OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Joan Evangelista (Santo Domingo el Antiguo)

Sant Joan Evangelista és una obra d'El Greco, realitzada entre 1577 i 1579 efectuada durant el seu primer període toledà. La seva estructura i estil fa inevitable l'evocació a Tizià i a Miquel Àngel. També podria dir-se que anticipa el tenebrisme. Es conserva a l'església de Santo Domingo el Antiguo de Toledo.
Consta amb el número 6 en el catàleg raonat d'obres d'El Greco, realitzat per Harold Wethey.

## Temàtica de l'obra

J. Camón Aznar va suggerir que aquesta imatge era la de Sant Pau apóstol, però això no té lógica perquè en la iconografía d'aquest personatge apareix sempre amb una espasa, i aquest no és el cas d'aquest quadre. És evident que no es tracta de Joan Baptista, i en un dibuix preparatori Sant Joan Evangelista (Biblioteca Nacional) apareix un águila, distintiu d'aquest sant. La seva presència a aquest retaule pot ser interpretada com una al·lusió a la Immaculada. Aquest pot ser el motiu pel qual El Greco el va representar vell, perquè va ser en una edat avançada quan va tenir aquesta visió a Patmos.

## Anàlisi de l'obra

Oli sobre llenç; 212 × 78 cm.; Santo Domingo el Antiguo, Toledo.
És una obra que té gran influència de l'art italià, especialment de Miquel Àngel, a qui El Greco havia estudiat. També, ha arribat a comparar-se aquesta obra amb el Moisès a San Pietro in Vincoli.
Sant Joan Evangelista, vestit amb una túnica blava i una vestimenta rosa, destaca sobre un fons obscur. La manera que empra el pintor per a representar el sant no és gaire habitual, perquè apareix com un ancià. El Greco centra la composició en el rostre de l'evangelista. Les seves mans exhibeixen delicadesa i espiritualitat, dos dels trets més comuns de l'obra de l'autor. Cal remarcar que l'águila, distintiu d'aquest sant, apareix a la part superior esquerra, justament sobre l'espatlla del Sant, però que és gairebé imperceptible degut a l'enfosquiment i al mal estat d'aquest llenç.

## Situació dins el conjunt

* Continua situat en el Retaule Major, al carrer lateral dret de la predel·la.

## Vegeu també

* Dibuix de Sant Joan Evangelista (Biblioteca Nacional)

## Bibliografia

* WETHEY, Harold E.; El Greco y su Escuela (Volumen-II); Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Álvarez Lopera, José. El Greco. Madrid: Arlanza, 2005. ISBN 84-9550-344-1.
* Scholz-Hänsel, Michael. El Greco. Colonia: Taschen, 2003. ISBN 978-3-8228-3173-1.

## Enllaços externs

* Juan Evangelista» ArteHistoria.com (castellà)

## Referències

* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p. 22.
* ↑ Álvarez Lopera, José. Obra mencionada, p. 98.
* ↑ Wethey, Harold E. Obra mencionada, p. 22.
# Trinquet de Manises

El Trinquet de Manises és el trinquet de capçalera del poble del mateix nom situat a la comarca valenciana de l'Horta Oest.

