OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Delmar (Maryland)

Delmar és una població dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 1.859 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Delmar tenia 1.859 habitants, 729 habitatges, i 481 famílies. La densitat de població era de 543,8 habitants per km².
Dels 729 habitatges en un 38,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 35,3% hi vivien parelles casades, en un 24,6% dones solteres, i en un 34% no eren unitats familiars. En el 27,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,5% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 18,6% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.462 $ i la renda mediana per família de 31.991 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.643 $ mentre que les dones 20.885 $. La renda per capita de la població era de 13.821 $. Entorn del 16,9% de les famílies i el 16,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Delmar». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Delmar». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Glenn Dale

Glenn Dale és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 12.609 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Glenn Dale tenia 12.609 habitants, 4.086 habitatges, i 3.305 famílies. La densitat de població era de 660,6 habitants/km².
Dels 4.086 habitatges en un 45,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,6% hi vivien parelles casades, en un 13,9% dones solteres, i en un 19,1% no eren unitats familiars. En el 13,4% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,39.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,8% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 32,2% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 5,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 80.851 $ i la renda mediana per família de 85.448 $. Els homes tenien una renda mediana de 53.484 $ mentre que les dones 40.450 $. La renda per capita de la població era de 27.920 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Glenn Dale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Glenn Dale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Grantsville (Maryland)

Grantsville és una població dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 619 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grantsville tenia 619 habitants, 278 habitatges, i 177 famílies. La densitat de població era de 336,6 habitants/km².
Dels 278 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,5% hi vivien parelles casades, en un 14,7% dones solteres, i en un 36% no eren unitats familiars. En el 33,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 14,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.778 $ i la renda mediana per família de 35.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.167 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 15.625 $. Entorn del 22,2% de les famílies i el 23,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grantsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grantsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Marlow Heights

Marlow Heights és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 6.059 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marlow Heights tenia 6.059 habitants, 2.316 habitatges, i 1.588 famílies. La densitat de població era de 1.135,6 habitants per km².
Dels 2.316 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 35,9% hi vivien parelles casades, en un 26,2% dones solteres, i en un 31,4% no eren unitats familiars. En el 24,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.995 $ i la renda mediana per família de 52.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.935 $ mentre que les dones 32.500 $. La renda per capita de la població era de 21.629 $. Entorn del 4,6% de les famílies i el 7,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marlow Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marlow Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Arthur Sulley

Arthur Sulley (Guisborough, 8 de novembre de 1906 - Derby, 7 de novembre de 1994) fou un remer que feia de timoner anglès, guanyador d'una medalla olímpica.
Va estudiar a la Universitat de Cambridge. El 1928 i 1929 va guanyar la Regata Oxford-Cambridge. Membre del Thames Rowing Club, el 1928 guanyà la Grand Challenge Cup a la Henley Royal Regatta. El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on disputà dues proves del programa de rem. En la prova del vuit amb timoner guanyà la medalla de plata, mentre en la del quatre amb timoner quedà eliminat en sèries.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Arthur Sulley». [Consulta: 9 octubre 2023].
# Campionat del Japó de trial

El Campionat del Japó de trial, regulat per la federació japonesa de motociclisme, MFJ (Motorcycle Federation of Japan), és la màxima competició de trial que es disputa al Japó.

