OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Girobicúpula quadrada allargada

En geometria, la girobicúpula quadrada allargada es pot construir allargant una girobicúpula quadrada inserint un prisma octagonal entre les dues meitats. És un dels noranta-dos sòlids de Johnson (J$_{37}$). Té simetria D$_{4d}$.
La configuració de les quatre cares incidents a cada vèrtex és la mateixa per a tots els vèrtexs. Aquesta propietat és única entre tots els sòlids de Johnson. Però no és un dels sòlids arquimedians donat que per algunes parelles de vèrtex no hi ha cap simetria del sòlid que permeti transformar l'un en l'altre. Essencialment hi ha dos tipus de vèrtex que es poden distingir pels "veïns dels seus veïns." Una altra forma de veure que el políedre no és regular respecte dels vèrtexs és observar que hi ha un cinturó de quadrats al voltant del seu equador, això fa diferents els vèrtexs del cinturó dels vèrtexs de cada cara.
| Petit rombicuboctàedre | Explsió | Pseudo-rombicuboctàedre |
El sòlid també es pot veure com el resultat de girar 45 graus una de les cúpules quadrades (J₄) d'un Petit rombicuboctàedre (un dels sòlids arquimedians). La seva semblança al petit rombicuboctàe li dón el nom alternatiu de pseudo-rombicuboctàedre. De vegades se'l ha tractat com el "catorzè sòlid arquimedià".
Els 92 sòlids de Johnson van ser descrits 1966 per Norman Johnson i els va numerar. No va demostrar que no n'existia més que 92, però va conjecturar que no n'hi havia d'altres. Victor Zalgaller el 1969 va demostrar que la llista de Johnson era completa. S'utilitzen els noms i l'ordre donats per Johnson, i se'ls nota J$_{xx}$ on xx és el nombre donat per Johnson.

## Àrea i volum

Les fórmules per calcular l'àrea A i el volum V d'una girobicúpula quadrada allargada tal que les seves arestes tenen longitud a són les següents:
    $A=(18+2{\sqrt {3}})a^{2}$
    $V=(4+{\begin{matrix}{10 \over 3}\end{matrix}}{\sqrt {2}})a^{3}$

## Referències

* Norman W. Johnson, "Convex Solids with Regular Faces", Canadian Journal of Mathematics, 18, 1966, pages 169–200. Conté l'enumeració original dels 92 sòlids i la conjectura que no n'hi ha d'altres.
* Victor A. Zalgaller, "Convex Polyhedra with Regular Faces", 1969 : primera demostració d'aquesta conjectura.
* Eric W. Weisstein. Johnson Solid : cada sòlid amb el seu desenvolupament

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic

## Enllaços externs

* Weistein, Eric W., Elongated Square Gyrobicupola girobicúpula quadrada allargada a MathWorld. (anglès)
* Weistein, Eric W., Johnson solid Sòlids de Johnson a MathWorld. (anglès)
# Hörnum

Hörnum (frisó septentrional Hörnem, danès Hørnum) és un municipi de l'illa de Sylt que forma part del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Landschaft Sylt, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. El 31 de desembre del 2023 tenia 872 habitants.

## Referències

* ↑ «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2023» (en alemany), 28-10-2024. [Consulta: 15 març 2025].
# Serranus subligarius

Serranus subligarius és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes que es troba des de Carolina del Nord fins a Florida, Texas, Mèxic i Cuba.
Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
# Simfonia núm. 6 (Mozart)