## Història

La història del Trinquet de Manises es remunta al 29 d'abril de 1925, data de la inauguració del recinte amb una partida que enfrontà les figures d'aquella època: Faixeret de Gandia, Messeguer de Sueca i Xiquet de Simat, davant Fusteret (fill), Aranda de Vallada i Fusteret de la Llosa.
Al Trinquet es jugaven partides, sobretot d'aficionats, fins a l'any 1964. Per allí passaren els millors pilotaris, que convertiren este Trinquet en un dels més animats de l'època. A este Trinquet es va formar el mític Xiquet de Quart, figura estel·lar del món de la Pilota.
El día 16 de juny de 1998, el Trinquet de Manises va reobrir les seues portes després d'una profunda rehabilitació. La fita se celebrà amb una partida jugada per Àlvaro, Voro, Genovés II, Sarasol II i Pascual.
Des del 19 d´abril de l'any 2015 el recinte té el nom oficial de Trinquet Municipal Juan Blasco Navarro, en homenatge a qui va fer una tasca fonamental per a la conservació i impuls de la pilota valenciana i la reobertura del recinte del vell Trinquet de Manises.
El 21 de gener de 2024 es va fer la reobertura del trinquet després de una rehabilitació completa de la canxa de joc amb una partida de lliga profesional on s´enfrontaren Salva Palau, Salva de Massamagrell i Héctor en representació del ajuntament de Dénia contra Pere Roc II, Pere i Santi de Finestrat en representació del ajuntament de Benidorm.

## Característiques

El Trinquet és de propietat municipal i està regentat pel Club Pilotari de Manises. Amb unes dimensions de 58,1 metres de llarg i 10,05 d'ample, suma una superfície de 1.802 m² i està dotat de cafeteria, il·luminació artificial i una coberta que permet el joc de pilota en dies plujosos. Té capacitat per a uns 600 espectadors i es practica l'Escala i corda i la Galotxa.

## Referències

* 1 2 Moreno Royo, José Mª (Cronista oficial de Manises) «El "trinquet" de Manises». Las Provincias, 19 agost 1987 (A: Arxiu Municipal Manises).
* ↑ Millo, Llorenç. El trinquet (en castellà). Prometeo, 1976, p. 352.
* ↑ Soldado, Alberto «El Trinquete de Manises recupera su actividad oficial». Levante, 06-02-1998, pàg. 58. Arxivat de l'original el 2003-04-05 [Consulta: 20 gener 2020].
* ↑ «El seu trinquet». Arxivat de l'original el 2003-04-05. [Consulta: gener 2020].
* ↑ «El trinquet de Manises canvia de nom en homenatge a Juan Blasco». Pilota Viu, diari digital de la pilota valenciana, 12-02-2015. [Consulta: gener 2020].
* ↑ «Trinquet Pavillion» (en anglès). Film València. Patronat Provincial de Turisme de València. [Consulta: gener 2020].
# Alonso de Zárate y la Hoz

Alonso de Zárate y la Hoz (Madrid - Madrid, 13 de setembre de 1677) va ser un poeta castellà.
Va néixer a Madrid. Fill de Juan Ortiz de Zárate, secretari reial i familiar i agutzil de la Inquisició a la ciutat de Calahorra, i de Juana Cosío de la Hoz. Va ser cavaller de l'orde de Sant Esteve del Gran Ducat de Toscana. Va servir als estats de Flandes, tot i que Álvarez desconeix en quin càrrec, i quan va tornar a Castella va ser gentilhome de la casa del rei. Va morir a la capital el 13 de setembre de 1677, i va ser enterrat sota la volta de la casa familiar dels La Hoz, al barri de la parròquia de Sant Jaume de Madrid. Casat des de l'1 d'octubre de 1668 amb Antonia Sandoval y Platamón, va deixar els seus béns a la seva esposa en no haver tingut descendència.
En l'àmbit literari, mentre residia a Flandes va escriure i publicar Rato de placer, una obra que consta de tres faules de l'antiguitat, escrita en quintilla, que va dedicar al marquès de la Lapilla, i va imprimir-se a Brussel·les el 1655 a casa de Juan Mommarte. Barrera qualifica l'obra de peregrina, atès que no documenta altres obres de Zárate, que la bibliografia sovint confonia amb el seu contemporani Fernando de Zárate y Castronovo. No obstant això, se sap que va participar fins a set vegades en diverses acadèmies poètiques de Melchor de Fonseca entre 1661 i 1663, algunes impreses, com la de 1661, dedicada a Vicente de Moscoso y Pimentel, i la 1662, feta en commemoració del naixement del futur Carles II. Així mateix, a la Biblioteca Nacional d'Espanya es conserva un manuscrit anomenat Varios versos suyos atribuït a «Zárate y Laoz».

