OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edouard Klabinski

Edouard Klabinski (Herne, Alemanya, 7 d'agost de 1920 - Halluin, França, 4 de març de 1997) va ser un ciclista polonès que fou professional entre 1946 i 1958, en què aconseguí 51 victòries. De totes elles, la més important fou la victòria en la primera edició del Critèrium del Dauphiné Libéré.

## Palmarès

* 1946
** 1r del Gran Premi dels Comerciants de Calais
* 1947
** 1r del Critèrium del Dauphiné Libéré
** 1r de la Charleroi-Chaudfontaine
** 1r del Critèrium de Charleroi
** 1r del Premi Petitjean a Hautmont
* 1948
** 1r del Gran Premi de Saint-Quentin
* 1949
** 1r de la Lilla-Calais-Lilla
* 1950
** 1r del Gran Premi de Fourmies
** Vencedor d'una etapa del Tour del Sud-oest
* 1954
** 1r al Critèrium de Douai
** Vencedor de 2 etapes de la Cursa de la Pau
* 1957
** 1r del Circuit Francobelga
** 1r de la París-Arras
** 1r de la París-Douai

### Resultats al Tour de França

* 1947. 34è de la classificació general
* 1949. 18è de la classificació general
* 1949. Abandona (5a etapa)

## Referències

* ↑ «KLABINSKI Edward "Edouard"». [Consulta: 18 maig 2024].
* 1 2 «Palmarès d'Edouard Klabinski (Pol)». [Consulta: 18 maig 2024].
* ↑ «To już ostatnia prosta! Zaczęło się odliczanie» (en polonès). We Love Cycling - Poland, 03-06-2022. [Consulta: 13 juny 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Edouard Klabinski (francès)
# Eduard Martínez i Ferrando

Eduard Martínez i Ferrando (València, 1883 - València, 1935) fou un escriptor i intel·lectual valencià, germà d'Ernest Martínez i Ferrando i Daniel Martínez i Ferrando. Estudià dret i filosofia a la Universitat de València, on fou guanyat per l'incipient valencianisme polític, de tal manera que el 1908 fou un dels fundadors de la Joventut Valencianista. El 1917 acompanyà Ignasi Villalonga a entrevistar-se amb Francesc Cambó. Fou un dels signants de la Declaració Valencianista de 1918 i formà part del nou partit Unió Valencianista Regional. Fou un destacat polemista partidari de la unitat de la llengua i dels països de parla catalana a nombroses publicacions i revistes com Las Provincias, Pàtria Nova, La Veu de Catalunya o València Nova, on s'enfrontà a Josep Maria Bayarri.

## Obres

* Síntesi del criteri valencianista (Barcelona: Joventut Valencianista, 1918)
* L'Arxiu Municipal. Notes del carnet d'un visitant (València: Editorial Valenciana, 1919)
* La casa de la Generalitat del Regne de València (1920)
* Vida d'infant (1921)
* El milacre de Santa Llúcia (València: Nostra Novel·la, 1930, núm. 28)
* La indústria valenciana de la seda (1933)

## Referències

* 1 2 3 4 «Eduard Martínez i Ferrando». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Francesc Pérez Moragón El valencianisme i el fet dels Països Catalans (1930-1936)

## Enllaços externs

* Obra de Eduard Martínez i Ferrando al Projecte Gutenberg
# Eduard Thelen

Eduard Thelen (Colònia, 7 de juliol de 1946) és un jugador d'hoquei sobre herba alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on va guanyar la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre herba. Entre 1969 i 1972 va disputar 38 partits amb la selecció alemanya.
A nivell de clubs va jugar al Rot-Weiß Köln, amb qui guanyà la lliga d'Alemanya Occidental de 1972, 1973 i 1974.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Eduard Thelen». [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ «hockey.de». [Consulta: 23 febrer 2025].
# La contadina in corte

La contadina in corte és una òpera en tres actes composta per Giacomo Rust sobre un llibret italià de Niccolò Tassi. S'estrenà al Teatro San Moisè de Venècia el 1763.
A Catalunya s'estrenà el 1764 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/rustg.html
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Viatxeslav Skok