La Simfonia núm. 6 en fa major, K. 43, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart del 1767. D'acord amb la revisió del catàleg Köchel duta a terme pel musicòleg alemany Alfred Einstein el 1937, la simfonia va ser probablement iniciada a Viena i completada a Olomouc, un poble de Moràvia en què la família Mozart va fugir per escapar d'una epidèmia de verola a Viena; vegeu Mozart i la verola.
La simfonia consta de quatre moviments i és la primera simfonia de Mozart escrita en la tonalitat de fa major. La seva estrena va tenir lloc a Brno el 30 de desembre de 17671. L'autògraf de la partitura es conserva en la Biblioteka Jagiellońska (Universitat Jagellónica) de Cracòvia.
La simfonia va ser inclosa en un concert organitzat pel Comte de Schrattenbach, germà de l'Arquebisbe de Salzburg, interpretat per la família Mozart el 30 de desembre de 1767 a la Taverna de Brno. Un rector local recordava : " Vaig vaig anar a un concert musical en una casa de la ciutat coneguda com la "Taverna", en què un nen salzburguès d'onze anys i la seva germana de quinze, acompanyats per diversos instruments tocats per habitants de Brno, va aconseguir l'admiració de tothom".

## Instrumentació i estructura

La instrumentació està escrita per a dues flautes, dos oboès, dues trompes, fagot, corda i un teclat com a baix continu. Les flautes s'empren en el segon moviment en lloc dels oboès. Per primera vegada en una simfonia, Mozart usa dues parts de viola obligatòries.
L'estructura consta de quatre moviments:
* Allegro moderato, en compàs 4/4.
* Andante, en compàs 2/4.
* Menuetto & Trio, en compàs 3/4.
* Molto allegro, en compàs 6/8.
Es tracta de la primera simfonia de Mozart de quatre moviments. Introdueix un tercer moviment amb el minuet i el trio, una estructura comuna en moltes de les seves simfonies posteriors.
En el segon moviment, Andante, Mozart utilitza un tema de la primerenca òpera en llatí Apollo et Hyacinthus (K. 38), en la qual "els violins amb la sordina sonen sobre un pizzicato, de manera que secunden i divideixen a les violes, creant un efecte enlluernador".

## Referències

* 1 2 Zaslaw, pp. 109-112
* ↑ Mozart, Wolfgang Amadeus; Giglberger, Veronika (preface), Robinson, J. Branford (transl.). Die Sinfonien I.. Kassel: Bärenreiter-Verlag, 2005, p. X. ISMN M-006-20466-3
* ↑ Leopold Mozart, Wolfgang Amadeus d'11 anys i Maria de 15 anys.
* ↑ Zaslaw, pp. 111-112, a O.E. Deutsch
* ↑ Simfonia núm. 6, K. 43: Partitura i Informe crític al Neue Mozart-Ausgabe
* ↑ Brown, A. Peter, The Symphonic Repertoire (Volume 2). Indiana University Press (ISBN 025333487X), pp. 350-351 (2002).
* ↑ Kenyon, p. 143

## Bibliografia

* Zaslaw, Neal. Mozart's Symphonies:Context, Performance Practice, Reception OUP, Oxford, 1991, ISBN 0-19-816286-3
* Kenyon, Nicholas. The Pegasus Pocket Guide to Mozart Pegasus Books, Nova York, 2006, ISBN 1-933648-23-6

## Enllaços externs

* Simfonia núm. 6, K. 43: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* Simfonia núm. 6: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Hooker

Hooker és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 1.788 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hooker tenia 1.788 habitants, 702 habitatges, i 511 famílies. La densitat de població era de 758,6 habitants per km².
Dels 702 habitatges en un 35,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,8% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 27,1% no eren unitats familiars. En el 24,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.688 $ i la renda mediana per família de 39.113 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.694 $ mentre que les dones 20.217 $. La renda per capita de la població era de 18.086 $. Entorn del 9,1% de les famílies i el 10,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hooker». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hooker». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
Viccionari
# Alt Egipte

