OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Els infants terribles

Els infants terribles (títol original en francès: Les Enfants terribles) és una novel·la escrita pel francès Jean Cocteau l'any 1929.
Els protagonistes són dos germans orfes, l'Elizabeth i en Paul, que s'aïllen completament de la resta del món. A mesura que es van fent grans, a poc a poc, van caient en una mena de bogeria. Aquest aïllament s'acaba trencant quan en Paul s'enamora d'una noia anomenada Agatha, que li recorda el seu amor d'infantesa Dargelos. Quan l'Elizabeth se n'assabenta, manipula en Gérard, enamorat d'ella, per fer que es casi amb l'Agatha. En Paul s'intenta suïcidar i confessa a l'Agatha l'amor que sent per ella.

## Notes

* ↑ Les Enfants terribles es va traduir al català per Ramon Xuriguera i publicar a Badalona l'any 1934.

## Enllaços externs

* (anglès) Ressenya a Amazon.com.
# Fundació Sant Hospital de la Seu d'Urgell

Fundació Sant Hospital de la Seu d'Urgell és un hospital situat a la Seu d'Urgell i l'únic centre hospitalari de la ciutat i de la comarca de l'Alt Urgell. És un centre de la Regió sanitària Alt Pirineu i Aran, tot i que és de propietat privada forma part de la xarxa hospitalària d'utilització pública.

## Història
### Antecedents

La primera referència de l'existència d'un hospital a la Seu d'Urgell és l'any 1059 a l'entorn de la Catedral d'Urgell de Sant Ermengol. L'impuls de la construcció de la nova catedral pel bisbe Sant Ot, provoca el canvi d'ubicació del primer hospital.
Al segle xii hi havia dos hospitals a la ciutat: l'Hospital de pobres, hereu del primitiu i gestionat per l'església; i l'Hospital dels prohoms, més tard Hospital de la vila, gestionat per la burgesia.
Al segle xv apareix la menció de l'Hospital de la vila als llibres dels actes del consolat municipal i es parla del model mixt de gestió de l'hospital dirigit pels canonges i els cònsols de la ciutat. Aquest es va fer petit i al costat de l'església de Santa Eulàlia es va començar un altre hospital.
Fins llavors els representants de la ciutat celebraven els seus consells al claustre de la Catedral. El nou Hospital ocupava una planta de l'edifici de la Casa de la Ciutat i les dues institucions van coexistir fins al segle xviii.
L'any 1561 un gran incendi la nit de Carnestoles va cremar l'hospital i un any després tornava a funcionar. A causa de convertir-se en plaça forta al segle xvi i la presència de soldats va interferir en el tarannà de l'hospital. Tant que s'arribaren a portar dues comptabilitats separades fins que finalment al segle xviii es va dur l'hospital de civils a una altra banda.
El de civils fou traslladat a un edifici on hi havia hagut la Casa dels Infants Orfes. A finals del segle xviii es varen fer obres importants a l'Hospital vell (a la Casa de la Ciutat) i en un Hospital nou que, acabada la Guerra del Francès, i sense la presència massiva de soldats, es va tancar. A causa de la desamortització de Mendizàbal, els frares agustins van abandonar el seu convent.

### L'actual hospital

L'Ajuntament va demanar la cessió del convent de Sant Agustí per convertir-lo en hospital. La Junta gestora va proposar que les infermeres fossin monges professes i així fou com, a proposta del bisbe, va arribar a la Seu d'Urgell la mare Janer (Anna Maria Janer Anglarill), a mitjans del segle xix i es va construir també el convent de monges de la Sagrada Família d'Urgell.
Aquesta és la definitiva ubicació de l'Hospital de la Seu, a on antigament hi havia hagut el convent de Sant Agustí, l'església actualment és la Biblioteca de Sant Agustí.
A les darreries del segle xx, i impulsat per la celebració dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 de Barcelona, i la nominació de la Seu d'Urgell com a subseu Olímpica, l'Hospital visqué una gran transformació, amb ampliació de llits, que el situa en el seu estat actual.

