed.). Dictionnaire de l'Antiquité : mythologie, littérature, civilisation. París: Robert Laffont, 1993, p. 438. ISBN 2221068009.
# Turbomàquina

Una turbomàquina és una màquina que el seu element principal és un rodet (rotor) a través del qual passa un cabal hidràulic de forma contínua, canviant aquest la seva quantitat de moviment per acció de la màquina, significant aquest fet una transferència d'energia entre la màquina i el flux, la qual pot ser en sentit màquina-flux o flux-màquina-. Les turbomàquines es diferencien d'altres màquines tèrmiques en el fet que funcionen de manera contínua i no discreta, com els compressors d'èmbol i les bombes de vapor a pistó, les quals són màquines de desplaçament volumètric o positiu. A semblança d'altres màquines tèrmiques, són transformadores d'energia, entregant-li energia mecànica al flux de treball convertint-la en pressió (energia potencial), energia tèrmica o energia cinètica del flux, podent ser aquest intercanvi en el sentit contrari. Aquestes màquines són utilitzades en l'actualitat per generar energia elèctrica que es fa servir a gairebé totes les tecnologies emprades, com a mecanisme de propulsió per a vehicles.

## Vegeu també

* Equació d'Euler.
* Bomba hidràulica
* Voluta
# Lísies (escultor)

Lísies (en llatí Lysias, en grec antic Λυσίας "Lysías") fou un escultor del temps d'August.
Va executar per l'emperador un grup de gran vàlua representant a Apol·lo i Diana en un carro de quatre cavalls que August va situar a la capella erigida en memòria del seu pare Octavi al turó Palatí. Plini el Vell diu que el grup era fet d'una única peça de marbre, però aquesta afirmació és posada en dubte.

## Referències

* ↑ Lysias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 866
# Quint Ligari

Quint Ligari (en llatí Quintus Ligarius) va ser un militar romà del segle i aC.
És mencionat per primer cop l'any 50 aC com a legat a Àfrica de Publi Considi Llong, que el va deixar amb el comandament de la província mentre anava a Roma per aspirar al consolat. L'any 49 aC, el comandant de les forces pompeianes d'Àuximum (a Itàlia), Publi Atti Var, va haver de fugir abans de l'arribada de Juli Cèsar i es va presentar a Àfrica, província de la que havia estat anteriorment governador (propretor) i al qual Ligari va entregar al govern tot i que el senat havia nomenar governador a Luci Eli Tuberó.
Quan Tuberó es va presentar a Útica una mica després, no va poder ni desembarcar. Encara el 49 aC Ligari va combatre a les ordres de Var contra Curió, i més tard contra Juli Cèsar, l'any 46 aC. Després de la batalla de Tapsos el van agafar presoner presoner a Adrumetum, i se li va perdonar la vida però Cèsar el va enviar al desterrament.
Els seus amics a Roma van maniobrar per obtenir el seu perdó però no ho van aconseguir tot i la intercessió del seu germà i del seu oncle Tit Furi Broccus, i del mateix Ciceró que el 23 de setembre del 46 aC va tenir una audiència amb Juli Cèsar, per demanar el perdó de Ligari.
Mentrestant Quint Eli Tuberó (fill de Luci Eli Tuberó) va promoure una acusació pública contra Ligari, per la seva conducta a Àfrica i la seva connexió amb els pompeians. El cas es va presentar davant el mateix Cèsar al fòrum i Ciceró va defensar a Ligari amb un discurs que es conserva (Pro Ligario). Ligari va ser perdonat per Cèsar, que estava a punt de marxar a Hispània i volia mostrar la seva habitual misericòrdia.
Ligari no va agrair el favor de Cèsar i va entrar en la conspiració que el 44 aC va acabar amb l'assassinat del dictador. No se sap ben bé que va passar després però Appià parla de dos germans executats l'any 43 aC com a inclosos a les proscripcions dels triumvirs i encara esmenta un tercer germà Ligari executat per la mateixa causa una mica després, i com que Ciceró expressament diu que eren tres germans, cal pensar que tots van morir el 43 aC o 42 aC. Aquestos germans serien Tit Ligari (Titus Ligarius) i potser Publi Ligari (Publius Ligarius), o un Ligari sense agnomen conegut.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/796?rgn=full+text;view=image;q1=LigariusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 786. ]
# Riu Petrohué

El Petrohué és un riu a la província de Llanquihue (regió de Los Lagos, Xile). Al seu curs hi ha un sector d'imposants salts d'aigua anomenats Salts del Petrohué, molt visitat pels turistes. El riu Petrohué neix al Llac Todos los Santos i desemboca al mar a l'Estuari del Reloncaví. Durant gran part del seu recorregut corre a través del Parc Nacional Vicente Pérez Rosales. Petrohué és una paraula indígena que significa "lloc de fums", potser pel vapor d'aigua que aixequen el Salts del Petrohué.