## Llista de guanyadors

    A 10 de desembre de 2024
| Temporada | Campió | Motocicleta |
| 1973 | Haruo Kimura | Yamaha |
| 1974 | Hiroshi Kondoh | Yamaha |
| 1975 | Fumihiro Katoh | Kawasaki |
| 1976 | Ichiro Kuroyama | Suzuki |
| 1977 | Hiroshi Kondoh | Honda |
| 1978 | Hiroshi Kondoh | Honda |
| 1979 | Hiroshi Kondoh | Honda |
| 1980 | Taneyasu Maruyama | Honda |
| 1981 | Ichiro Kuroyama | Suzuki |
| 1982 | Masaya Yamamoto | Honda |
| 1983 | Masaya Yamamoto | Honda |
| 1984 | Masaya Yamamoto | Honda |
| 1985 | Masaya Yamamoto | Honda |
| 1986 | Masaya Yamamoto | Honda |
| 1987 | Atsushi Itoh | Yamaha |
| 1988 | Atsushi Itoh | Yamaha |
| 1989 | Takumi Narita | Honda |
| 1990 | Atsushi Itoh | Yamaha |
| 1991 | Yoshihiro Nakagawa | Yamaha |
| 1992 | Pascal Couturier | Aprilia |
| 1993 | Pascal Couturier | Yamaha |
| 1994 | Takumi Narita | Beta |
| 1995 | Takahisa Fujinami | Beta |
| 1996 | Kenichi Kuroyama | Beta |
| 1997 | Kenichi Kuroyama | Beta |
| 1998 | Takahisa Fujinami | Honda |
| 1999 | Takahisa Fujinami | Honda |
| 2000 | Takahisa Fujinami | Honda |
| 2001 | Takahisa Fujinami | Honda |
| 2002 | Kenichi Kuroyama | Beta |
| 2003 | Kenichi Kuroyama | Beta |
| 2004 | Kenichi Kuroyama | Beta |
| 2005 | Kenichi Kuroyama | Yamaha |
| 2006 | Kenichi Kuroyama | Scorpa |
| 2007 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
| 2008 | Kenichi Kuroyama | Yamaha |
| 2009 | Kenichi Kuroyama | Yamaha |
| 2010 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
| 2011 | Kenichi Kuroyama | Yamaha |
| 2012 | Kenichi Kuroyama | Yamaha |
| 2013 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
| 2014 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
| 2015 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
| 2016 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
| 2017 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
| 2018 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
| 2019 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
| 2020 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
| 2021 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
| 2022 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
| 2023 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
| 2024 | Tomoyuki Ogawa | Honda |
* ↑ El 1993, Pascal Couturier guanyà també el Campionat del Japó de Trial indoor, pilotant una Aprilia.

## Estadístiques
### Campions amb més de 3 títols

    A 10 de desembre de 2024
| Pilot | Títols |
| Tomoyuki Ogawa | 14 |
| Kenichi Kuroyama | 11 |
| Takahisa Fujinami | 5 |
| Masaya Yamamoto | 5 |
| Hiroshi Kondoh | 4 |

## Referències

* «Japan» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2021. [Consulta: 30 octubre 2021].
* ↑ «Ogawa renueva como campeón de Japón y Fujinami vuelve a ganar» (en castellà). todotrial.com, 07-11-2024. [Consulta: 14 març 2025].
# Capitana Nova

Capitana Nova (originalment en neerlandès, Kapitein Nova) és una pel·lícula familiar de ciència-ficció neerlandesa del 2021. Va ser seleccionada com a pel·lícula d'obertura del 35è Festival Cinekid, on va guanyar el premi a la millor pel·lícula infantil i la millor pel·lícula infantil neerlandesa. També es va presentar al Festival de Cinema dels Països Baixos de 2022. Es va estrenar a una selecció de cinemes dels Països Baixos el 2021 a causa de la pandèmia de COVID-19 i es va incloure en el catàleg de Netflix el 2022. S'ha doblat al català.
De Volkskrant va donar a la pel·lícula 4 de 5 estrelles i va elogiar-ne l'alta qualitat. El diari flamenc Het Nieuwsblad va donar a la pel·lícula 3 estrelles.