## Referències

* ↑ Gencat, Establiments i serveis.
* ↑ Gencat, Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine. guia de centres.
* ↑ «Fundació Sant Hospital.». Arxivat de l'original el 2009-10-26. [Consulta: 24 juliol 2009].
# Mangonia Park

Mangonia Park és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 1.283 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mangonia Park tenia 1.283 habitants, 443 habitatges, i 322 famílies. La densitat de població era de 697,7 habitants/km².
Dels 443 habitatges en un 39,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 34,1% hi vivien parelles casades, en un 30,5% dones solteres, i en un 27,3% no eren unitats familiars. En el 17,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,3% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 31,3% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 7,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.865 $ i la renda mediana per família de 34.688 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.083 $ mentre que les dones 24.750 $. La renda per capita de la població era de 14.864 $. Entorn del 16,7% de les famílies i el 19,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mangonia Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mangonia Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bixa

La bixa (Bixa orellana) és una espècie de planta silvestre i conreada per extreure'n dos colorants anomenats bixina i norbixina o arxiota. La família de les bixàcies (Bixaceae) només té un gènere Bixa i aquest una única espècie Bixa orellana. L'origen de la bixa és en les zones tropicals de l'Amèrica del Sud probablement a l'Amazones o entre el centre de Mèxic i el Carib. Actualment es conrea en totes les zones tropicals però es fa amb més intensitat a Amèrica llatina i el Carib.

## Morfologia

L'urucú és un petit arbre o arbust de fins a 5 metres d'alçada. Les fulles són simples amb forma cordiforme amb llargs pecíols i de disposició alternada. Flors hermafrodites de color blanc o rosat i disposades en raïms. El fruit és una càpsula de color vermell amb pèls gruixuts i diverses llavors.

## Usos i propietats

Des de temps precolombins s'havia utilitzant el colorant de color vermell que se n'obté per a maquillatge corporal i com a protecció contra insectes i ajut en la cicatrització de ferides.
Es considera que no és gens tòxic i resistent als agents químics però no a l'acció de la llum. S'utilitza per acolorir aliments i begudes, especialment margarina, mantega, formatges i altres derivats làctics. També s'utilitza en cosmètica o com a colorant industrial.
Es considera planta medicinal.
El colorant s'extreu de les llavors fresques o assecades al sol o en assecadors industrials. En petites explotacions l'annato s'extreu bullint les llavors i concentrant el colorant fins a obtenir una pasta i finalment una pols a la qual s'hi afegeix greix. El procés industrialitzat es fa utilitzant solvents químics
* Bixa orellana
* Fruit de la Bixa
* Una altra vista del fruit
* Detall de les llavors

## Bibliografia

* B. orellana and annatto Arxivat 2009-10-07 a Wayback Machine.
* Van Wyk, Ben-Erik (2005). Food Plants of the World. Portland, Oregon: Timber Press, Inc. ISBN 0-88192-743-0
# Pantortilla

La pantortilla és una especialitat de la rebosteria típica de la ciutat de Reinosa, a Cantàbria (Espanya). Té forma plana i rodona o lleugerament el·líptica, feta d'una massa de pasta fullada amb una capa de sucre caramel·litzat a la meitat superior, que les distingeix d'altres especialitats de rebosteria. El seu nom es pot deure a la similitud de la seva forma i aspecte amb el de la truita de patates, o més probablement com diminutiu de pantorta.
Diu la tradició popular que només en el clima i condicions de Reinosa pot elaborar la pantortilla, i que en cap altre lloc s'aconsegueix preparar-les de la mateixa manera. Aquestes postres són molt populars a la comarca de Campoo-Los Valles, de la qual Reinosa és capital, encara que actualment es coneixen a tot Cantàbria, però sovint són difícils de trobar fora d'aquesta comarca; a la resta d'Espanya no són unes postres gaire conegudes, ja que, com que la seva producció no és gaire gran, normalment el producte no surt de la seva zona d'origen.