## Referències

* ↑ President, Chile. Mensaje de S. E. el Presidente de la República en la apertura de las sesiones ordinarias del Congreso Nacional (en castellà), 1955, p. 233.
* ↑ Cagnoli, Director Alejandro Luis. Revista Recorriendo la Patagonia Número 50 (en castellà). Recorriendo la Patagonia, p. 4.
* ↑ Hoy (en castellà). Araucaria Ltda., 1984-04, p. 55.
# Gai Eli Gal

Gai Eli Gal (en llatí Caius Aelius Gallus) va ser un jurista contemporani de Ciceró i Marc Terenci Varró encara que era probablement més vell. Formava part de la gens Èlia, una gens romana d'origen plebeu. Segons Macrobi era un home molt erudit.
Va ser l'autor d'un tractat en almenys dos llibres anomenat De Verborum, quæ ad Jus Civile pertinent, Significatione. Aulus Gel·li i Sext Pompeu Fest n'han conservat diversos fragments. Alguns autors pensen que podria ser el mateix personatge que Eli Gal el prefecte d'Egipte. Varró fa menció d'un Aelius que sembla que en realitat és Luci Eli Preconi Estiló (Lucius Aelius Praeconius Stilo), un gramàtic del segle ii aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Aelius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 2 abril 2022].
# Juli Segon

Juli Segon (en llatí: Julius Secundus) va ser un destacat orador romà que va viure al segle i. Era natural de la Gàl·lia i era contemporani i amic de Quintilià. Era nebot per part de pare de Juli Florus, l'orador gal conegut per la seva eloqüència.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Secundus, Julius». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown, & Comp., 1867, p. 179. ]
* ↑ «Iulius 470». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
# Riu Cuareim

El Riu Cuareim (Rio Quaraí, en portuguès), és el límit de la part nord de la República Oriental de l'Uruguai amb el Brasil. Al començament del seu curs corre amb direcció nord-oest, per a després dirigir-se cap a l'oest, desembocant finalment al Riu Uruguai.
Té la seva font a la Cuchilla de Santana, al Brasil, i corre cap al riu Uruguai, sobre la seva vora esquerra. Fa 351 km de longitud per una conca de 14.800 km², amb 45% del seu curs fluvial al Brasil i un 55% a l'Uruguai.

## Enllaços externs

* Informació a la pàgina del Ministeri de Relacions Exteriors de l'Uruguai (castellà)
# Nouvelle Médine

La delegació de Nouvelle Médine o de La Nouvelle Médina o de Médina Jedida (àrab: معتمدية المدينة الجديدة, muʿtamadiyya al-Madīna al-Jadīda, literalment ‘delegació de la Ciutat Nova’) és una delegació de Tunísia, a la governació de Ben Arous, formada per una part de la ciutat de Ben Arous, la situada al sud-est, delimitada per l'autopista de la costa (que va fins a Soussa) al sud-oest, i per la delegació de Radès, a l'est. La delegació té 39.480 habitants segons el cens del 2004. Forma part de les ciutats satèl·lits de Tunis.

## Administració

El seu codi geogràfic és 13 52 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en cinc sectors o imades:
* La Nouvelle Médina 1 (13 52 51)
* La Nouvelle Médina 2 (13 52 52)
* Sidi Mosbah (13 52 53)
* El Yasminet (13 52 54)
* Errabta (13 52 55)
A nivell de municipalitats, La Nouvelle Médina (13 11 13) i Sidi Mosbah (13 11 14) són dues circumscripcions o dàïres de la municipalitat de Ben Arous (13 14).

## Referències

* ↑ Résultats du recensements 2014 par gouvernorats et délégations Arxivat 2018-05-26 a Wayback Machine.. Statistiques Tunisie
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 41-44. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 134. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Médenine Nord

La delegació o mutamadiyya de Médenine Nord (àrab: معتمدية مدنين الشمالية, muʿtamadiyyat Madanīn ax-Xamāliyya) és una delegació de la governació de Médenine, la més petita de les sis governacions continentals de Tunísia. Té capçalera a la ciutat de Médenine. Al seu territori es troba el Ksar Rebountine, dels clans amazics de la regió. La població era de 43.560 habitants el 2004.

## Economia

L'economia és agrícola, complementada amb la ramaderia.

## Administració

La delegació o mutamadiyya, amb codi geogràfic 52 51 (ISO 3166-2:TN-12), està dividida en vuit sectors o imades:
* Beni Ghezaïl (52 51 51)
* 2 Mai (52 51 52)
* Mednine Ouest (52 51 53)
* 20 Mars (52 51 54)
* Mednine (Nord 52 51 55)
* Oum Ettameur Ouest (52 51 56)
* Oum Ettameur Est (52 51 57)
* Koutine (52 51 58)
Al mateix temps, forma una de les circumscripcions o dàïres (52 11 11) de la municipalitats o baladiyyes de Médenine (52 11).

## Referències

* ↑ Résultats du recensements 2014 par gouvernorats et délégations Arxivat 2018-05-26 a Wayback Machine.. Statistiques Tunisie
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 116-119. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 159-160. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Del·li

Del·li (en llatí Dellius) va ser un cavaller romà que vivia com a negociant a Àsia l'any 44 aC quan es va unir a Cassi i després a Marc Antoni que el va enviar el 41 aC a Egipte per comunicar a Cleòpatra que havia de comparèixer a la seva presència a Tars, mandat que la reina va obeir.
L'any 36 aC apareix com a negociant a Judea i el mateix any va acompanyar a Marc Antoni en la seva expedició contra els parts. El 34 aC Marc Antoni va anar Armènia i Del·li va ser enviat al rei Artavasdes III d'Armènia amb la missió d'agafar-lo amb falses promeses.
A la campanya final de l'any 31 aC Marc Antoni el va enviar junt amb Amintes de Galàcia a reclutar tropes a Macedònia, però abans de la batalla final els dos van desertar i es van passar a Octavi. Es diu que tenia por de Cleòpatra perquè en una ocasió l'havia ofès. Després de la batalla d'Àccium ja no se'l menciona més.
Va escriure una història de la guerra contra els parts en la que ell mateix va prendre part, llibre que s'ha perdut. Sèneca fa referència a unes cartes de Del·li a Cleòpatra de caràcter lasciu.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/971?rgn=full+text;view=image;q1=DelliusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 956. ]
# Palpalá

Palpalá és una ciutat argentina capçalera del departament homònim. Està situada a 13,7 km al sud-est de la ciutat de San Salvador de Jujuy i a 1.686,3 km. de la Capital Federal, a una altitud de 1.125 metres sobre el nivell del mar. Nomenada ciutat mare d'indústries pel seu parc industrial, destacant-se les instal·lacions d'Aceros Zapla, i en la localitat de Río Blanco una planta paperera.

## Història

Palpalá fou oficialment fundada el 17 d'abril de 1948, i declarada ciutat el 25 de maig de 1972. La ciutat fou creixent al ritme dels Altos Hornos, que és la primera planta siderúrgica argentina, i en l'actualitat està composta de barris, villes i finques properes dedicades en la seva majoria a la plantació de tabac.
# Corici

Corici (en llatí Choricius, en grec antic Χορίκιος "Khoríkios") fou un retòric i sofista grec nascut a Gaza, deixeble de Procopi de Gaza, que va florir en temps de Justinià I, cap a l'any 520.
Les seves obres van formar una col·lecció en temps de Foci, que portava per títol μελέται και συντάξεις λόγων διάφοροι ("Melétai kaí Sintaxeis Lógon Diáphoroi" (Tractament i ordenació de paraules diferents), que tractava de temes molt diversos i incloïa principalment panegírics. Foci fa una menció especial de l'oració fúnebre que va dedicar al seu mestre.

## Referències

* ↑ Choricius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 698
# Càricles d'Atenes

Càricles (en llatí Charicles, en grec antic Χαρικλῆς) fou un demagog atenenc fill d'Apol·lodor que va viure al segle v aC.
Va ser un dels comissionats (Ζητηταί) encarregats d'investigar la mutilació de les estàtues d'Hermes (les Hermai) l'any 415 aC, un atemptat considerat part d'un complot per destruir la democràcia. (Vegeu Hermocòpides).
El 413 aC, segons diu Tucídides, va dirigir una expedició al Peloponès junt amb Demòstenes i va aconseguir establir una posició fortificada a una península a la costa de Lacònia per vigilar a l'enemic.
Cap al 405 aC o abans havia estat desterrat a Decèlia, potser per haver participat en els govern dels Quatre-cents, i el 404 aC, al tornar de l'exili, va ser nomenat un dels Trenta Tirans. Va seguir actuant com a demagog sota el nou govern igual que ho havia estat sota la democràcia. Va ser un dels Trenta que es van retirar a Eleusis quan es va establir el consell dels deu, i allí, segons Xenofont, va morir assassinat a traïció per un dels líders del partit popular, durant les converses per la restauració de la democràcia el 403 aC.