## Referències

* ↑ «Captain Nova comes out on top at the 35th Cinekid Festival» (en anglès). Cineuropa, 22-10-2021. [Consulta: 26 juliol 2022].
* ↑ «Dit is de selectie voor het Nederlands Film Festival». DutchCowboys, 23-07-2022.
* ↑ «Nederlandse familiefilm Captain Nova in de bioscoop ondanks lockdown». NU, 27-11-2021.
* ↑ «Nederlandse Sci-Fi film Captain Nova komt naar Netflix». manly.nl, 15-03-2022.
* ↑ «Capitana Nova». ésAdir. [Consulta: 11 novembre 2022].
* ↑ Toma, Kevin. «‘Captain Nova’ is een lovenswaardige scifi-film van eigen bodem ★★★★☆». de Volkskrant, 01-12-2021.
* ↑ «RECENSIE. ‘Captain Nova’ van Maurice Trouwborst: Tijdreizen tegen de klok ***». www.nieuwsblad.be.

## Enllaços externs

* Tràiler en català
* Capitana Nova a Goita què fan, ara!
# Cedró

Cedró d'Alexandria va ser patriarca d'Alexandria de l'any 96 al 106.
Quan es va saber la mort del patriarca Abili es van reunir els sacerdots i els bisbes amb els fidels i van escollir patriarca a Cedró. Es deia que era un dels que l'Marc l'evangelista havia batejat. Va prendre possessió de la seu d'Alexandria el mes d'octubre de l'any 96, durant el regnat de l'emperador Nerva.
Va ser detingut i martiritzat durant la persecució dels cristians ordenada per Trajà, perquè es va negar a adorar els déus romans. Va dirigir l'Església durant onze anys, un mes i dotze dies.

## Referències

* ↑ «Kedron (96-106)». Previous patriarcs. Patriarchate of Alexandria. [Consulta: 24 juny 2023].
* 1 2 «The Departure of St. Cedron (Kardonos), the Fourth Patriarch of Alexandria». CopticChurch.net. [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ Eusebi de Cesarea. Història Eclesiàstica, III, 21
# Cementeri de Sad Hill

El Cementiri de Sad Hill és una obra d'arquitectura cinematogràfica construïda dins dels límits municipals de Contreras i Santo Domingo de Silos, a la província de Burgos, per al rodatge de l'escena final de la pel·lícula El bo, el lleig i el dolent.

## Ubicació

Des de Salas de los Infantes, se segueix la N-234 en direcció Burgos i s'arriba fins a Hortigüela. A partir del desviament cal dirigir-se cap a Covarrubias i als 3 km i mig, després d'un desviament a la dreta de la carretera, s'arriba al lloc on es va rodar la batalla del pont de Langston.
Un km després s'arriba al monestir de Sant Pere d'Arlanza, lloc de rodatge de la missió de San Antonio. En direcció a Covarrubias i just abans de creuar el segon pont sobre el riu Arlanza a Fuente Tubilla, un camí sorgeix a la dreta en direcció a Contreras, des d'on es pren la pista que porta a Santo Domingo de Silos. El camí condueix al cementeri de Sad Hill. El Cementeri es troba a 2 km de la localitat de Contreras.
En 2017, l'Associació Cultural Sad Hill va fer els passos previs a la declaració del Cementeri de Sad Hill com a Bé d'Interès Cultural (BIC).

## Història

L'estiu de 1966, el director italià Sergio Leone va trobar a la Penya de Villanueva i a la vall de l'Arlanza els escenaris adequats per al rodatge d'El bo, el lleig i el dolent.
Després del rodatge, el lloc va romandre abandonat durant 49 anys fins que a l'octubre de 2015 van començar els treballs de recuperació del cementeri a les mans de voluntaris de l'Associació Cultural Sad Hill. L'empedrat central cobert per una capa vegetal va ser desenterrat durant mesos i mitjançant una campanya de micromecenatge es va finançar la col·locació de les creus en la posició original. Tot el procés de reconstrucció va ser registrat en el documental Desenterrando Sad Hill de Guillermo d'Oliveira, nominat als Premis Goya 2019 en la categoria de Millor Pel·lícula Documental. El cementeri conté unes 500 creus.
La pel·lícula El bo, el lleig i el dolent figura en la història del cinema com a obra antològica del spaghetti western.