L'Alt Egipte (àrab: صعيد مصر, Ṣaʿīd Miṣr, o, senzillament, الصعيد, aṣ-Ṣaʿīd, pronunciat localment [es.sˤɑ.ˈʿīd miṣr]; copte: ⲙⲁⲣⲏⲥ, Mares) és la part de l'antic Egipte formada per les terres a banda i banda del Nil que s'estenen riu amunt des Delta del Nil al nord fins a Núbia al sud.
L'Alt Egipte era conegut com a tꜣ šmꜣw, literalment ‘la Terra dels Canyissars' o ‘la Terra de les Canyes’. Es creu que va estar unit pels governants de la suposada Confederació Tinita (Tinis) que va absorbir les seves ciutats estat rivals durant el període Naqada III (c. 3200–3000 aC), i la seva posterior unificació amb el Baix Egipte va donar lloc al Període tinita. L'Alt i el Baix Egipte es van entrellaçar en el simbolisme de la sobirania faraònica com la doble corona de Pschent o Corona egípcia. L'Alt Egipte va romandre com a regió històrica fins i tot després del període clàssic.
La línia imaginària que separa aquestes dues parts d'Egipte passaria per Maadi. Els seus habitants es coneixen com a han.remmaris, per diferenciar-se dels del Baix Egipte (han.rememhit). Egipte es dividia aleshores en dues àrees: l'Alt Egipte i el Baix Egipte; s'anomenaven d'aquesta manera a causa que a l'Alt Egipte hi naixia el Riu Nil i al Baix Egipte hi desembocava. Les ciutats més importants, de nord a sud, foren:
* Memfis
* Lisht
* Cocodrilòpolis
* Heracleòpolis
* Hermòpolis Magna
* Licòpolis
* Tinis (Abidos)
* Coptos
* Denderah
* Tebes (Egipte) (Uesét)
** Luxor
** Karnak
* Hieracòmpolis (Nekhen)
* Elefantina

## Referències

* ↑ Hopkins, Nicholas S.; Saad, Reem. «The Region of Upper Egypt: identity and Change». A: Upper Egypt: Identity and Change (en anglès). American Univ in Cairo Press, 2004, p. 1-24. ISBN 978-977-424-864-1.
* ↑ Sabbahy, Lisa K. All Things Ancient Egypt: An Encyclopedia of the Ancient Egyptian World [2 volumes] (en anglès). ABC-CLIO, 2019-04-24, p. 551. ISBN 978-1-4408-5513-9.
* ↑ Lacovara, Peter. The World of Ancient Egypt: A Daily Life Encyclopedia [2 volumes: A Daily Life Encyclopedia] (en anglès). ABC-CLIO, 2016-11-21, p. 428. ISBN 978-1-61069-230-4.
* ↑ Grimal, Nicolas-Christophe. A history of ancient Egypt. Oxford, UK ; Cambridge, USA : Blackwell, 1992, p. 49. ISBN 978-0-631-17472-1.
* ↑ Griffith, F. Ll (Francis Llewellyn); Egypt Exploration Fund. A collection of hieroglyphs : a contribution to the history of Egyptian writing. London ; Boston : [Egypt Exploration Fund], 1898, p. 56.
# Concert per a violí núm. 1 (Mozart)

El Concert per a violí núm. 1 en si bemoll major, K. 207, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart escrita el 1775, el mateix any en què va compondre els altres quatre concerts per a violí. Tot i així, l'anàlisi de l'escriptura i del paper del manuscrit sembla suggerir una data anterior, probablement el 1773. El concert està ple de passatges amb ràpides semicorxeres i es caracteritza per la seva naturalesa alegre.
El concert consta de tres moviments:
* Allegro moderato
* Adagio
* Presto
El Rondó per a violí i orquestra núm. 1 en si bemoll major, K. 269, està vinculat a aquest concert, ja que estava previst que reemplaçaria el moviment final. Va ser compost per complir un encàrrec d'Antonio Brunetti, un violinista de Salzburg. No obstant, el concert s'interpreta habitualment amb el final original, i el Rondó K. 269 ha esdevingut una peça de concert independent.