## Referències

* ↑ Receta de las pantortillas Arxivat 2018-03-16 a Wayback Machine. (castellà)

## Vegeu també

* Gastronomia de Cantàbria
# Hoffman (Illinois)

Hoffman és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 460 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hoffman tenia 460 habitants, 182 habitatges, i 133 famílies. La densitat de població era de 493,4 habitants/km².
Dels 182 habitatges en un 36,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,2% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 26,9% no eren unitats familiars. En el 24,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 30,9% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.115 $ i la renda mediana per família de 52.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.625 $ mentre que les dones 21.597 $. La renda per capita de la població era de 19.897 $. Aproximadament el 0,8% de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hoffman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hoffman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Matriu zero

Una matriu zero és una matriu de n x m elements:
    $A={\begin{pmatrix}a_{11}&a_{12}&a_{13}&.&.&.&a_{1m}\\a_{21}&a_{22}&a_{23}&.&.&.&a_{2m}\\a_{31}&a_{32}&a_{33}&.&.&.&a_{3m}\\.&.&.&.&.&.&.\\.&.&.&.&.&.&.\\.&.&.&.&.&.&.\\a_{n1}&a_{n2}&a_{n3}&.&.&.&a_{nm}\\\end{pmatrix}}$
tal que a$_{ji}$ = 0 per a tot i = 1, 2, 3, ... ,n i j = 1, 2, 3, ..., m. Per tant, en aquest cas, la matriu A pren la forma:
    $A={\begin{pmatrix}0&0&0&.&.&.&0\\0&0&0&.&.&.&0\\0&0&0&.&.&.&0\\.&.&.&.&.&.&.\\.&.&.&.&.&.&.\\.&.&.&.&.&.&.\\0&0&0&.&.&.&0\\\end{pmatrix}}$
Aquesta matriu també se sol anomenar matriu nul·la i es denota per 0. Òbviament una matriu zero és, al mateix temps, matriu simètrica, matriu antisimètrica, matriu nilpotent i matriu singular, sempre que sigui una matriu quadrada, i és l'element neutre de la suma de matrius.
# Golf de Morbihan (Kerguelen)

El golf de Morbihan de les Illes Kerguelen forma una àmplia i profunda cala al centre de l'illa principal de Grande Terre. És una àrea relativament protegida del mar, constituint un refugi natural per als vaixells, a la riba del qual s'establiren les estacions de Port-Jeanne-d'Arc i Port-aux-Français. El golf de Morbihan està esquitxat de moltes illes, i molts illots.

## Toponímia

El golf de Morbihan va ser anomenat així per Raymond Rallier du Baty durant les seves expedicions de principis del segle xx en honor de la seva Bretanya natal, i per analogia geogràfica. Així doncs, el nom del Golf de Morbihan apareix al mapa que es va publicar el 1922.
Anteriorment, el lloc era conegut com a Royal Sound i aparegué amb aquest nom al mapa de James Cook. Malgrat tot, ha restat el nom de Passe Royale (Pas reial) per a designar l'entrada del Golf.
La denominació de golf, ha estat confirmada per la comissió de toponímia de Terres Australs i Antàrtiques Franceses, respectant d'aquesta forma la jerarquia de termes topogràfics, donat que el golf de Morbihan inclou badies, tals com la Badia de l'Aurora Austral, a la que es troba Port-aux-Français. Tanmateix, el nom de Badia de Morbihan apareix sobre diversos mapes i s'utilitza sovint indiferentment, fins i tot als escrits oficials.

## Ecologia

Les illes del golf de Morbihan han estat identificades com a Àrea importants per a la conservació de les aus per BirdLife International amb uns 280 km² a causa del seu valor com a llocs de reproducció d'ocells marins i pels Ànecs d'Eaton. De les 20 illes i nombrosos illots inclosos en l'àrea, la més gran és la Île Australia, de 20 km². Algunes de les illes estan lliures d'espècies introduïdes, però d'altres estan infestades per rates, ratolins i conills. Algunes illes encara tenen la seva vegetació subantàrtica original, com ara les cols Kerguelen, els Petrells alagrans i els Petrells capblancs. Són d'especial interès per les seves importants poblacions de Petrell prió antàrtic, Prió becfí, Ocell de tempesta de Wilson, i Ocell de tempesta dorsigrís. Altres ocells que crien en aquest espai són el Petrell cabussador de Geòrgia del Sud, Petrell cabussador comú, Corb marí de les Kerguelen, Colom antàrtic becnegre, Paràsit subantàrtic i Xatrac de les Kerguelen.