## Entorn

A la comarca de la Serra de la Demanda s'hi han rodat pel·lícules com: La Laguna Negra (1952), L'ombra de la Guineu (1962), La vall de les Espases (1963), Campanades a mitjanit (1965), Doctor Zhivago (1965), Les petrolieres (1971) o El miracle de P. Tinto (1998), entre d'altres.

## Referències

* ↑ Burgos, Diario de. «Morricone se hace eterno en Sad Hill» (en español). Diario de Burgos, 07-07-2020. [Consulta: 9 juliol 2020].
* 1 2 3 4 Pontevedra, Silvia R. «Todos quieren su tumba en el cementerio burgalés de ‘El bueno, el feo y el malo’» (en castellà). El País [Madrid], 14-06-2017. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Press, Europa. «Un documental recoge la recuperación del cementerio de 'El Bueno, El Feo y El Malo'», 18-06-2017. [Consulta: 27 setembre 2023].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-03-28. [Consulta: 27 setembre 2023].
# Cementeri del Cabanyal

El Cementeri del Cabanyal està situat a l'actual barri de la Carrasca (districte d'Algirós) de València, a poca distància de la població a la qual va pertànyer històricament: el Cabanyal.
Es va acabar de construir a l'any 1880 a la vora de l'històric camí del Cabanyal, allunyat de l'aleshores municipi del Poble Nou de la Mar i rodejat de terres d'horta. A les seues instal·lacions descansen les restes d'importants personalitats com les de l'escultor Marià Benlliure, el doctor Vicent Lluch o l'aristòcrata Eugenia Viñes.
L'edifici està protegit com a Bé de Rellevància Local.

## Història

L'obra de construcció s'inicia l'any 1867, quan es deixa de soterrar a les rodalies de les esglésies. En el cas del Poble Nou de la Mar, aquesta funció la realitzava l'Església del Rosari. El primer disseny és de l'arquitecte Antonio Duet Greses i el 1868, abans de ser finalitzat i de forma provisional, el mossèn de l'Església dels Àngels el va beneir.
El 1899 l'arquitecte José María Manuel Cortina projecte la façana principal del cementeri.

## Referències

* 1 2 ARAZO, Mª ÁNGELES. «Cementerio del Cabanyal» (en castellà), 13-10-2021. [Consulta: 13 gener 2025].
* 1 2 «Secció 2a. Béns de rellevància local - Patrimonio Cultural - Generalitat Valenciana». [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ Muñoz, Víctor M. Ramírez. «Vora mar. La València marítima i més: El Cementerio del Cabanyal», domingo, 22 octubre 2017. [Consulta: 13 gener 2025].
# Cementiri de Santa Fe del Penedès

El cementiri de Santa Fe del Penedès és un cementiri municipal de Santa Fe del Penedès (Alt Penedès), situat a uns 250 m a l'est del nucli urbà.

## Descripció

Al baluard que envolta el cementiri destaca la porta d'entrada d'arc ogival, feta de maó vist i amb reixa de doble batent de ferro forjat, amb la data 1923 emmarcada en una creu grega, també metàl·lica, de puntes rodones. Al voltant de l'arc ogival sobresurten alguns maons de la part frontal. La part superior de l'arc està coronada per un escalat de maó vist, integrat al baluard del recinte del cementiri. A la part central superior d'aquest escalat de maó hi ha una creu grega de vuit puntes.

## Història

Aquest cementiri és el substitut de l'antic, que fins a l'any 1918 es trobava dins del nucli urbà de Santa Fe, a la zona de la sagrera de l'església de Santa Maria, més propera a la Plaça Major (avui Plaça de Catalunya). Entre 1918 i 1923 els difunts de Santa Fe van ser enterrats al cementiri del poble de La Granada, que s'havia construït feia poc temps als afores d'aquella població. Degut a una ordre del Govern Civil, segons la qual a totes les poblacions el cementiri havia d'estar ubicat als afores, per raons d'higiene, es començà a estudiar la situació del nou cementiri. El consistori, presidit en aquell moment per l'alcalde Josep Vallès, i amb el beneplàcit de mossèn Llorenç Garriga, escollí una zona situada a uns 250 metres a llevant del poble.
La idea de fer un cementiri nou a Santa Fe es remunta al 19 d'octubre de 1890 segons consta a les actes del ple de l'Ajuntament que es celebrà aquell dia. L'any 1918 l'Ajuntament acordà demanar al propietari Enric Puig la cessió d'uns terrenys per edificar el nou cementiri, però aquest es va negar. El desembre d'aquell mateix any, la propietària Feliciana Ferret va decidir donar a l'Ajuntament els terrenys per portar a terme les obres. Aquells terrenys es trobaven en uns camps a uns 250 metres a llevant del poble, on hi treballava el senyor Joan Muntaner de 'Ca la Marta'.
El projecte fou confiat a l'arquitecte Santiago Buell, i als seus plànols de 1920 hi consta una capella central, amb dues parcel·les per a nínxols al costat; dues fosses comuns de grans dimensions i una sala per autòpsies i dipòsit de cadàvers. Les obres del cementiri es van iniciar el dia 15 d'abril de 1923, seguint el projecte de Buell i sota les ordres del constructor Armengol Ferrando, de la Granada.
Així, 1923, es feu la benedicció del nou cementiri, i tothom que tenia difunts al cementiri antic va poder comprar un nínxol al cementiri nou per traslladar-hi les restes. El cementiri antic fou enderrocat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Porta del cementiri de Santa Fe». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Central European Tour: Košice-Miskolc

La Central European Tour: Košice-Miskolc és una competició ciclista d'un sol dia. Es disputa entre Košice (Eslovàquia) i Miskolc (Hongria). Creada el 2010, formant part del calendari de l'UCI Europa Tour. Al principi es va anomenar Central European Tour Gyomaendröd GP i després Central European Tour Miskolc GP de 2011 a 2013. El 2014 va adoptar el nom actual.
Juntament amb el Central European Tour: Szerencs-Ibrány i el Central European Tour: Isaszeg-Budapest formen un conjunt de curses que es disputen a l'estiu a Hongria.
No s'ha de confondre amb la Košice–Miskolc

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2010 | Alois Kaňkovský | André Schulze | Erik Poljanec |
| 2011 | Matija Kvasina | Mikhail Antonov | Robert Nagy |
| 2012 | Krisztian Lovassy | Viatxeslav Kuznetsov | Pavel Kochetkov |
| 2013 | Siarhei Papok | Jan Sokol | Frederico Rocchetti |
| 2014 | Erik Baška | Martin Otonicar | Florian Bissinger |

## Referències

* 1 2 «Central European Tour Miskolc G.P (Hon) - Cat.1.2». [Consulta: 29 desembre 2023].

## Enllaços externs

* pàgina oficial Arxivat 2012-07-10 a Wayback Machine.
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Central European Tour: Szerencs-Ibrány

La Central European Tour: Szerencs-Ibrány és una competició ciclista d'un sol dia. Es disputa entre Szerencs i Ibrány, a Hongria. Creada el 2014, formà part del calendari de l'UCI Europa Tour l'únic any que es disputà.
Juntament amb el Central European Tour: Košice-Miskolc i el Central European Tour: Isaszeg-Budapest formen un conjunt de curses que es disputen a l'estiu a Hongria.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2014 | Mamyr Stash | Vitali Buts | Filip Eidsheim |

## Referències

* 1 2 «Central European Tour - Szerencs-Ibrany (Hon) - Cat.1.2». [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ Archives, Cycling. «Miskolc» (en anglès). [Consulta: 29 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a cqranking.com