## Referències

* ↑ Charicles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 684
# Asclepíades de Fliünt

Asclepíades (en grec antic: Ἀσκληπιάδης; en llatí: Asclepiades) fou un filòsof cínic nadiu de Fliünt i contemporani de Crates de Tebes, que hauria viscut doncs cap a l'any 330 aC, segons Diògenes Laerci i Tertulià. Un filòsof del mateix nom l'esmenta Ciceró, i diu que era cec, però no se sap segur que fos el mateix personatge.

## Referències

* ↑ 4.Asclepiades a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 381
# Arusià Messi

Arusià Messi (llatí: Arusianus Messius) va ser un escriptor i gramàtic romà del segle v.
És autor d'una obra de gramàtica que s'ha conservat fins als nostres dies, i que s'intitula Quadriga, pel fet que utilitza exclusivament passatges de l'obra de quatre autors: Virgili, Sal·lusti, Terenci i Ciceró. Consisteix en un llistat llarg de mots acompanyats d'exemples d'aquests quatre autors, i té gran valor pel fet que ha preservat fragments de l'obra perduda de Ciceró i, particularment, de les Històries de Sal·lusti. Només una part dels manuscrits indiquen que l'autor és Arusià, mentre que els altres indiquen que és obra de Marc Corneli Frontó; sembla improbable que Frontó en sigui l'autor, de manera que hom ha suggerit la possibilitat que es tracti d'un resum o epítome d'una obra de Frontó elaborat per Arusià.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/393?rgn=full+text;view=image;q1=ArusianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 378. ]
# Aristió (filòsof)

Aristió (grec antic: Αριστίων, llatí: Aristion) va ser un filòsof epicuri o peripatètic, fill d'Atenió, un altre filòsof peripatètic. Va adquirir, de gran, la ciutadania atenenca.
Es va casar ben jove i va ensenyar filosofia a Messene i Larisa, fins que va tornar a Atenes amb una gran fortuna, i allí va ser nomenat ambaixador atenenc a la cort de Mitridates VI Eupator del Pont, de qui es va fer amic i va esdevenir un dels seus consellers. Enviat pel rei a Atenes, les seves cartes i discursos van convèncer els atenesos de la possibilitat de sostreure's del jou romà, i aviat es va poder proclamar tirà, en el marc de la guerra entre Mitridates i Roma.
El seu govern sembla que fou cruel i Plutarc en parla molt malament. Va lluitar contra Nabis i contra Catilina. Va enviar a Apel·licó de Teos a saquejar el tresor de Delos, Aristió fou assetjat a la ciutat per Luci Corneli Sul·la l'any 87 aC mentre el general Arquelau es trobava al Pireu. La gana va fer estralls a la ciutat assetjada, i es diu que els assetjats van haver de menjar-se els cossos dels seus companys morts, i finalment va ser presa a l'assalt i Sul·la va donar ordres de fer una matança indiscriminada.
Aristió va fer cremar l'Odèon, perquè Sul·la no utilitzés les fustes de l'edifici per construir màquines de guerra, i es va refugiar a l'Acròpoli, que Sul·la va ocupar ràpidament. Aristió fou capturat i executat a l'altar de Minerva. La mort per malaltia de Sul·la més tard va ser considerada per Pausànias un càstig per aquest acte contrari a la llei sagrada.

## Referències

* ↑ Encara que Apià diu que el tresor ja havia estat saquejat pel rei Mitridates i amb el botí havia comprat la tirania per a Aristió.
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/312?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=AristionSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 297-298. ]
# Àquila Romà

Àquila Romà (en llatí: Aquila Romanus) va ser un gramàtic que va viure després d'Alexandre Numeni i abans de Juli Rufinià, probablement al segle iii.
Va escriure l'obra De Figuris Sententiarum et Elocutionis, un petit tractat de retòrica que s'ha conservat. Rufinià diu que Àquila va treure materials d'aquesta obra d'una que havia escrit Alexandre Numeni.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/268?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=AquilaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 253. ]