## Referències

* ↑ Bonnichon, Philippe; Gény, Pierre. Présences françaises outre-mer, XVIe-XXIe siècles (en francès). KARTHALA Editions, 2012, p. 380. ISBN 978-2-8111-0737-6.
* ↑ Estival, Bernard. Un siècle de navires scientifiques français. Editions du Gerfaut, 2003, p. 30. ISBN 9782914622219.
* ↑ Peel, M. C.; Finlayson, B. L.; McMahon, T. A. «Updated world map of the Köppen-Geiger climate classification» (en anglès). Hydrology and Earth System Sciences, 11, 5, 11-10-2007, pàg. 1633–1644. DOI: 10.5194/hess-11-1633-2007. ISSN: 1027-5606.
* ↑ «Important Bird Area factsheet: Islands of the Golfe du Morbihan». Birdlife Data Zone. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Golfe du Morbihan et Etier de Penerf». BirdLife Data Zone. [Consulta: 4 agost 2024].

## Enllaços externs

* Visita al golf de Morbihan a les Kerguelen Arxivat 2009-11-28 a Wayback Machine.
# Batalla del pas de Zigos

La batalla del pas de Zigos va ser una batalla entre l'Imperi Romà d'Orient i els petxenegs. Per tal de combatre la revolta petxenega, l'emperador romà d'Orient Constantí IX va enviar un exèrcit sota el comandament de Basili el Sincel·le, Nicéfor III Botaniates i el Dux de Bulgària, per a protegir el Danubi. Mentre marxaven cap a la seva destinació, els petxenegs van emboscar i gairebé destruir l'exèrcit romà d'Orient. Les tropes supervivents, dirigides per Nicèfor, van escapar. Van viatjar durant 12 dies a Adrianòpolis (Edirne), sota constants atacs petxenegs. En primera instància Botaniates va guanyar notorietat gràcies a les seves accions durant la batalla, que va acabar significant el seu ascens a la posició de magister officiorum. Com a conseqüència de la derrota romana en aquesta batalla, l'emperador Constantí IX es va veure obligat a demanar la pau.

## Batalla

Durant la revolta dels petxenegs, l'emperador romà Constantí IX va enviar Nicèfor III Botaniates, Basili el Sincel·le i el Dux de Bulgària per a protegir el riu Danubi. Mentre viatjava a través de les muntanyes, Basili va decidir no atacar els petxenegs, i va ordenar al seu exèrcit que abandonés la regió. Els petxenegs van emboscar els romans mentre marxaven, gairebé destruint el seu exèrcit. Nicèfor salvaria la cavalleria ordenant una formació tancada, evitant que els arquers a cavall dels petxenegs causessin baixes als romans.
Nicèfor es va retirar i va fer acampar el seu exèrcit a la vora d'un riu proper, desplegant exploradors per tal d'evitar altres atacs sorpresa. Les tropes de Nicèfor van resistir els petxenegs durant onze dies, durant els quals, els petxenegs van disparar als cavalls romans, obligant-los a continuar a peu. Els petxenegs també van intentar, sense èxit, persuadir els romans de rendir-se. Un soldat romà va oferir a Nicèfor un cavall per escapar. No obstant això, va rebutjar l'oferta.
El dotzè dia, Nicèfor va arribar a Adrianòpolis (actual Edirne). Un cop l'exèrcit romà va arribar a la ciutat, els petxenegs van fugir. A causa de les accions de Nicèfor durant la batalla, l'emperador Constantí IX li va concedir el títol de magister officiorum. Després, Constantí IX va demanar la pau als petxenegs a causa de les pèrdues aclaparadores.