## Enllaços externs

* Concert per a violí núm. 1, K. 207: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Bulbul encaputxat

El bulbul encaputxat (Rubigula melanictera; syn: Pycnonotus flaviventris) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de Sri Lanka. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses secs, els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, els manglars, les zones riberenques, les plantacions, els jardins rurals, les àrees urbanes i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul encaputxat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 620. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black-capped Bulbul. Rubigula melanictera (formerly as: Pycnonotus melanicterus)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Hipònim

La semàntica denomina hipònim (del grec: υπονύμιον, que literalment vol dir 'pocs noms') als mots que tenen tots els trets semàntics, o semes, d'un altre més general, el seu hiperònim, però que afegeix a la seva definició altres trets semàntics que el diferencien del segon.
Per exemple, descapotable és hipònim de cotxe, ja que comparteix amb ell tots els seus trets mínims, és a dir [+vehicle], [+amb motor], [+petita mida], etcètera, però afegeix a aquests el tret [+sense capota]. Qualsevol altre hipònim de cotxe serà cohipònim amb descapotable. Un altre exemple: Els verbs recórrer i impugnar de vegades es fan servir com a sinònims, però jurídicament tenen significats diferenciats. El significat dels substantius corresponents, recurs i impugnació, ho evidencia.
Conèixer molts hipònims d'un terme sovint vol dir dominar el vocabulari especialitzat d'aquell sector, sigui professional, una varietat juvenil o el camp semàntic propi d'una afecció. Permet ser més precís en la tria lèxica i fugir dels mots bagul o comodí.
No s'ha de confondre un hipònim amb un merònim que designa una paraula que és part d'una altra (per exemple copa és una part de l'arbre però no el seu hipònim, que seria alzina).

## Termes relacionats

* Sinònim
* Hiperònim

## Referències

* ↑ «Recórrer i impugnar són sinònims?». Termcat, 9-2014 [Consulta: 2 octubre 2014].
Viccionari
# Freddie Mercury, l'espectacle final

Freddie Mercury, l'espectacle final (títol original en anglès, Freddie Mercury - The Final Act) és un documental britànic de 2021, dirigit per James Rogan i produït per Rogan Productions per a la BBC. S'ha doblat al català pel programa Sense ficció de TV3.

## Sinopsi

L'extraordinària història de la batalla de Freddie Mercury contra la SIDA i el concert innovador que Queen va realitzar en la seva memòria després de morir.

## Llançament

El documental es va estrenar originalment el 27 de novembre de 2021 a la BBC Two. També va estar disponible a BBC iPlayer.

## Rebuda

Anitta Singh, de The Telegraph, va escriure que la pel·lícula presta "un homenatge commovedor al nostre major xouman".

## Premis i nominacions

| Any | Premi | Categoria | Resultat |
| 2022 | Emmy Internacional 2022 | Millor Programa Artístic | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Freddie Mercury: The Final Act» (en inglês). CBS News, 18-04-2022. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ «"Freddie Mercury, l'espectacle final": La mort del líder de Queen i el posterior concert d'homenatge - 3Cat». CCMA. [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ «Freddie Mercury: The Final Act» (en inglês). ABC iview. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ «Freddie Mercury: The Final Act» (en inglês). Media Centre - BBC. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ «‘Freddie Mercury: The Final Act’ review: inside the rock god’s prejudice-defying curtain call» (en inglês). NME, 27-11-2021. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ Anitta Singh. «Freddie Mercury: The Final Act, review: a moving tribute to our greatest showman» (en inglês). The Telegraph, 27-11-2021. [Consulta: 9 octubre 2022].
# Bulbul fumat de Madagascar

El bulbul fumat de Madagascar (Hypsipetes madagascariensis) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a les illes de Madagascar, Comores i Mayotte. També nidifica a les Seychelles. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals secs, els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, els manglars, la sabana seca, les terres llaurades, les plantacions i les àrees urbanes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul fumat de Madagascar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 618. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Madagascar Bulbul. Hypsipetes madagascariensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Supercúmul de la Verge