Viatxeslav Skok (Rjev, 3 de setembre de 1946) és un waterpolista rus, ja retirat, que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de plata en la competició del waterpolo.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat d'Europa de waterpolo de 1970. A nivell de clubs guanyà les lligues soviètiques de 1968, 1969.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Vyacheslav Skok». [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ «СКОК Вячеслав Александрович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 25 abril 2024].
# Ígor Grivennikov

Ígor Grivennikov (Moscou, 11 de juliol de 1952) és un nedador rus, ja retirat, especialista en estil lliure, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on va disputar cinc proves del programa de natació. Fent equip amb Vladimir Bure, Viktor Mazanov i Viktor Aboimov guanyà la medalla de plata en els 4x100 metres lliures. En els 4x200 metres lliures guanyà la medalla de bronze, en aquesta ocasió formant equip amb Bure, Mazanov i Georgi Kulikov. En els 4x100 metres estils fou quart, en els 100 metres esquena cinquè i en els 100 metres lliures sisè.
En el seu palmarès també destaca una medalles de plata al Campionat del Món de natació de 1973 i quatre campionats nacionals de la URSS: 200 metres lliures (1972), 100 metres esquena (1970 a 1972), 4x100 metres lliures (1973 i 1975) i 4x100 metres estils (1973).
Llicenciat en bioquímica per la Universitat Estatal de Moscou, és membre de la Societat Americana de Neurociències, de la Societat Russa de Bioquímica i Biologia Molecular, autor d'una cinquantena d'articles científics i de quatre patents. Des del 1987 treballa a l'Institut de Genètica Molecular de l'Acadèmia Russa de Ciències, del qual n'és el cap de laboratori.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Igor Grivennikov». [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ «ГРИВЕННИКОВ Игорь Анатольевич | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ «Гривенников Игорь Анатольевич | Институт молекулярной генетики». Arxivat de l'original el 2021-07-17. [Consulta: 17 juliol 2021].
# Alopecognathus angusticeps

Alopecognathus angusticeps és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels pristerognàtids que visqué al sud d'Àfrica durant el Capitanià (Permià mitjà). Se n'han trobat restes fòssils a la província sud-africana del Cap Occidental. Es tracta de l'única espècie reconeguda actualment del gènere Alopecognathus. Fou descrit a partir d'un crani complet i en gairebé perfecte estat de conservació. Tenia sis dents incisives a cada banda, separades d'una dent canina (ullal) per un diastema de 7 mm, així com sis dents molars situades 15 mm darrere de la canina. El nom genèric Alopecognathus significa ‘mandíbula de guineu’, mentre que el nom específic angusticeps significa ‘de cap estret’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Alopecognathus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Kammerer, 2023, p. 57.
* ↑ Broom, 1915, p. 116.
* ↑ Kammerer, 2023, p. 57 i 58.

## Bibliografia

* Broom, R. «Catalogue of types and figured specimens of fossil vertebrates in the American Museum of Natural History. II.–Permian, Triassic and Jurassic reptiles of South Africa» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 25, 2, 1915, pàg. 105-164.
* Kammerer, C. E. «Revision of the Scylacosauridae (Therapsida: Therocephalia)» (en anglès). Palaeontologia africana, 56, 2023, pàg. 51-87.
# Iuri Istomin

Iuri Istomin (Khàrkiv, 3 de juliol de 1944 - Moscou, 6 de febrer de 1999) fou un futbolista ucraïnès de la dècada de 1960.
Fou 34 cops internacional amb la selecció soviètica amb la qual participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC CSKA Kyiv i PFC CSKA Moscou.

## Referències

* ↑ «Profile (in Russian)». Arxivat de l'original el 2020-10-18. [Consulta: 16 desembre 2018].
* ↑ Iuri Istomin a National-Football-Teams.com (anglès)
# Valeri Likhatxov

Valeri Nikolàievitx Likhatxov (en rus: Валерий Николаевич Лихачëв; Novoixeixminsk, Tatarstan, Rússia, 5 de desembre de 1947) és un ciclista rus. Va formar part de l'equip soviètic que va guanyar la medalla d'or dels 100 km contrarellotge per equips del Campionat del món de 1970 i dels Jocs Olímpics de 1972. En aquests mateixos Jocs va prendre part en la cursa en ruta individual, acabant en 34a posició.
El 1972 també guanyà la Volta al Marroc i el Tour de Namur. En la Cursa de la Pau guanyà nombroses etapes, acabant tercer en la general de 1973.

## Palmarès

* 1970
** Campió del món dels 100 km contrarellotge per equips en ruta, amb Valeri Iardi, Borís Xúkhov i Vladímir Sokolov
* 1972
** Medalla d'or dels 100 km contrarellotge per equips en ruta als Jocs Olímpics de Múnic, amb Valeri Iardi, Borís Xúkhov i Guennadi Kómnatov
** Campió de l'URSS dels 100 km contrarellotge per equips en ruta, amb Valeri Iardi, Guennadi Kómnatov i Iuri Mikhailov
** Campió als Jocs de la Joventut Soviètica en la contrarellotge per equips, amb Iuri Mikhailov, Ivan Trifonov i Trumteller
** 1r a la Volta al Marroc i vencedor de 3 etapes
** 1r al Tour de Namur i vencedor de 2 etapes
* 1973
** Campió de l'URSS en ruta, especialitat "Critèrium"
** 1r a la Volta a Crimea i vencedor de 2 etapes
** Vencedor de 6 etapes a la Cursa de la Pau
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a Algèria
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Tell
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suècia
* 1974
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau
** Vencedor d'una etapa al Circuit de La Sarthe
* 1975
** 1r a la Dynamo-Cup
** Vencedor de 4 etapes a la Volta a Àustria
** Vencedor de 3 etapes a la Cursa de la Pau
** Vencedor d'una etapa de la Berlín-Karl-Marx Stadt
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Iugoslàvia
* 1976
** 1r al Trofeu Papa Cervi
** Vencedor de 3 etapes al Giro de les Regions

## Referències

* ↑ Valery Likhachov Arxivat 2013-02-03 a Wayback Machine. a sports-reference.com
* ↑ Valery Likhatchov. sitiodeciclismo.net
# Ievgueni Serafímovitx Lóvtxev

Ievgueni Serafímovitx Lóvtxev (Kriúkovo, 29 de gener de 1949) és un exfutbolista rus de la dècada de 1970 i entrenador.
Fou 52 cops internacional amb la selecció soviètica amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1970 i als Jocs Olímpics d'Estiu de 1972.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Spartak Moscou i FC Dynamo Moscou.

## Referències

* ↑ Football World Cup Firsts
* ↑ «Profile a rusteam». Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 12 desembre 2018].
* ↑ Ievgueni Serafímovitx Lóvtxev a National-Football-Teams.com (anglès)
# Xamil Sérikov

Xamil Sérikov (Almati, 5 de març de 1956 - Almati, 22 de novembre de 1989) fou un lluitador kazakh, especialista en lluita grecoromana, que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla d'or en la prova del pes gall del programa de lluita grecoromana. En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or al Campionat del món de lluita, una d'or al Campionat d'Europa de lluita i un títol nacional del pes gall.
En retirar-se va passar a exercir d'entrenador al Kazakhstan fins a la seva mort.

## Referències

* 1 2 3 «Shamil Serikov Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 22 novembre 2019].
# Ígor Tselovàlnikov

Ígor Vassílievitx Tselovàlnikov (en rus: Игорь Васильевич Целовальников, en ucraïnès: Ігор Васильович Целовальников) (Erevan, 2 de gener de 1944 - Erevan, 1 de març de 1986) va ser un ciclista soviètic, d'origen ucraïnès, que s'especialitzà en el ciclisme en pista.
Va participar en els Jocs Olímpics de 1972, a Múnic, en què guanyà una medalla d'or en tàndem, fent parella amb Vladímir Semenets.

## Palmarès

* 1972
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Múnic en Tàndem (amb Vladímir Semenets)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Mikhaïl Voronin

Mikhail Voronin (en rus: Михаил Воронин) (Moscou, Unió Soviètica 1945 - íd. 2004) fou un gimnasta artístic soviètic, guanyador de nou medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 26 de març de 1945 a la ciutat de Moscou, que en aquells moments era la capital de la Unió Soviètica i que avui en dia és la capital de la Federació Russa. Es casà amb la gimnasta i medallista olímpica Zinaïda Vorónina.
L'any 1959 fou guardonat amb l'Orde de la Bandera Roja del Treball.
Va morir el 22 de maig de 2004 a la seva residència de Novo-Nikolskoye, barri situat als afores de la ciutat de Moscou.

## Carrera esportiva

Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic), on va aconseguir guanyar set medalles olímpiques, convertint-se en un dels reis dels Jocs. Aconseguí guanyar la medalla d'or en les proves de salt sobre cavall i barra fixa; la medalla de plata en les proves individual, per equips i anelles; i la medalla de bronze en la prova de cavall amb arcs. L'única prova en la qual no reeixí fou la d'exercici de terra.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 realitzats a Múnic (Alemanya Occidental) aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova per equips així com en la prova d'anelles, finalitzant cinquè en la prova de cavall amb arcs (guanyant així un diploma olímpic) i dotzè en la prova individual, com a resultats més destacats.
Al llarg de la seva carrera esportiva activa guanyà vuit medalles al Campionat del Món de gimnàstica artística, entre elles dues medalles d'or, i quinze medalles al Campionat d'Europa de l'especialitat.
# Qui m'estimi, que em segueixi!

Qui m'estimi, que em segueixi! o Qui m'estime que em seguisca (títol original en francès, Qui m'aime me suive !) és una pel·lícula de comèdia francesa del 2019 coescrita i dirigida per José Alcala. Es va plantejar inicialment una comèdia de costums, encara que es va convertir en una road movie. S'ha doblat al català central per a TV3 amb el títol de Qui m'estimi, que em segueixi!, i al valencià per a À Punt amb el nom de Qui m'estime que em seguisca.

## Repartiment

* Daniel Auteuil: Gilbert, antic mecànic
* Catherine Frot: Simone
* Bernard Le Coq: Étienne
* Vanessa Paric: Nathalie, filla d'en Gilbert i la Simone
* Solam Dejean-Lacréole: Terence, fill de la Nathalie
* Diouc Koma: Harold, el nou veí
* India Hair: Sandra
* Olivier Loustau: Santana, la gitana
* Anne Benoit: Rosine
* Thomas Walch: Guillaume
* MaisonClose: el grup de rock

## Referències

* ↑ Pascal. «Bande-annonce de Qui m'aime me suive, avec Daniel Auteuil, Catherine Frot et Bernard Le Coq». Le Blog TV News, 22 février 2019. [Consulta: 23 février 2019]..
* ↑ «Qui m’aime me suive !». [Consulta: 7 maig 2019]..
* ↑ «Qui m'estimi, que em segueixi!». ésAdir. [Consulta: 6 març 2025].
* ↑ «Qui m'estime que em seguisca». À Punt, 09-03-2025. [Consulta: 12 març 2025].
# Anatoli Fediukin

Anatoli Fediukin (rus: Анатолий Викторович Федюкин) (Vorónej, 26 de gener de 1952 - Moscou, 29 de juliol de 2020) fou un jugador d'handbol rus que va competir sota bandera soviètica entre les dècades de 1970 i 1980.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on guanyà la medalla d'or en la competició d'handbol. Quatre anys més tard, als Jocs de Moscou, guanyà la medalla de plata en la mateixa competició. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món d'handbol de 1982, i les lligues soviètiques de 1978 a 1980, 1982, 1983.

## Referències

* ↑ «Anatoly Fedyukin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 13 de desembre 2012. [Consulta: 20 juliol 2019].
* ↑ (rus) Gran Enciclopèdia Olímpica, vol.1-2, Moscou: Olympia Press Publisher, 2006, entrada "Федюкин", consultable online
# Ielena Gúrieva

Ielena Gúrieva (rus: Еле́на Ильи́нична Гу́рьева) (29 de novembre de 1958) va ser una jugadora d'hoquei sobre herba soviètica que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre herba. En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat d'Europa d'hoquei sobre herba de 1984.

## Referències

* ↑ «Yelena Guryeva Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2012. [Consulta: 20 juliol 2019].
# Escilacosàurids

Els escilacosàurids (Scylacosauridae) són una família extinta de sinàpsids terocèfals basals que tingueren una amplíssima distribució durant el Permià mitjà, fa entre 259,5 i 266,9 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Rússia i Sud-àfrica. Eren animals grossos, amb el crani de 20-30 cm de llargada, i les seves dents fan pensar que tenien una dieta carnívora. Estaven dotats de dents de sabre. A diferència de l'altre gran clade de terocèfals basals, els licosúquids, tenien el musell llarg i prim.

## Referències

* 1 2 Entrada «Scylacosauridae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 octubre 2024].
* ↑ Kammerer, 2023, p. 84.
* ↑ Kammerer, 2023, p. 71.
* 1 2 Chinsamy-Turan, 2012, «Bone Histology of Some Therocephalians and Gorgonopsians, and Evidence of Bone Degradation by Fungi» (A. Chinsamy-Turan i S. Ray).
* ↑ Kammerer, 2014, p. 166.

## Bibliografia

* Chinsamy-Turan, A. Forerunners of Mammals: Radiation • Histology • Biology (en anglès). Indiana University Press, 2012. ISBN 9780253005335.
* Kammerer, C. F. «Theriodontia: Introduction». A: Kammerer, C.; Angielczyk, K. D.; Fröbisch, J. Early Evolutionary History of the Synapsida. Vertebrate Paleobiology and Paleoanthropology (en anglès). Springer, 2014, p. 165-169. DOI 10.1007/978-94-007-6841-3_10. ISBN 978-94-007-6840-6.
* Kammerer, C. E. «Revision of the Scylacosauridae (Therapsida: Therocephalia)» (en anglès). Palaeontologia africana, 56, 2023, pàg. 51-87.
# Carol Diane Lee

Carol Diane Lee (de soltera Carol Easton Lee, o Safisha Madhubuti), és una professora, investigadora en educació, directora d'escola i escriptora nord-americana.
Va ser professora d'Educació a l'Escola d'Educació i Política Social i en Estudis Afroamericans de la Universitat de Northwestern, a Evanston, Illinois (Estats Units). Els seus interessos acadèmics se centren en les influències de la cultura i l'alfabetització en l'educació, especialment entre els estudiants de la comunitat afroamericana. Presideix la Junta Directiva de la Betty Shabbazz International Charter School, una institució que va ajudar a fundar.

## Referències

* ↑ Webb, Floyd. «Safisha Madhubuti | Third World Press Foundation & Bookstore» (en anglès americà), 07-03-2018. [Consulta: 15 octubre 2019].
* ↑ «Carol Easton Lee (Safisha Madhubuti) | Voices of Illinois» (en anglès americà). [Consulta: 15 octubre 2019].
* ↑ «Carol D. Lee's research papers». researchgate.net.
* ↑ «Carol Lee: 'A Core Pillar of Our Family' Northwestern University | School of Education & Social Policy» (en anglès). www.sesp.northwestern.edu. [Consulta: 15 octubre 2019].
* ↑ «Charter Schools Aspire to Excellence Northwestern University | School of Education & Social Policy». www.sesp.northwestern.edu. [Consulta: 15 octubre 2019].
# 99 aC

El 99 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En aquell temps, era conegut com a any del consolat d'Albí i d'Antoni (o, més rarament, any 655 ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «99 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Àsia Menor

* Ariarates VIII és proclamat rei de Capadòcia, succeint al seu germà Ariarates VII. Era molt jove, i el país va quedar sota la regència de la seva mare Laodice, que es va casar amb Nicomedes III Evergetes de Bitínia. El marit també va assolir la regència del país, i va aprofitar per dominar la Paflagònia.

### Antiga Roma

* Aulus Postumi Albí i Marc Antoni l'Orador són elegits cònsols a Roma. Durant el seu govern es va aprovar un senatusconsultum sobre un tema religiós, relatiu al fet de què s'havien mogut les llances de Mart, segons explica Aulus Gel·li.
* Ciceró diu d'Aulus Postumi Albí que era un bon orador.
* Sext Tici, tribú de la plebs amb idees sedicioses, va intentar seguir el camí d'Apuleu Saturní i Glàucia que havien mort l'any anterior (100 aC). Se li va oposar el cònsol Marc Antoni l'orador.
* Ciceró fa de Marc Antoni un dels principals oradors a l'obra De Oratore, i pel que en diu el text, el seu estil era eloqüent i natural, no artificial, i es distingia per la seva força i energia.
* Gai Mari abandona Roma en no poder evitar el retorn de l'exili del seu enemic Quint Cecili Metel Numídic, va anar a Capadòcia i a Galàcia. En absència va ser escollit àugur, nomenament que es feia per cooptació.

## Necrològiques

* Ariarates VII de Capadòcia, suposadament enverinat per un emissari de Mitridates VI Eupator del Pont, i el va succeir el seu germà Ariarates VIII sota regència de la seva mare Laodice.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* 1 2 Justí. Justini Historiarum Philippicarum, XXXVIII, 1, 2
* ↑ Aulus Gel·li. Les Nits Àtiques, IV, 6
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, VIII, 7
* ↑ Ciceró. Brutus. 35
* ↑ Ciceró. De Oratore, II, 25, 39, 40, 48
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Màrius, XII, VI
# Leo P. Kadanoff

Leo Philip Kadanoff (Nova York, 14 de gener de 1937 - Chicago, 26 d'octubre de 2015) va ser un professor emèrit de física en la Universitat de Chicago i President de l'American Physical Society (APS). Era conegut àmpliament per les seves contribucions a la física estadística, teoria del caos, i per ser un teòric de la Física de la matèria condensada.
En reconeixement del seu treball, va guanyar el Premi Buckley de l'American Physical Society (1977), el Premi Wolf en Física (1980), el 1989 la Medalla Boltzmann de la IUPAP, en 2006 la Medalla Lorentz i la National Medal of Science.

## Referències

* ↑ «Leo Kadanoff» (en anglès). , 27-10-2015 [Consulta: 27 octubre 2015].
# Eduard de Borbó

Eduard de Borbó (Madrid, 4 d'abril de 1826 - Madrid, 22 d'octubre de 1830) va ser un infant d'Espanya, mort en la infantesa.
Va néixer a Madrid el 4 d'abril de 1826 a les 11:20, tercer fill dels infants Francesc de Paula i Lluïsa Carlota de Borbó. Amb motiu del seu naixement es va cantar un tedèum solemne a la capella reial. Va ostentar el títol d'infant d'Espanya mercès del Reial Decret del seu oncle, el rei Ferran VII, pel qual va atorgar el títol d'infant a tots els fills de l'infant Francesc de Paula. Va ser nomenat cavaller del Toisó d'Or i Gran Creu de l'Orde de Carles III després del seu bateig, el 13 d'abril de 1826. Va morir a Madrid el 22 d'octubre de 1830, poc després de complir els quatre anys. Després d'exposar-se el seu cos al Palau Reial fins a la matinada de l'endemà, el seu cos va ser conduït i va ser enterrat al Panteó dels Infants del monestir de San Lorenzo de El Escorial.

## Referències

* 1 2 «España. Madrid 5 de Abril». Gaceta de Madrid, 06-04-1826.
* 1 2 3 Robles do Campo, Carlos «Los infantes de España bajo la Ley Sálica». Anales de la Real Academia Matritense de Heráldica y Genealogía, vol. 10, 2007, pàg. 352.
* ↑ Calendario manual y guía de forasteros de Madrid (en castellà). Madrid: Imprenta Real, 1829, p. 181.
* 1 2 Ceballos-Escalera Gila, Alfonso de. «Eduardo Felipe María de Borbón y Borbón» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 5 octubre 2024].
* ↑ «Artículo de oficio». Gaceta de Madrid, 28-10-1830.