OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# American Basketball League II

La American Basketball League fou una competició de basquetbol dels Estats Units ja desapareguda. Agafà en nom d'una competició que existí entre 1925 i 1955.

## Història

Aquesta competició s'inicià el 1961 i fou abandonada el 1962. Com a curiositat es pot destacar que fou la primera lliga que introduí la línia de tres punts dins del bàsquet.
La competició es creà per iniciativa d'Abe Saperstein, en ser-li negada una franquícia esportiva a la ciutat de Los Angeles per a l'NBA. En lloc seu, l'NBA permeté el trasllat dels Minneapolis Lakers a la ciutat californiana. Com a reacció, Saperstein va convèncer equips de la National Alliance of Basketball Leagues (NABL) i de l'Amateur Athletic Union (AAU) a unir-se a la seva nova lliga. La competició no reeixí i fou abandonada el 31 de desembre de 1962. La majoria dels clubs participants retornaren a les seves lligues prèvies.

## Franquícies

* Chicago Majors (1961/62-62/63)
* Cleveland Pipers (1961/62)
* Kansas City Steers (1961/62-62/63)
* Long Beach Chiefs (1961/62-62/63, com a Hawaii Chiefs el 1961/62)
* Los Angeles Jets (1961/62)
* Oakland Oaks (1961/62-62/63, com a San Francisco Saints el 1961/62)
* Philadelphia Tapers (1961/62-62/63, com a Washington Tapers i New York Tapers el 1961/62)
* Pittsburgh Rens (1961/62-62/63)

## Historial

* 1961/62: Cleveland Pipers 3-2 Kansas City Steers
* 1962/63: Kansas City Steers declarats campions
# Icterus

Icterus és un dels gèneres d'ocells, de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 15.1, 2025), aquest gènere conté 32 espècies:
* Turpial de Scott (Icterus parisorum Bonaparte, 1838)
* Turpial d'Audubon (Icterus graduacauda Lesson, RP, 1839)
* Turpial daurat (Icterus chrysater Lesson, RP, 1844)
* Turpial de Jamaica (Icterus leucopteryx Wagler, 1827)
* Turpial de Yucatán (Icterus auratus Bonaparte, 1850)
* Turpial d'Altamira (Icterus gularis Wagler, 1829)
* Turpial groc (Icterus nigrogularis Hahn, 1819)
* Turpial de Baltimore (Icterus galbula Linnaeus, 1758)
* Turpial endolat (Icterus abeillei Lesson, RP, 1839)
* Turpial de Bullock (Icterus bullockii Swainson, 1827)
* Turpial dorsi-ratllat (Icterus pustulatus Wagler, 1829)
* Turpial cuagroc (Icterus mesomelas Wagler, 1829)
* Turpial maculat (Icterus pectoralis Wagler, 1829)
* Turpial alablanc (Icterus graceannae Cassin, 1867)
* Turpial del Brasil (Icterus jamacaii Gmelin, JF, 1788)
* Turpial de Veneçuela (Icterus icterus Linnaeus, 1766)
* Turpial de dors taronja (Icterus croconotus Wagler, 1829)
* Turpial alabarrat (Icterus maculialatus Cassin, 1848)
* Turpial culnegre (Icterus wagleri Sclater, PL, 1857)
* Turpial emmascarat (Icterus cucullatus Swainson, 1827)
* Turpial capnegre (Icterus prosthemelas Strickland, 1850)
* Turpial castany (Icterus spurius Linnaeus, 1766)
* Turpial de les Bahames (Icterus northropi Allen, JA, 1890)
* Turpial de Cuba (Icterus melanopsis Wagler, 1829)
* Turpial de Martinica (Icterus bonana Linnaeus, 1766)
* Turpial de Puerto Rico (Icterus portoricensis Bryant, H, 1866)
* Turpial de l'illa de Montserrat (Icterus oberi Lawrence, 1880)
* Turpial de la Hispaniola (Icterus dominicensis Linnaeus, 1766)
* Turpial de Saint Lucia (Icterus laudabilis Sclater, PL, 1871)
* Turpial de capell daurat (Icterus auricapillus Cassin, 1848)
* Turpial d'espatlles grogues (Icterus cayanensis Linnaeus, 1766)
* Turpial variable (Icterus pyrrhopterus Vieillot, 1819)

## Referències

* ↑ «Icterus (Icterus sp.) - Avibase». [Consulta: 14 març 2025].
* ↑ «Icterus Brisson, 1760» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 14 març 2025].
* ↑ «Oropendolas, orioles, blackbirds – IOC World Bird List». [Consulta: 14 març 2025].
Viccionari
# Tabernanthe iboga

Tabernanthe iboga és una planta que pertany a la família Apocynaceae. Prolifera als boscos de Gabon, Congo i l'oest d'Àfrica. Aquest arbust creix a Gabon i altres països de l'Àfrica central.

## Morfologia

És un arbust d'1 a 1,5 m d'altura, té un làtex copiós, blanc i d'olor desagradable. Les fulles són ovalades, generalment de 9 a 10 cm d'ample i d'un color verd-groc a l'anvers. Les flors creixen amb grups de 5 a 12 flors i tenen una corol·la amb forma de tub, es fa més ampla a la boca. Són de color groc, roses o blanques amb taques rosa. El fruit és ovoide, amb la punta d'un groc ataronjat i es presenta a parells, poden arribar a ser grans com olives.

## Etnologia

L'escorça de l'arrel ha estat utilitzada tradicionalment pels membres de la societat Bwiti en cerimònies religioses. Utilitzen aquesta arrel pel seu efecte hipnòfug i la seva capacitat d'augmentar la resistència al cansament.

## Toxicologia

La part tòxica de la planta és l'arrel.
# Cocido maragato

El cocido maragato és un plat tradicional de la comarca de la Maragatería a la província de Lleó.

## Història

És l'únic bullit que es menja a l'inrevés, començant per la carn i acabant per la sopa. Segons l'etnògraf José Manuel Sutil, l'origen d'aquest costum es troba en els maragatos quan recorrien la península Ibèrica com a traginers. Entre els utensilis que portaven en els seus viatges hi havia una carmanyola circular de fusta on guardaven peces de carn de porc cuita que es mantenia fresca durant un temps. En arribar a les fondes menjaven primer aquesta carn i a continuació demanaven una sopa o brou calent.

## Descripció

Els seus ingredients estan lligats al camp i a la ramaderia de la zona; entre ells la col, els cigrons, del tipus Pico Pardal, i diversos tipus de carns: morcillo de vedella, gallina, lacón, xoriço, cansalada blanca, peus de porc, orella de porc, costella de porc, morro de porc, careta de porc i cansalada viada. A l'hora de servir persisteixen els tres vuelcos, però la seva principal peculiaritat és que es pren a l'inrevés: primer les carns i el farcit (fet de pa, ou, all i julivert), després els cigrons amb la col i les patates i finalment la sopa de fideus. Com a postres, el més típic solen ser natilles.
Es tracta d'un plat molt celebrat en la Maragatería, especialment en Astorga, Castrillo de los Polvazares i Santiago Millas.

## Referències

* 1 2 Benítez, Mª Teresa Porto. UF1359 - Control de elaboraciones culinarias básicas y complejas (en castellà). Editorial Elearning, S.L., 2015-06-15.
* 1 2 «Cocido maragato, el único que se toma al revés». El Comidista, 25-02-2019. [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ Alonso González, Joaquín. Astorga. Ciudad Bimilenaria. Ámbito, 2000, p. 210. ISBN 84-8183-073-9.
* ↑ «Es tiempo de cocido en la comarca leonesa de la Maragatería». , 17-01-2020 [Consulta: 20 desembre 2020].

## Vegeu també

* Bullit madrileny
* Escudella i carn d'olla
* Pot-au-feu
# Dur-Kurigalzu

Dur-Kurigalzu fou una ciutat fundada pels cassites al segle xiv aC a la confluència entre el Tigris i el Diyala a uns 30 km a l'oest de Bagdad. Correspon a la moderna Aqa Quf.
Fou fundada per un rei anomenat Kurigalzu (Kurigalzu I era rei vers el 1400 i Kurigalzu II vers el 1345-1325 aC. El 1158 aC fou conquerida pels elamites dels que va passar a la dinastia d'Isin, fins que vers el 1080 aC fou ocupada per Assíria i després abandonada.
La ciutat tenia temples i altres edificis religiosos dedicats als déus sumeris i un palau reial que fou excavat el 1943-1945. Saddam Hussein hi va fer obres de restauració als anys setanta.
Correspon al modern llogaret d'Akarkuf.

## Referències

* Directorate General of Antiquities, Ministry of Information: Guide-Book to the Iraq Museum, Third Edition 1976, Baghdad, Republic of Iraq 1976.
* Yoko Tomabechi, Wall paintings from Dur Kurigalzu. Journal of Near Eastern Studies 42/ 2, 1983, 123-131.
* Tahar Baqir, lraq Government Excavations at 'Aqar Quf: Second Interim Report, 1943-1944. Iraq Supplement 1945.
# Dušan Poliačik

Dušan Poliačik (Dobroč, 11 de febrer de 1955) és un aixecador de peses eslovac, ja retirat, que va competir sota bandera de Txecoslovàquia a finals de la dècada de 1970 i començaments de la del 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes pesant lleuger del programa d'halterofília.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles de bronze al Campionat del món d'halterofília, el 1979, 1980 i 1981 i dues medalles de bronze al Campionat d'Europa, el 1979 i 1981.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Dušan Poliačik». [Consulta: 15 gener 2024].
* ↑ «Dusan Poliacik, Top Olympic Lifters of the 20th Century @ Lift Up». [Consulta: 15 gener 2024].
# Madison Square Garden

El Madison Square Garden, a voltes abreviat com MSG, és un pavelló esportiu a la ciutat de Nova York, Estats Units. És la quarta construcció que es va fer sobre aquest terreny. Els dos primers pavellons van estar localitzats a la Plaça Madison (Madison Square) d'on en prové el nom. Es va derruir el segon i es va construir un nou pavelló en l'encreuament del carrer 50 i la Vuitena Avinguda. L'actual MSG es troba a la cruïlla del carrer 33 i la Setena Avinguda. Hom el coneix informalment com a "The Greatest Arena in the World" (El pavelló més grandiós del món).

## Operacions

L'actual pista és on juguen de local els equips professionals dels New York Knicks (bàsquet) i els New York Rangers (hoquei sobre gel). També acull el "Circ dels Germans Barnum" quan s'instal·la a Nova York, els partits de l'equip "Red Storm" de bàsquet de la Universitat de Saint John i qualsevol altre esdeveniment que requereixi la presència de gran quantitat de persones com va ser la Convenció Republicana de 2004.
MSG també acull esdeveniments de boxa. Moltes de les baralles més importants de la història es van dur a terme en el Madison Square Garden. Abans que els promotors Don King i Bob Arum duguessin la boxa a Las Vegas, Nevada, el Madison Square Garden era la Meca de la boxa.

### Aforament

L'aforament en el Madison Square Garden es distribueix en cinc nivells. Els seients del nivell més baix són vermells i, successivament, ataronjats, grocs, verds i blaus. En alguns esdeveniments es fa un nivell àdhuc més baix conegut com la "Rotonda". En aquest pavelló han actuat grans artistes com ara Led Zeppelin o Pink Floyd.

## Història

El local on es va bastir el primer Madison Square Garden va ser l'estació de passatgers de l'empresa de ferrocarril que unia Nova York amb Harlem. Quan aquesta línia es va mudar al Grand Central Terminal en 1871 el lloc va ser venut a P.T. Barnum i convertit en un hipòdrom anomenat "Barnum's Monster Classical and Geological Hipodrome". En 1876 es reanomenà com "Gilmore's Garden".
William Henry Vanderbilt, va canviar-li el nom a Madison Square Garden i va reobrir el pavelló el 30 de maig de 1879 en l'encreuament que dona el carrer 26 i l'Avinguda Madison. El primer pavelló va ser construït per al ciclisme i va ser derruït per a la construcció del segon.
El segon Madison Square Garden, va ser dissenyat per Stanford White, qui després seria assassinat en aquest lloc. Va obrir en 1890 i es va mantenir fins que va ser derruït el 1925. L'11 de febrer de 1968, el tercer Madison Square Garden va tancar i es va inaugurar el quart i actual Madison Square Garden.

## Referències

* ↑ Hahn, Alan. New York Knicks: The Complete Illustrated History (en anglès). MVP Books, 2012, p.76. ISBN 0760343314.
* ↑ The Hockey News ... Yearbook (en anglès). W.C.C., 2002, p.202.
* ↑ «Concerts» (en anglès). New York Magazine, 30-07-2012, p.18.
* ↑ «Concerts» (en anglès). New York Magazine, 12-10-1987, p.18.

## Enllaços externs

* TheGarden.com
# Codex Telleriano-Remensis

El Codex Telleriano-Remensis és un manuscrit il·luminat d'estil asteca realitzat durant l'època colonial sota la direcció de les autoritats espanyoles.

## Contingut

Consta de tres parts: un calendari ritual de les festes fixes de cada vintena mesoamericana, un tonalamatl (almanac endevinatori) i annals històrics de l'Imperi asteca.
La primera part comprén els fulls 1 al 7, la segona els fulls 8 al 24 i la tercera i darrera, els fulls 25 al 50.

## Característiques físiques

Conté 50 fulls de paper verjurat, numerats l'any 1889, d'uns 32 cm d'alçada per 22 cm d'amplària. La pàgina 35 està en blanc.
El paper té una filigrana d'un disseny de mà o guant d'uns deu centímetres d'alçada.
En l'enquadernació, de vitel·la suau, hi ha escrit el títol Geroglíficos de que vsaban los Mexicanos en lletres gòtiques gairebé esborrades.

## Realització

El van pintar al segle XVI els tlacuiloques indígenes de Mèxic i fou anotat per almenys un autor que va viure a Mèxic i hi va morir. Per això sempre s'ha suposat que s'havia fet allà en paper europeu. Les característiques de la filigrana van permetre a C. - Sr. Briquet afirmar que el paper s'havia produït sens dubte a Gènova a mitjan segle XVI.
Aleshores se l'emportaren a Castella, on sembla que havia estat relligat.

## Nom

El nom, li'l va donar Alexander von Humboldt. Es tracta de la versió llatinitzada del nom del col·leccionista Charles-Maurice Le Tellier, que el tenia en el seu poder a la fi del segle XVII, i el lloc de la seua funció d'arquebisbe (Reims).

## Conservació

El còdex es conserva a la Biblioteca Nacional de França, a París, i està digitalitzat en Gallica.

## Referències

* 1 2 Quiñones Keber, 1995, p. 132, 153 i 191.
* ↑ Hamy, 1899, p. 4 i 5.
* ↑ Hamy, 1899, p. 5.
* 1 2 3 4 Hamy, 1899, p. 1.
* 1 2 Hamy, 1899, p. 2.
* 1 2 Quiñones Keber, 1995.
* ↑ Humboldt, Alexander von. Vues des Cordillères, et monuments des peuples indigènes de l'Amérique.. F. Scoell, 1810, p. 279-283. OCLC 43533163. (cité dans Hamy 1899).

## Bibliografia

* Codex Telleriano-Remensis (en francès), 1899.
* Hamy, E.-T.. Introduction, 1899. .
* Quiñones Keber, Eloise. University of Texas Press. Codex Telleriano-Remensis (en anglès), 1995, p. 365. ISBN 978-0-292-76901-4. OCLC 29600936. .
* Pedro de los Rios and others. «Codex Telleriano-Remensis (russian edition).». www.bloknot.info (A.Skromnitsky), 13 août 2010. [Consulta: 29 août 2011].
# Mediastí (tòrax)

El mediastí és un compartiment anatòmic situat en el centre del tòrax, entre els pulmons dret i esquerre, per darrere de l'estern i les unions condrocostals i per davant de les vèrtebres i del vessant més posterior de les costelles òssies, múscul diafragma per sota i istme cervicotoràcic per dalt, que allotja el cor, aorta, caves, vena àziga i hemiàziga, artèries i venes pulmonars, tràquea i bronquis principals, esòfag, conducte toràcic i altres vasos limfàtics, ganglis limfàtics i alguns troncs i ganglis nerviosos importants.
El mediastí (del llatí, estar al mig) és la regió mitjana entre els dos sacs pleurals. S'estén des de l'orifici superior del tòrax fins al diafragma i des de l'esternó i els cartílags costals per davant fins a la superfície anterior de les dotze vèrtebres dorsals per darrere. Els cossos vertebrals no es troben al mediastí.
El mediastí, entre dues capes de pleures mediastíniques, conté al cor, grans vasos, restes del tim, part distal de la tràquea, parts proximals dels bronquis dret i esquerre, esòfag, nervis vagues, nervis frènics i el conducte toràcic. Aquestes estructures estan envoltades per teixit connectiu lax, ganglis limfàtics i grassa. Al llarg de la vida de l'individu, la laxitud del teixit connectiu i de la grassa, així com l'elasticitat dels pulmons i pleura, permeten que el mediastí s'acomodi al moviment i canvis de volum de la cavitat toràcica (per exemple, moviment de la tràquea i bronquis durant la respiració, moviments pulsàtils dels grans gots i canvis de volum de l'esòfag durant la deglució).

## Subdivisions del mediastí

El mediastí es divideix en el pericardi (membrana que envolta al cor) en quatre subdivisions o parts: mitjana, superior, posterior i anterior.
* Mediastí mitjà: és molt important, ja que conté al pericardi (amb els nervis frènics adjacents), el cor i les arrels dels grans vasos que passen cap a i des del cor.
* Mediastí superior: es troba per sobre de les altres tres subdivisions i és superior a la línia horitzontal que passa des de l'angle esternal fins a la vora inferior de la quarta vèrtebra dorsal. Per tant, és inferior a l'orifici toràcic superior.
* Mediastí posterior: es localitza posterior al pericardi fibrós i al diafragma, i anterior als cossos vertebrals de les vuit vèrtebres dorsals inferiors.
* Mediastí anterior: és la part més petita del mediastí i es localitza anterior al pericardi fibrós, entre aquest i l'estern. Encara que és petit en l'adult, és relativament gran durant els primers mesos de vida, degut al fet que la porció inferior del tim s'estén en aquesta regió. En els primers anys de vida la imatge del tim és tant o més ampla que la del cor en les radiografies de tòrax.
S'ha de comprendre que certes estructures que passen a través del mediastí (com l'esòfag, el conducte toràcic, etcètera) es troben en més d'una subdivisió del mediastí.
# Apa

    Pel que fa al caricaturista català, vegeu Feliu Elias.
    Pel regne africà al modern Benín, vegeu Apà
Apa també Upu, Upe i Upi a les cartes d'Amarna, va ser un regne que el rei Subiluliuma I va conquerir en la seva primera campanya de Síria. Hom creu que podria tractar-se d'Apina, situada als voltants de Damasc, però probablement era un territori situat més al nord, segurament a la zona de frontera entre Mitanni i Egipte. Aquesta hipòtesi prové dels Fets de Subiluliuma, on el rei s'atribueix que havia arribat fins a les muntanyes del Líban però no és probable que el rei hitita baixés tant al sud.
La marxa de l'hitita cap a Apa des Qatna va provocar l'alarma del rei de Cadeix al que va declarar la guerra i va aturar la conquesta de la ciutat principal. Poc temps després Subiluliuma, després de derrotar Cadeix, va tornar a Apa, que tenia per rei a Ariwanna, i com a vassalls als nobles Wambadura, Akparu, i Artaya. A tots els va derrotar el rei hitita i van ser fets presoners. Subiluliuma es va emportar tots els tresors i ramats i juntament amb els presoners ho va enviar a Hattusa.
Apa va passar a mans d'Egipte en la primera expedició de Ramsès II poc després del 1300 aC, però els hitites la van reconquerir després de la batalla de Cadeix aproximadament l'any 1390 aC, i el rei Muwatal·lis II hi va deixar com a governador al seu germà Hattusilis rei de Hakpis. Passats aproximadament dos anys, Ramsès II va tornar a Síria-Palestina amb un exèrcit dividit en dues parts: una dirigida pel seu fill Amonherkhepsef que va dominar les tribus shosu del Nègueb i la mar Morta i als edomites i es va dirigir a Moab; i l'altra part, dirigida per ell mateix, va atacar Jerusalem i Jericó i després va entrar també a Moab i es va unir al seu fill i junts van marxar contra Hesbon i finalment van reconquerir Apa, moment en què Hattusilis va haver de tornar a territori hitita si és que no ho havia fet abans.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto. Historia y leyes de los hititas: textor del Reino Medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 93. ISBN 8446022532.
* ↑ Bryce, Trevor. El reino de los hititas. Madrid: Cátedra, 2001, p. 250, 291, 296, 298. ISBN 8437619181.
Viccionari
# Vèrtebra dorsal

Les vèrtebres dorsals (o toràciques) són les 12 vèrtebres que estan a continuació de les cervicals, en la zona mitjana de l'esquena. Són més gruixudes i menys mòbils que les cervicals.
Entre cada vèrtebra existeix una articulació amb les costelles, pel que tenen unes cares que les diferencien de les lumbars i cervicals. No presenten cap forat en aquesta apòfisi (com les vèrtebres cervicals) i l'apòfisi espinosa assenyala cap amunt i cap avall. Tenen una cara articular que correspon al cartílag de la costella.
El seu cos és cilíndric, amb dues cares articulars, superior i inferior. Cada cara articula amb la cara inferior de la vèrtebra que hi ha per damunt i amb la cara superior que està per sota. El cos de cada vèrtebra dorsal de la columna suporta el pes de la vèrtebra que es troba damunt (i del crani), mentre que l'arc permet crear una zona en forma de canal al llarg de la columna que acull i protegeix la medul·la espinal. El forat raquidi, és sensiblement circular.
# Trocodendràcies

Les trochodendràcies (Trochodendraceae) són una família de plantes angiospermes, l'única de l'ordre de les troncodendrals (Trochodendrales), dins del clade de les eudicotiledònies. Són plantes natives del sud-est d'Àsia, però aquesta distribució actual és molt reduïda en comparació a la que es dedueix dels fòssils recuperats arreu el món, durant el terciari es trobava a Europa, Amèrica del Nord i Àsia.

## Taxonomia

La família de les paracrifiàcies va ser publicada per primer cop l'any 1865 a la revista Flora oder Allgemeine Botanische Zeitung pel botànic alemany August Wilhelm Eichler (1839-1887).

### Gèneres

Dins d'aquesta família es reconeixen els dos gèneres monotípics següents:
* Tetracentron Oliv.
* Trochodendron Siebold & Zucc.

## Història taxonòmica

El sistema APG II, de 2003 ubica la família de les trocodendràcies sense assignar-la a un ordre, entre els llinatges basals dels eudicots i deixa com opcional segregar o no la família Tetracentraceae.
El Sistema Cronquist, de 1981, accepta les dues famílies i les ubica en l'ordre Trochodendrales, dins la subclasse Hamamelidae (sic), en la classe Magnoliopsida =dicotilèdons.
Plantes de les dues famílies com són Tetracentron sinense i Trochodendron aralioides comparteixen el fet de tenir un xilema secundari sense vasos conductors, cosa molt poc comuna entre les plantes angiospermes i que suggereixen un trets arcaics de gran interès pels taxonomistes.

## Referències

* ↑ Byng et alii., 2016, p. 16.
* ↑ Byng et alii., 2016, p. 3.
* ↑ Manchester, Kvaček i Judd, 2020, p. 1.
* ↑ «Trochodendraceae Eichler» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 12 gener 2024].
* ↑ «Trochodendraceae» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 12 gener 2024].

## Bibliografia

* Byng, J. W.; Chase, Mark W.; Christenhusz, M. J. M.; Fay, Michael F.; Judd, W. S.; Mabberley, D. J.; Sennikov, A. N.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, n. 1, 5-2016. DOI: 10.1111/boj.12385.
* Manchester, Steven R.; Kvaček, Zlatko; Judd, Walter S. «[2020 Morphology, anatomy, phylogenetics and distribution of fossil and extant Trochodendraceae in the Northern Hemisphere]» (en anglès). Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 195, núm. 3, pàg. 1-18. DOI: 10.1093/botlinnean/boaa046.

## Enllaços externs

* Trochodendraceae Arxivat 2006-11-01 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Version: 3rd May 2006. http://delta-intkey.com Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine..
* Trochodendraceae in the Flora of China
* links at CSDL Arxivat 2008-10-12 a Wayback Machine.