## Referències

* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 59.
* ↑ Mayoralgo y Lodo, José Miguel de «Bodas nobiliarias madrileñas 1651-1700». Anuario de la Real Academia Matritense de Historia y Genealogia, vol. 19, 2016, pàg. 121. Arxivat de l'original el 2021-06-29 [Consulta: 12 agost 2024].
* 1 2 Barrera y Leirado, Cayetano Alberto de la. Catálogo bibliográfico y biográfico del teatro antiguo español (en castellà). Madrid: M. Rivadeneyra, 1860, p. 138, 506-507.
* ↑ Osuna, Inmaculada «Sociabilidad literaria e imprenta: academias poéticas madrileñas publicadas entre 1661 y 1663». Arte Nuevo. Revista de Estudios Áureos, núm. 6, 2019, pàg. 253, 260, 268. ISSN: 2297-2692.
* ↑ Diccionario enciclopédico hispano-americano de literatura, ciencias y artes (en castellà). vol. 23. Barcelona: Montaner y Simón, 1898, p. 288.
# Comtat d'Albay

El Comtat d'Albay és un títol nobiliari espanyol creat el 6 d'agost de 1898 pel rei Alfons XIII a favor de Pedro de Govantes y Azcárraga, Senador del Regne, Diputat a Corts, etc., en reconeixement de la tasca realitzada per a impulsar les relacions comercials entre Espanya i les Filipines.
La denominació fa referència a la localitat d'Albay (Filipines).

## Comtes d'Albay

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Pedro de Govantes y Azcárraga | 1898-1927 |
| II | María del Pilar de Gobantes y Montero | 1928- 1987 |
| III | Pilar Beatriz Arízaga de Gobantes | 1987-actual titular |

## Història dels Comtes d'Albay

* Pedro de Govantes y Azcárraga (1853-1927), I comte d'Albay.
* Es va casar amb María Montero y Cia. El va succeir la seua filla:
* María del Pilar de Govantes y Montero, II comtessa d'Albay.
* Es va casar amb Raimundo Arízaga y Llorente. La va succeir la seua filla:
* Pilar Beatriz Arízaga de Govantes, III cotmessa d'Albay.
* Es va casar amb Juan Alsina Torrente.

## Referències

* ↑ Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", C.S.I.C.
# Exèrcit Popular Iugoslau

L'Exèrcit Popular Iugoslau (en serbi i croat: Jugoslovenska Narodna Armija (JNA); en ciríl·lic: Југословенска Народна Армија; en eslovè: Jugoslovanska Ljudska Armada (JLA)) era la força militar de la República Federal Socialista de Iugoslàvia, liderada pel President de la RFS de Iugoslavia amb quarter general a Belgrad.

## Història
### Formació

Les arrels de la JNA daten de la Segona Guerra Mundial amb les forces partisanes comandades per Josip Broz Tito, que el 1942 esdevé l'exèrcit popular d'alliberament de Iugoslàvia. El març de 1945 se li canvia el nom per Exèrcit Iugoslau (Jugoslovenska armija) i finalment obté l'adjectiu de popular per subratllar l'aspecte comunista de l'exèrcit, el 22 de desembre de 1951. La formació de la unitats de Defensa Territorial (Teritorijalna Obrana, TO) el setembre de 1968, va suposar la cohexistència d'un exèrcit federal centralitzat (JNA) i un exèrcit que depenia de les diferents repúbliques iugoslaves (TO), situació que es va mantenir fins al 1988.