## Referències

* ↑ Maynard, Daniel. The Last Bringer of Victory: Nikephoros III Botaneiates AD1078-1081.
* ↑ Attaleiates, Michael. The History. Harvard University Press, 2012. ISBN 978-0-674-05799-9.
# Miami Gardens (comtat de Miami-Dade)

Miami Gardens és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2007 tenia 108.862 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Miami Gardens tenia 100.809 habitants, 29.262 habitatges, i 23.661 famílies. La densitat de població era de 2.057,25 habitants/km².
Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Miami Gardens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Miami Gardens». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Paral·lel 67° sud

El paral·lel 67° sud és una línia de latitud que es troba a 67 graus sud de la línia equatorial terrestre, a uns 49 kilòmetres del cercle polar antàrtic. Travessa l'oceà Antàrtic i l'Antàrtida en el 16 % de la seva extensió amb un total de 11 trets separats, que inclouen Terra d'Enderby, Península de Sekallari, Illa Adelaida, Península Antàrtica. L'altra 84% del trajecte és sobre l'oceà Antàrtic.

## Geografia

En el sistema geodèsic WGS84, al nivell de 67° de latitud sud, un grau de longitud equival a 43,620 km; la longitud total del paral·lel és de 16.346 km, que és aproximadament 39,0% de la de l'equador, del que es troba a 7.434 km i a 2.568 km del pol Sud

## Arreu del món

A partir del Meridià de Greenwich i cap a l'est, el paral·lel 67° sud passa per:
    Coordenades País. Territori o mar Notes 67° 0′ S, 0° 0′ E﻿ / ﻿67.000°S,0.000°E﻿ / -67.000; 0.000﻿ (Primer Meridià) Oceà Antàrtic 67° 0′ S, 48° 22′ E﻿ / ﻿67.000°S,48.367°E﻿ / -67.000; 48.367﻿ (Antàrtida) Antàrtida Territori Antàrtic Australià, reclamat per Austràlia 67° 0′ S, 49° 34′ E﻿ / ﻿67.000°S,49.567°E﻿ / -67.000; 49.567﻿ (Oceà Antàrtic) Oceà Antàrtic Badia d'Amundsen 67° 0′ S, 50° 33′ E﻿ / ﻿67.000°S,50.550°E﻿ / -67.000; 50.550﻿ (Antàrtida) Antàrtida Territori Antàrtic Australià, reclamat per Austràlia 67° 0′ S, 57° 23′ E﻿ / ﻿67.000°S,57.383°E﻿ / -67.000; 57.383﻿ (Oceà Antàrtic) Oceà Antàrtic 67° 0′ S, 82° 33′ E﻿ / ﻿67.000°S,82.550°E﻿ / -67.000; 82.550﻿ (Antàrtida) Antàrtida Territori Antàrtic Australià, reclamat per Austràlia Terra Adèlia, reclamat per França Territori Antàrtic Australià, reclamat per Austràlia 67° 0′ S, 146° 47′ E﻿ / ﻿67.000°S,146.783°E﻿ / -67.000; 146.783﻿ (Oceà Antàrtic) Oceà Antàrtic Passa al sud de l'illa Buckle, reclamat per Nova Zelanda 67° 0′ S, 68° 36′ O﻿ / ﻿67.000°S,68.600°O﻿ / -67.000; -68.600﻿ (Antàrtida) Antàrtida Illa Adelaida i la península Antàrtica, reclamat per Argentina, Xile i Regne Unit 67° 0′ S, 60° 17′ O﻿ / ﻿67.000°S,60.283°O﻿ / -67.000; -60.283﻿ (Oceà Antàrtic) Oceà Antàrtic Mar de Weddell

## Vegeu també

* Paral·lel 66° sud
* Paral·lel 68° sud

## Referències

* ↑ «Length of a Degree of Latitud'And Longitude». National Geospatial-Intelligence Agency. Arxivat de l'original el 2013-01-28. [Consulta: 3 setembre 2018].
* ↑ T. Vincenty «Direct and Inverse Solutions of Geodesics on the Ellipsoid with application of nested equation». Survey Review, 4-1975.
# Ceratosaure