El supercúmul de Virgo, o supercúmul local és un supercúmul de galàxies situat al supercúmul de Laniakea que conté al Grup Local i, per tant, a la Via Làctia. Té una forma de disc aplanat amb un diàmetre d'uns 200 milions d'anys llum. Conté uns 100 cúmuls i agrupacions de galàxies i està dominat pel cúmul de Virgo a prop del seu centre. El nostre Grup Local està situat en un extrem i s'acosta cap al cúmul de Virgo.
Observant l'efecte gravitatori global del cúmul sobre les diferents galàxies s'estima la massa total del supercúmul en unes 10$^{15}$ masses solars (2 × 10$^{46}$ kg). Com la seva lluminositat és massa petita per explicar aquesta massa, es creu que bona part del supercúmul està format per matèria fosca. Cap al centre del supercúmul s'ha detectat una anomalia gravitatòria coneguda com el Gran Atractor.
Es sospita que, igual que els cúmuls s'agrupen en supercúmuls, els supercúmuls s'agrupen en hipercúmuls. Aquests hipercúmuls serien la segona estructura més gran de l'univers, després de la Gran Barrera.

## Vegeu també

* Buit local

## Referències

* 1 2 Afirmat a: SIMBAD.
# Emánuel Hegyi

Emánuel Hegyi (hongarès: Hegyi Emánuel) (Bratislava, 25 de març de 1877 - Budapest, 29 de març de 1944) va ser un advocat, pianista i professor universitari.

## Biografia

Els seus pares van ser Pál Hegyi i Terézia Barcs. Després dels estudis d'advocacia, va començar el seu servei com a advocat en pràctiques al jutjat de Máramarosziget. El 1906 es va matricular a l'Acadèmia de Música, on va ser alumne d'Árpád Szendy i Béla Szabados. Es va graduar el 1910. Després de la seva gran exitosa gira de concerts a l'estranger, va ser professor de piano a l'Acadèmia de Música entre 1912 i 1942. A més de la seva tasca com a professor, també va actuar com a intèrpret.

## Referències

* 1 2 3 «Emánuel Hegyi» (en hongarès). [Consulta: 30 novembre 2024].

## Bibliografia

* Ki-kicsoda? Kortársak lexikona. [Budapest], Béta Irodalmi Rt., [1937].
* Keresztény magyar közéleti almanach I-II. [3. kötet: Erdély. 4. kötet: Délvidék.]. Felelős szerkesztő és kiadó: Hortobágyi Jenő. Budapest, 1940.
# Frederic Tormo Puiggarí

Frederic Tormo Puiggarí (Barcelona, 17 de novembre de 1943 — Zamora, 6 de març de 2012) va ser un jugador i entrenador de voleibol i de tennis.
Durant la seva carrera, va jugar i entrenar el Club Esportiu Hispano Francès, guanyant múltiples tres títols de Lliga i quatre Copes espanyoles. Va representar la selecció espanyola en més de 50 ocasions i va participar en diversos campionats d'Europa. Va exercir com a jugador i entrenador al Club Voleibol Sant Cugat i va tornar a l'Hispano Francès com a entrenador del primer equip femení. Va rebre diversos reconeixements, incloent medalles de la Federació Espanyola i Catalana de Voleibol. També va destacar en tennis, aconseguint múltiples campionats de Catalunya en categories infantil i juvenil.

## Referències

* 1 2 «Frederic Tormo Puiggarí | enciclopedia.cat». [Consulta: 27 març 2024].
# Sports Illustrated

Sports Illustrated és una revista setmanal dedicada a l'esport, publicada per primera vegada l'agost de 1954 per Stuart Scheftel (1910-1994). El 2019 la propietat va passar del gegant dels mitjans de comunicació Time Warner al grup Authentic Brands Group (ABG). ABG va subcontractar l'edició al group editorial Arena Group, mentre que ABG llicencia la marca per a altres empreses i productes no editorials.
Té més de 3 milions de subscriptors i és llegida per 23 milions de persones cada setmana, dels quals els 80% són homes, el que representa el 20% dels homes dels Estats Units.

## Edició de Vestits de bany

L'edició Swimsuit Edition («vestits de bany»), publicada des de 1964, és avui dia un esdeveniment anual esperat pels homes nord-americans. Genera un propi programa de televisió, vídeos i calendari. Aparèixer en Swimsuit Edition de Sports Illustrated va ser el salt a la fama de moltes models. Moltes models consagrades han passat per la seva portada, com per exemple Judith Mascó, Christie Brinkley, Elle Macpherson, Valeria Mazza, Yésica Toscanini, Tyra Banks (la primera dona de color a aparèixer en la revista, el 1997), o Kelly Rohrbach.

## Referències

* ↑ Meredith Corporation. «Meredith Corporation Announces Sale of Sports Illustrated to ABG for $110 million» (en anglès). PR Newswire, 27-05-2019. [Consulta: 19 setembre 2023].
# Serenata núm. 6 (Mozart)

La Serenata núm. 6 en re major, K. 239, «Serenata Notturna» (en català, Serenata nocturna), és una serenata per a orquestra de Wolfgang Amadeus Mozart acabada a Salzburg el 1776. El seu pare, Leopold Mozart, va escriure el títol i la data de gener de 1776 al manuscrit original.
Consta de tres moviments:
* Marcia (maestoso)
* Minuetto
* Rondo (Allegretto)
Està instrumentada per a dues petites orquestres:
* Primer violí (solista), segon violí (solista), primera viola, contrabaix
* Primer violí, segon violí, segona viola, cel·lo, timbales.
El 1982, el títol Serenata Notturna també ha estat utilitzat per Robin Holloway per a una obra per a quatre trompes i orquestra (el seu opus 52).

## Referències

* ↑ Mozart: Eine Kleine Nachmusik, Serenata of London, from CD booklet written by Leonard Burkat, 1987, MCA Records (bar code 0-7674-251662-2-2)
* ↑ «Chronological List of Works by Holloway». University of Cambridge. Arxivat de l'original el 2006-08-20. [Consulta: 12 gener 2008].

## Enllaços externs

* Serenata núm. 6, «Serenata Notturna», K. 203: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Mirra

La mirra (Commiphora myrrha) és una planta amb flor de la família de les burseràcies Se n'extreu el material del mateix nom, que és una goma resinosa aromàtica de color gris groguenc i gust amargant. És emprada com a estimulant tòpic de la boca i per a emplastres en la medicina tradicional.
La paraula "mirra" prové de l'arameu ܡܪܝܪܐ (mrira), que significa ‘amarg’. La Bíblia esmenta la mirra en el llibre de l'Èxode com el més exquisit producte aromàtic que formava part de la composició dels sants olis que es feien servir en les cerimònies d'ungir els sacerdots i els reis. Era també un dels productes principals que es feien servir en l'antiguitat per a embalsamar els morts. També es cremava als temples i els palaus dels prínceps per produir fum aromàtic.
L'evangeli de Mateu esmenta que els savis vinguts d'Orient oferiren mirra al nen Jesús junt amb or i encens com a regal honorífic.
Hi ha altres espècies d'arbres que serien possibles fonts de mirra, com la Commiphora gileadensis o mirra de la Meca, que creix a la zona de Palestina, i altres espècies del gènere Commiphora (syn. Balsamodendron), com l'arbre espinós d'Aràbia i Etiòpia anomenat bissabol (Commiphora kataf).

## Bibliografia

* Dalby, Andrew (2000), Dangerous Tastes: the story of spices, pp. 107-122, London: British Museum Press, ISBN 0714127205.

## Referències

* ↑ Myrrha. U. S., Br. Myrrh. - Gum Myrrh

## Enllaços externs

* Myrrh and Bdellium.