### Guerra dels Balcans

La composició del JNA a finals dels anys vuitanta, amb una majoria d'oficials serbis o montenegrins, ha estat assenyalada com un dels factors decisius per al conflicte posterior. Aquest fet s'accentuà a partir del març de 1991, quan s'executà un programa per assegurar la supeditació del JNA als interessos del govern central i els serbis, enterrant definitivament el seu caràcter multiètnic. Fins aleshores, el caràcter descentralitzat de les unitats de Defensa Territorial (TO) podia afavorir els processos d'independència de les diferents repúbliques, com es feu palès durant la Guerra d'Eslovènia. Sota comandament centralitzat, l'actuació del JNA donant suport als rebels serbis durant la Guerra de Croàcia, amb el clar exemple de la batalla de Vukovar, va suposar els darrers episodis de confusió entre unitats d'un exèrcit originàriament iugoslavista.
El desembre de 1991, el JNA es va reorganizar en quatre districtes militars: Belgrad, Sarajevo, Skopje i Titograd, que disposaven de fins a setze grups operacionals. Després de l'evacuació de les tropes federals presents a Eslovènia i Macedònia, la declaració d'independència de Bòsnia i Hercegovina va suposar que el JNA passés a anomenar-se Exèrcit Iugoslau (Vojska Iugoslavije, VJ), d'acord amb la nova República Federal de Iugoslàvia. Tot i que el VJ va evacuar 15.000 efectius de territori bosni, el nou Exèrcit de la República Sèrbia (VRS) que combatria a la Guerra de Bòsnia, va néixer amb 80.000 membres que tan sols havien canviat els símbols o els noms de les antigues unitats del JNA.

## Vegeu també

* Veljko Kadijević

## Referències

* 1 2 3 4 Thomas, Nigel [et al.]. The Yugoslav Wars: Slovenia & Croatia 1991-95. Osprey Publishing, 2006, pàg.7. ISBN 1841769630,9781841769639 [Consulta: 4 desembre 2011].
* 1 2 Taibo, Carlos. La desintegración de Yugoslavia. Los Libros de la Catarata, 2000, pàg.32. ISBN 8483191067, 9788483191064 [Consulta: 4 desembre 2011].
* 1 2 Conversi, Daniele. La desintegració de Iugoslàvia. Universitat de València, 2000, pàg.74-75. ISBN 8486574870, 9788486574871.
# Depths of Wikipedia

Depths of Wikipedia (que es podria traduir com "Profunditats de la Viquipèdia") és un projecte de difusió de continguts de la Viquipèdia a través de diferents xarxes socials. Creat per Annie Rauwerda el 2020, el compte destaca i comparteix fragments d'articles de la Viquipèdia anglesa sobre diferents temes, sempre amb un caràcter inusual, curiós, estrany, divertit, entretingut.

## Creació

Annie Rauwerda, graduada en neurociències a la Universitat de Michigan, va crear el compte d'Instagram Depths of Wikipedia l'abril de 2020 com a projecte personal a l'inici de la pandèmia de la COVID-19, amb la intenció de compartir fragments de la Viquipèdia anglesa entre els seus amics. Rauwerda s'havia interessat per la Viquipèdia abans de començar el projecte, després d'haver passat temps llegint-la quan era petita i jugant a Wiki Carreres (Wikiracing) amb els amics durant la secundària.
Després que el compte d'Instagram guanyés seguidors, Rauwerda va crear comptes de TikTok i Twitter amb el mateix nom, i va llançar un butlletí on es destaquen amb més detall les pàgines poc usuals de la Viquipèdia.

## Activitat

Depths of Wikipedia ha destacat articles o fragments d'articles inusuals, divertits, curiosos, etc. sobre temes diversos. Combinant el coneixement amb la cultura del mem d'internet.
Rauwerda rep sovint missatges de seguidors amb suggeriments d'articles, però selecciona quins publicar i quins no. L'octubre del 2021, va dir que rebia "probablement entre 30 i 50 propostes d'usuaris al dia".
Rauwerda també és editora de la Viquipèdia, i ha organitzat una editatona, per donar la benvinguda a noves contribucions a l'enciclopèdia reivindicant el valor de l'accés al coneixement i l'oportunitat de contribuir-hi. Actualment també organitza espectacles de comèdia en directe basats en curiositats de la Viquipèdia, com a part del desplegament mediàtic de Depths of Wikipedia.

## Referències

* 1 2 Shamani Joshi. «I Look For the Weirdest and Wildest Things on Wikipedia. Here’s What I’ve Learned.» (en anglès), 13-01-2022.
* 1 2 3 4 Stiernberg, Bonnie. «How One Instagram Account Finds the Weirdest Stuff on Wikipedia». InsideHook, 15-01-2021. Arxivat de l'original el 31-10-2021.
* 1 2 3 4 5 Cavender, Elena. «Travel down a Wikipedia rabbit hole with the mastermind behind DepthsOfWikipedia Instagram». Mashable, 24-10-2021. Arxivat de l'original el 26 octubre 2021. [Consulta: 26 octubre 2021].
* ↑ Cavender, Elena. «Travel down a Wikipedia rabbit hole with the mastermind behind DepthsOfWikipedia Instagram», 24-10-2021. Arxivat de l'original el 26-10-2021.

## Enllaços externs

* Depths of Wikipedia a Instagram
* Web personal d'Annie Rauwerda
* TED Talk d'Annie Rauwerda sobre Depths of Wikipedia
# Afirmació del conseqüent

L'afirmació del conseqüent és una fal·làcia deductiva, molt semblant al modus ponens, la qual és correcte. La fal·làcia d'afirmació del conseqüent no és, en canvi, acceptable. Respon a l'esquema següent:
    Si P, aleshores Q.
    Q
    Per tant, P.
P pot no ser l'única manera d'obtenir Q, d'aquí la fal·lacia de deduir P a partir de Q.

## Exemple

* Premissa 1: Si sortim de vacances, anem a Nicaragua.
* Premissa 2: Anem a Nicaragua.
* Conclusió: Per tant, sortim de vacances.

## Referències

* ↑ «Fal·làcies lògiques». [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ «Logical Fallacy: Affirming the Consequent». [Consulta: 22 setembre 2021].

## Vegeu també

* Negació de l'antecedent
* Lleis de De Morgan
# C-31C

La C-31c és una carretera de la Xarxa Bàsica de la Generalitat de Catalunya. Comença a Sant Boi de Llobregat acaba a la C-31 , a l'alçada de El Prat de Llobregat. Serveix per connectar la C-32 i Sant Boi de Llobregat amb la C-31 a el Prat de Llobregat

## Enllaços

Aeroprot
El Prat de Llobregat
Centre Comercial :
* El Prat de Llobregat-Estació |||
Rotonda :
| B-201  Centre Comercial Sant Boi de Llobregat | Carrer Saragossa Sant Boi de Llobregat | C-31c  El Prat de Llobregat Barcelona |
| C-31c  El Prat de Llobregat Barcelona ||

## Referenciés

https://maps.google.cat/
# Istami

Istami fou el primer yabghu dels turcs occidentals, per divisió dels dominis del seu pare Bumin, i supeditat al seu germà Muhan, kan de tots els turcs i de les hordes orientals. Tenia seu a l'alt Yilduz prop de Qarashahr i de Kuldjha (la residència d'hivern era al Issik-kul, a la vall de Talas). El límit amb els orientals era al Gran Altai i les muntanyes a l'est de Ha-mi. Istami fou conegut en àrab com Sindjibu i en grec com Silzibul, nom que podrien derivar del seu títol.
Vers el 560 es va aliar a Cosroes I el just (Cosroes Anushirwan 531-579) i junts van atacar als heftalites. Aquestos debilitats sembla que van abandonar l'Àsia central, i encara que una part va romandre al Panjab, la resta va emigrar a l'occident (possible origen dels àvars). Els turcs van ocupar Sogdiana i els perses Bactriana.
Llavors va rebre una sol·licitud d'aliança dels romans d'Orient (com a veïns dels sassànides perses). Istami tenia com a principal interès el comerç per la ruta de la seda, i va enviar a un sogdià de nom Maniakh (els sogdians controlaven les caravanes) a la cort persa per demanar el pas lliure al rei Cosroes I, però aquest, com que Pèrsia volia el monopoli de la venda de seda a l'Imperi Romà d'Orient, no ho va concedir. Llavors Istami es va entendre amb els romans d'Orient i el 567 va enviar al mateix Maniakh a Constantinoble, a través del Volga i el Caucas. L'emperador Justí II el va rebre i acollir i a la tornada al seu país el va acompanyar un ambaixador grec de nom Zemarcos (568) que fou rebut per Istami al seu campament d'estiu al nord de les muntanyes Aqtagh o Altai (xinès Tien-chan), al nord-oest de Qarashahr. Es va establir una aliança contra Pèrsia i quan va arribar l'ambaixador persa al mateix lloc en fou expulsat i es va declarar la guerra a Pèrsia.
La guerra es va perllongar molts anys, prop de 20 (572-591). Istami va enviar un segon ambaixador a l'Imperi Romà d'Orient de nom Anankust i els romans d'Orient en van enviar d'altres (Eutiquios, Valentinos, Herodianos, i Pau de Cilícia). L'ambaixador Valentinos va arribar el 576 enviar per Tiberi II i quan es va presentar a la residència reial Istami ja era mort i l'havia succeït el seu fill Tardu (575-603).
Istami va morir doncs el 575.
# Lineal B

El lineal B és un sistema d'escriptura que es va fer servir per a escriure en grec (o micènic) durant l'època micènica de l'any 1600 aC fins al 1100 aC, aproximadament, i va ser el primer pas dels inicis de l'escriptura a Grècia. És un sistema sil·làbic, és a dir, cada grafia representa una síl·laba. Va ser abandonat i oblidat amb l'esfondrament de la civilització micènica, i sembla que no té relació amb l'alfabet grec posterior.

## Origen

Segons els estudiosos, aquest sistema d'escriptura procedeix del que anomenem sistema d'escriptura lineal A, usada pels antics cretencs entre el 1800 aC i el 1400 aC. Seixanta-quatre símbols descendeixen del lineal A, mentre que els vint-i-tres restants són de creació micènica, d'un total, per tant, de 87 símbols. Es compta també amb més de cent símbols amb valor semàntic o ideogrames, és a dir, que representen idees: home, dona, xai, porc, bou, oli, vi, or, bronze... També es té constància de xifres. En el moment d'implantació, la cultura micènica estava plenament desenvolupada, però és difícil determinar el lloc on es va crear el sistema B, si a Grècia o a Creta, ja que no hi ha cap indici que faci decantar la balança cap a un lloc o cap a l'altre.

## Desxiframent

L'any 1952, l'anglès Michael Ventris, amb l'ajuda de l'especialista John Chadwick, van desxifrar el sistema d'escriptura lineal B. Per aconseguir-ho, van reunir un gran nombre de tauletes, van idear un mètode basat en una quadrícula sil·làbica i, evidentment, van fer servir els extensos coneixements que ja es tenien sobre grec antic.
Les controvertides taules de Tebes tenien continguts més complexos (tradicions, etc.), però menys del que els seus descobridors van voler fer creure.
El còdol de Kafkania, una pedra ovalada trobada en aquesta regió i datada en el segle XVII aC, seria la troballa més antiga d'escriptura micènica, i a la vegada el testimoni més antic conservat de la llengua grega. De tota manera, la seva genuïnitat està discutida.

## Contingut

Les taules conservades solen parlar de distribució de béns; bestiar, llana, gra, etc. Es guardaven en grups dintre de cistelles o prestatges. Les temperatures causades per incendis, erupcions volcàniques (com passava a Cnossos), etcètera, van fer que les marques del teixit dels cistells es marqués a l'argila de la taula.
# Mèrmnades

Els mèrmnades (en llatí Mermnadae, en grec antic Μερμνάδαι) van ser una dinastia que va governar el Regne de Lídia des d'una data incerta entre el 720 aC i el 715 aC fins a la conquesta persa, que va tenir lloc cap a l'any 546 aC. La va fundar Giges, un oficial del darrer dels heràclides de la branca dels Tolònides o Sandònides, Candaules, al que va matar i es va casar amb la seva vídua.
Heròdot diu que va tenir cinc reis i dona els anys dels seus regnats. Segons Heròdot, van governar 170 anys des del 716 aC fins al 546 aC amb els següents períodes:
* 1. Giges 38 anys 716-678 aC
* 2. Ardis 49 anys 678-629 aC
* 3. Sadiates 12 anys 629-617 aC
* 4. Aliates 57 anys 617-560 aC
* 5. Cresos 14 anys 560-546 aC
* Total 170 anys 716-546
Dionís d'Halicarnàs dona uns períodes molt similars i inicia el regnat de Giges el 718 aC. Eusebi de Cesarea dona una cronologia molt diferent, amb un període total de 150 anys:
* 1. Giges 36 anys vers 700-664 aC
* 2. Ardis 37 anys 664-627 aC
* 3. Sadiates 15 anys 627-612 aC
* 4. Aliates 49 anys 612-563 aC
* 5. Cresos 15 anys 563-548 aC

## Dinastia dels mèrmnades

* Giges 720-682 aC
* Ardis II 682-633 aC
* Sadiates 633-621
* Aliates II 621-564 aC
* Cressos o Cressus 564-546 aC

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, I, 7-26
* ↑ Bury, J. B. (et al.). A history of Greece to the death of Alexander.. Nova York: St. Martin's Press, 1975, p. 82-83.

## Enllaços externs

* Mermnads. Livius.org
# Ca l'Escuder (Subirats)

Ca l'Escuder, coneguda també amb el nom de Mas Rocabert, és una masia del municipi de Subirats (Alt Penedès) situada a l'oest del polígon industrial de Can Bas, a peu de la carretera de Sant Sadurní a Vilafranca (C-243 a).

## Descripció

És una masia de planta rectangular i sostre a doble vessant que conserva la seva estructura original, orientada a migdia, tot i haver sofert transformacions visibles. Té planta baixa, primer pis i golfes. La façana principal presenta un portal de mig punt amb dovelles de pedra treballada, així com també estan treballats els carreus de les finestres. Hi ha dos rellotges de sol, i les façanes estan arrebossades de guix blanc, a excepció dels elements esmentats que presenten els carreus de pedra vista. La façana principal queda tancada per un baluard, al qual s'hi accedeix a través d'un portal rectangular.
A l'interior hi ha un passadís subterrani, tapiat actualment, que travessant tot l'edifici sortia a l'exterior del baluard.
La masia té un edifici agrícola annex, de planta rectangular amb teulada a doble vessant, fet amb blocs de pedra irregulars lligats amb morter de calç i sorra. A la façana principal es poden observar refaccions i línies de murs que permeten constatar que aquest edifici s'ha anat ampliant almenys en tres ocasions, passant de ser d'un sol cos, a tenir dos cossos més, adossats a banda i banda. Actualment, però, la teulada a doble vessant unifica els tres cossos en un sol edifici.

## Història

Els orígens de Ca l'Escuder es troben al segle XV, si bé l'estructura que hom pot observar és del segle XVII. L'edifici agrícola annex és de l'any 1862.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca l'Escuder». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ Querol i Rovira, Carles. Subirats. Conèixer el seu atractiu, viure'l i gaudir-lo. Ajuntament de Subirats i Edicions i Propostes Culturals Andana, SL, 2008, p. 64. ISBN 978-84-96995-03-1.