Els ceratosaures (Ceratosaurus) són un gènere de dinosaures teròpodes carnívors que visqueren durant el Juràssic superior.
Se n'han trobat restes fòssils a la formació de Morrison de Nord-amèrica, a Tanzània i possiblement a Portugal. Es caracteritzaven per presentar grans mandíbules amb enormes dents, una banya sobre el nas i un parell de petites protuberàncies sobre els ulls. Les extremitats anteriors eren poderoses però molt curtes. Els ossos del sacre estaven soldats (sinsacre) i els ossos de la pelvis estaven tots soldats.

## Referències

* ↑ Entrada «Ceratosaurus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].

## Bibliografia

* Mateus, O., Walen, A. i Antunes, M.T. (2006). The large theropod fauna of the Lourinhã Formation (Portugal) and its similarity to the Morrison Formation, with a description of a new species of Allosaurus. in Foster, J.R. and Lucas, S. G. R.M., eds., 2006, Paleontology and Geology of the Upper Jurassic Morrison Formation. New Mexico Museum of Natural History and Science Bulletin 36
# Acons

Accons és un municipi francès de la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps i el departament de l'Ardecha.
# Cantó de Châtillon-sur-Chalaronne

El cantó de Châtillon-sur-Chalaronne (en francés canton de Châtillon-sur-Chalaronne) és una divisió administrativa francesa del departament de l'Ain. Té 26 municipis i el cap és Châtillon-sur-Chalaronne.

## Municipis

* L'Abergement-Clémenciat
* Biziat
* Chanoz-Châtenay
* Châtillon-sur-Chalaronne
* Chaveyriat
* Condeissiat
* Dompierre-sur-Chalaronne
* Mézériat
* Neuville-les-Dames
* Romans
* Saint-André-le-Bouchoux
* Saint-Georges-sur-Renon
* Saint-Julien-sur-Veyle
* Sandrans
* Sulignat
* Vonnas

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-1961 | M. Morel | Radical |
| 1961-1973 | M. Durand | Sense etiqueta, després PS |
| 1973-1979 | M. Lagrange | Divers droite |
| 1979-1998 | Nöel Ravassard | PS |
| 1998- | Yves Clayette | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Vegeu també

* Cantons de l'Ain
# Constitución

Constitución és una localitat de l'Uruguai ubicada a l'oest del departament de Salto, sobre la frontera amb l'Argentina.
Es troba a 44 metres sobre el nivell del mar. Té una població aproximada de 2.844 habitants.
Evolució demogràfica (Font: Instituto Nacional de Estadística pàgina web) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 |
| 2.984 | 3.671 | 2.954 | 2.803 | {{{5}}} |

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
Viccionari
# Ödön Farkas

Ödön Farkas, també de vegades Edmund Farkas (Jászmonostor, Transsilvània, Hongria, 1851 - 11 de setembre de 1912 a Cluj-Napoca) fou un compositor hongarès.
Estudià la carrera d'enginyer que simultaniejà amb la música, fins que el 1899 fou director del Conservatori de Klausenburg. Va representar diverses òperes. entre les quals hi ha A bajadér (23.8.1876 Buda), A vezeklők (1884; 1893 Cluj), Tündérforrás (1893 Cluj), Balassi Bálint (16.1.1896 Budapest), Tetemrehivás (5.10.1900 Budapest), Kurucvilág, (26.10.1906 Budapest). A més compongué altres tipus d'obres: Klara Zach (balada), Szondy (balada), una col·lecció de lieders), Nombrosos cors mixts), Virradat (obra orquestral), Estidal (obra orquestral), Alkong (obra orquestral), cinc quartets, per a instruments d'arc.

## Referències

* ↑ Dades a euro-opera.de

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 272 ISBN 84-239-4523-5
# Fosièiras

Fosièiras (en francès Fozières) és un municipi occità del LLenguadoc situat al departament de l'Erau, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau