OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Robafaves Llibres SCCL

Robafaves Llibres SCCL o Llibreria Robafaves fou una llibreria de Mataró, fundada el 1975 per la Unió de Cooperadors de Mataró, i que el 1978 va prendre la forma de societat cooperativa. El 1998 va rebre la Creu de Sant Jordi en reconeixement de la seva tasca de potenciació de la lectura i difusió cultural a Mataró i el Maresme. El 2002 va adquirir el 51% de la Llibreria Catalònia. També es va associar amb la cooperativa Abacus per a obrir una nova llibreria a Mataró sota la marca Actua. La societat va tancar en 2013.

## Referències

* 1 2 «Robafaves, una crisi de vendes i una mala gestió». El Temps, 07-08-2012. [Consulta: 9 agost 2014].
* ↑ «DECRET 254/1998, de 30 de juliol, de concessió de la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya» (pdf). DOGC - Diari oficial de la Generalitat de Catalunya, 2739, 07-10-1998, pàg. 12498 [Consulta: 16 febrer 2014].
* ↑ «Robafaves Llibres SCCL». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 16 febrer 2014].
* ↑ «Tanca temporalment la llibreria Robafaves de Mataró». 324.cat, 18-01-2013.
* ↑ «Nou Projecte de llibreria "Buc de Llibres" (esp)». La Vanguardia, 25-05-2014.

## Enllaços externs

* http://www.tv3.cat/videos/3986370/Cooperatives-de-treballadors-a-empresaris
* http://m1tv.xiptv.cat/municipi/mataro/24-hores-maresme-noticies/capitol/neix-la-llibreria-buc-de-llibres-a-la-muralla-de-mataro Arxivat 2014-12-29 a Wayback Machine.
# Jazirat Xarik

Jazirat Xarik (Península de Cap Bon) és una península de Tunísia entre la badia de La Goulette i la badia d'Hammamet. Té uns 600 km² i acaba al Cap Bon (Ras Maddar). Va formar una governació el 21 de juny de 1956 amb el nom de governació de Cap Bon, amb capital a Grombalia. Les ciutats principals són Hammamet, Nabeul (capital provincial actual després de 1964) i Grombalia.
El seu nom deriva de Xarik al-Absí, oficial de l'exèrcit musulmà que va conquerir Ifríqiya sota comandament d'Abd-Al·lah ibn Sad ibn Abi-Sarh (647-649), que fou enviat a la zona després de la batalla de Sbeïtla (Sufetula) i en fou designat governador. La regió fou evacuada el 649 i els romans d'Orient des de Cartago la van reconquerir. Abu-l-Muhàjir Dinar la va conquistar per segona vegada entre 675 i 681. El 1148 fou ocupada pels normands de Sicília i hi van restar fins al 1160 quan va ser conquerida pels almohades. A la segona meitat del segle xii fou ocupada pels Banu Ghàniya mallorquins. Amb la invasió hilaliana fou territori dels Banu Dalaj, branca dels Banu Hilal. Al segle xiv tant la península com illes properes (Kawsara o Pantelleria, Quèrquens i Gerba foren nius de pirates.

## Referències

* Monés, Hussain. «D̲j̲azīrat S̲h̲arīk». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editat per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2012. 25 d'abril de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/djazirat-sharik-SIM_2056>
# Danuta Hübner

Danuta Maria Hübner (Nisko, Polònia 1948) és una economista, política i professora universitària polonesa que ocupà el càrrec de Comissària Europea de Política Regional en la Comissió Barroso, actualment és diputada al Parlament Europeu.

## Biografia

Va néixer el 8 d'abril de 1948 a la ciutat de Nisko, població situada al voivodat de la Subcarpàcia. Va estudiar economia a la Universitat de Varsòvia, ampliant els seus estudis posteriorment a la Universitat Autònoma de Madrid i la Universitat de Sussex, on realitzà el seu doctorat l'any 1974. Des de l'any 1992 és professora l'Escola d'Economia de Varsòvia.

## Activitat política

Sense estar afiliada a cap partit polític el 1994 fou nomenada consellera del Primer Ministre de Polònia Waldemar Pawlak, així com del Ministre de Finances. El 1995 fou nomenada sotsecretària del Ministeri d'Indústria i Comerç, càrrec que va desenvolupar fins al 1996. Així mateix en aquest període fou la líder de la delegació polonesa que va permetre l'entrada d'aquest país en l'Organització per a la Cooperació i el Desenvolupament Econòmic (OCDE).
Entre 1996 i 1997 fou la cap de les negociacions bilaterals entre Polònia i la Unió Europea (UE), que van permetre l'entrada d'aquest país en aquest organisme el maig del 2004. El 1998 fou nomenada consellera econòmica del President de Polònia Aleksander Kwaśniewski, esdevenint el 2001 Ministra d'Afers Exteriors i el 2003 Ministra d'Afers Europeus, càrrec que ocupà fins a l'entrada de Polònia a la UE.
Amb l'entrada de Polònia com a membre de ple dret a la Unió Europea fou nomenada l'1 de maig de 2004 Comissària Europea de Comerç en la Comissió Prodi, càrrec que compartí amb Pascal Lamy. En la formació de la Comissió Barroso fou nomenada Comissària Europea de Política Regional.
Deixà el càrrec el 4 de juliol de 2009 per convertir-se en membre del Parlament Europeu com a cap de llista de Plataforma Cívica, mantenint l'escó fins al 2024.

## Enllaços externs

* (castellà) Pàgina de Danuta Hübner a la Comisisó Europea
# Alipore

Alipore o Alipur fou la principal subdivisió del districte britànic de 24 Parganas (o Twenty-four Parganas) a Bengala i avui dia forma el districte de South 24 Parganas a Bengala Occidental.
Superfície fins a 1883: 1088 km², i després 2.233 km²; població (1881) 384.972 habitants (dos terços hindús i un terç musulmans) i (1883) 584.460 habitants (mateixa proporció). Nombre de pobles 1017 fins a 1883 i després 1825.
La subdivisió fou creada el 1759 incloent els suburbis de Calcuta amb sis thanas o cercles policials: Tollygunge, Bhangar, Sonarpur, Bishnupur, Atchipur, i Baranagar. El 1883 es van afegir Baruipur, Canning, i Jaynagar, que formaven la subdivisió de Baruipur, que va quedar abolida
La capital era la ciutat d'Alipore o Alipur (22° 32′ 21″ N, 88° 19′ 38″ E﻿ / ﻿22.5391712°N,88.3272782°E﻿ / 22.5391712; 88.3272782), un suburbi del sud de Calcuta (dins dels límits de la municipalitat suburbana), on hi havia la Belvedere House, la residència del lloctinent governador de Bengala. Durant el govern britànic hi havia estacionada una força militar. Mercat a Kidderpur, a 1 km. Jardí Zoològic. La ciutat fou teatre de la reunió entre Hastings i Francis el 1780. Des de l'1 de març de 1986 és capital de districte.
Com a llocs interessants:
* National Library, Belvedere Road
* Alipore Zoological Gardens, Belvedere Road
* National Test House, Judges Court Road
* Alipore Meteorological Office, Judges Court Road
* Alipore Presidency Jail, Judges Court Road
* Symantak Nath's House (part del zoològic)
* Bhavani Bhavan, Belvedere Road
* Kolkata Mint, Diamond Harbour Road
* Syamantak Nath's house (part del zoològic)
* Agri Horticultural Gardens, Alipore Road
* Royal Meat, Judges Court Road
* The Enclave, Alipore Road
* Hollywood Bowl
* Chicken Cottage a Bahhar Road
* Casa de Sabbir Layr
* Akudi household a Daji Street

## Referències

Imperial Gazetteer of India
# Hélène

Hélène és un poema líric o òpera en un acte de Camille Saint-Saëns, amb llibret del mateix autor. S'estrenà a l'Òpera de Montecarlo de Mònaco el 18 de febrer de 1904.
És la primera òpera per la que Saint-Saëns va escriure el seu propi llibret en francès, que es basa en la clàssica història d'Helena de Troia i Paris de la mitologia grega. Estrenada amb un èxit moderat, l'òpera va gaudir d'un grapat de reposicions fins al 1919, moment en què va caure del repertori habitual. Hélène va ser ressuscitada el 2008 per la seva primera gravació mundial pel segell de música d'Austràlia Melba.

## Representacions

Hélène és la primera òpera que Saint-Saëns va compondre per a l'Òpera de Montecarlo, que va ser dirigida per l'emprenedor director Raoul Gunsbourg en aquell moment. En l'estrena, l'òpera va ser presentada en conjunt amb l'obra verista La Navarraise de Jules Massenet. El paper d'Hélène va ser cantat per l'aclamada soprano Nellie Melba, rol que Saint-Saëns va escriure específicament per a ella. Les crítiques de la primera actuació, encara que no estel·lars, van ser en general positives.

## Referències

* 1 2 Hugh Macdonald: "Hélène", Grove Music Online ed. L. Macy, (accés amb subscripció) Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.
* ↑ Andrew Clements, "Saint-Saëns: Hélène/Nuit Persane; Orchestra Victoria/Tourniaire", ressenya del CD a The Guardian (London), 25 de setembre de 2008
Òperes de Saint-Saëns :
Òperes primerenquesPrimers èxitsDarreres òperes
Le timbre d'argent (1865)
La princesse jaune (1872)
Samson et Dalila (1877)
Étienne Marcel (1879)
Henri VIII (1883)
Proserpine‎‎ (1887)
Ascanio (1890)
Hélène (1904)
Déjanire (1911) :
# Conil Club de Fútbol

El Conil Club de Fútbol és un club de futbol amb seu a Conil, a la comunitat autònoma d'Andalusia. Fundat l'any 1931, juga a Tercera Divisió – Grup 10, i celebra els partits a casa a l'Estadi José Antonio Pérez Ureba, amb una capacitat per a 1.500 seients.

## Història

La temporada 2018-19 Conil va acabar en la 17a posició de Tercera Divisió, grup 10.

## Temporada a temporada

| Temporada | Nivell | Divisió | Posició |
| 1931–89 | 5 | Regional | — |
| 1989/90 | 5 | Reg. Pref. | 8è |
| 1990/91 | 5 | Reg. Pref. | 10è |
| 1991/92 | 5 | Reg. Pref. | 6è |
| 1992/93 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 1993/94 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 1994/95 | 4 | 3a | 16è |
| 1995/96 | 4 | 3a | 17è |
| 1996/97 | 4 | 3a | 21è |
| 1997/98 | 5 | Reg. Pref. | — |
| 1998/99 | 5 | Reg. Pref. | — |
| 1999/00 | 5 | Reg. Pref. | — |
| 2000/01 | 5 | Reg. Pref. | 10è |
| Temporada | Nivell | Divisió | Posició |
| 2001/02 | 5 | Reg. Pref. | 16è |
| 2002/03 | 6 | 1a Prov. | — |
| 2003/04 | 6 | 1a Prov. | — |
| 2004/05 | 6 | Reg. Pref. | — |
| 2005/06 | 6 | Reg. Pref. | — |
| 2006/07 | 5 | 1a Anda. | 7è |
| 2007/08 | 5 | 1a Anda. | — |
| 2008/09 | 5 | 1a Anda. | 2n |
| 2009/10 | 5 | 1a Anda. | 1r |
| 2010/11 | 4 | 3a | 14è |
| 2011/12 | 4 | 3a | 11è |
| 2012/13 | 4 | 3a | 12è |
| 2013/14 | 4 | 3a | 10è |
| 2014/15 | 4 | 3a | 7è |
| 2015/16 | 4 | 3a | 19è |
| 2016/17 | 5 | Div. Honor | 7è. |
| 2017/18 | 5 | Div. Honor | 3rd. |
| 2018/19 | 4 | 3a | 17è |
| 2019/20 | 4 | 3a | 12è |
| 2020/21 | 4 | 3a | |

## Referències

* ↑ «Estadio Conil CF, aforo y dirección» (en castellà). Fichajes.com : Información sobre los fichajes y actualidad del mundo del fútbol. [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ «Histórico Conil - Tercera División G 10 2018/2019». www.resultados-futbol.com. [Consulta: 21 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial (en castellà)
* Perfil de l'equip Futbolme (en castellà)
# Elia.eus

Elia.eus és un traductor automàtic multilingüe que es pot fer servir a través del seu lloc web i està especialitzat en la llengua basca. La versió que la Fundació Elhuyar va publicar el 2019 utilitza traducció automàtica neuronal. Elia.eus tradueix entre els següents idiomes: castellà, èuscar, francès, gallec, català i anglès.

## Història

La primera publicació científica que va utilitzar la tècnica de l'aprenentatge profund (deep learning) a la traducció automàtica va aparèixer el 2014, essent els seus autors Bahdanau, Cho i Bengio. El 2015 va aparèixer per primera vegada un sistema neuronal en un campionat de traducció automàtica (OpenMT'15), i ja l'any següent el 90% dels guanyadors en aquesta competició van ser sistemes neuronals. El progrés del 2015 va ser la utilització de sistemes basats en l'atenció (attention based NMT ). El 2017 es van obtenir millores addicionals en xarxes neuronals artificials com a conseqüència de l'ús de l'arquitectura Transformer. Un any després hi havia un sistema d'accés públic que utilitzava amb èxit el basc, i ja el 2019 els sistemes existents per a l'èuscar eren cinc.
Amb l'aportació del paradigma neuronal, des del 2017 es va observar una millora substancial dels traductors automàtics per als 10 idiomes principals a nivell mundial. El 2015 el traductor DeepL només oferia resultats de qualitat en 10 idiomes diferents al basc. Dos anys després, la primera demo per a l'èuscar estava disponible públicament. El mateix any 2017 es va posar en marxa el projecte denominat MODELA, on van participar agents locals del País Basc com Ixa Taldea, Elhuyar, Vicomtech, Ametzagaña i Mondragon Lingua. Un any més tard, el 2018 es va publicar el traductor MODELA, el primer servei de traducció neuronal en basc per al públic en general a internet.

## Referències

* ↑ «Elia Wikipedian integraturik, erronka proposatu dute ENE honetarako» (en basc). [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ «Elhuyarren itzultzaileak izen berria du: Elia» (en basc), 22-03-2021. [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ https://www.elhuyar.eus/ca/sala-de-premsa/elia-el-traductor-automatic-delhuyar-tradueix-ara-duna-forma-mes-rapida-i-senzilla
* ↑ «Desarrollan un sistema para leer contenido de una web en euskera en diferentes idiomas» (en castellà), 25-04-2024. [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ «El traductor automático de Elhuyar Elia aumenta un 40% su número de usuarios este año». Europa Press, 24-11-2021. [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ Mujika, Mikel. «El euskera gana terreno en la carrera tecnológica hacia un “futuro marcado por la voz y la Inteligencia Artificial”» (en castellà), 03-12-2023. [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ «Elhuyar presenta en el Parlamento Europeo su trabajo sobre tecnologías lingüísticas e inteligencia artificial». Europa Press, 07-02-2024. [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ , <http://papers.nips.cc/paper/7181-attention-is-all-you-need.pdf>
# Guerra de la Unió

La Guerra de la Unió (1347-48) és un període conflictiu esdevingut a la corona d'Aragó que mantingué enfrontats, d'una banda les tropes dels fidels al rei Pere el Cerimoniós coneguts com la Fraternitat i de l'altra, la coalició formada sota el nom d'Unió d'Aragó i Unió de València, que eren formades per alguns nobles i el braç popular de les ciutats i viles que s'adheriren al moviment senyorial en aquells regnes. Catalunya es mantingué fidel al rei.
Les hostilitats s'iniciaren el 1347 al Regne de València, on hi va haver un avalot contra el rei, encapçalat per la ciutat de València i seguit per algunes viles i llogarets del regne que es trobaren amb l'oposició de la Fraternitat reialista formada entre altres per les ciutats de Borriana i Xàtiva, junt a altres viles, que foren fidels al rei. El rei recompensaria la fidelitat d'aquestes dues poblacions concedint-los la senyera reial tricoronada (1349) i el títol de ciutat (1347), respectivament.
Les classes populars, després d'un seguit de males collites, protestaven contra l'autoritarisme de Pere el Cerimoniós i la seva càrrega fiscal, que tenia per objecte finançar les seves conquestes exteriors.
Al Regne d'Aragó, les hostilitats bèl·liques començaren a principis del 1348.
Pere d'Aragó abolí, el 14 d'octubre del 1348, els privilegis de la Unió, unes concessions atorgades pel rei Alfons II a la noblesa aragonesa i valenciana que dataven del 1288.
La revolta acabà amb la batalla de Mislata, que resultà amb la victòria del rei i fou seguida amb la repressió dels seus dirigents. El rei explica en la seua crònica les raons per les quals va tractar, amb més benevolència que no pas pensava, la ciutat, que pensava cremar i omplir-la de sal per la seua rebel·lia, tal com se cita en el text: «És ver que nós, per la gran rebel·lió que ens havien feta los de la ciutat, érem d'enteniment que la ciutat fos cremada e destruïda e arada de sal, per tal manera que jamés persona no hi habitàs.»

## Referències

* ↑ Unió de València
* ↑ Garcia Edo, Vicent. Llibre de Privilegis de Borriana (1233-1350). Borriana: Ajuntament, 1989, pp. 26 i 96. ISBN 84-505-8331-4.
* ↑ Història de Xàtiva
* ↑ Agustín Rubio Vela, Epistolari de la València medieval, p.27
# Amindivi

Les illes Amindivi (Amindives) són el grup septentrional de les illes Laquedives, format per cinc illes: Amini, Kiltan, Chetlat, Kadmat i Bitra. Totes les illes són coral·lines i estan rodejades d'esculls. Conformen junt amb les Lakshadweep (Laquedives) i Minicoy un territori de l'Índia (Lakshadweep, Minicoy, and Amindivi Islands, abans Laccadive, Minicoy, and Amindivi Islands)
Bitra és la més petita i no fou poblada fins al 1945. Hi ha la tomba del santó àrab Malik Mullah on peregrinen els habitants. Chetlat és la més propera a Mangalore i la seva població es dedica a la pesca. Al costat hi ha l'illa de Kiltan la més al nord on igualment els habitants es dediquen a la pesca i disposa de boniques platges. Les més poblades són Amini i Kadmat, aquesta darrera especialment és una destinació turística important, mesura 9 km de llarg per 200 metres d'ample, i és especialment indicada pel submarinisme. Al nord-oest hi ha dos esculls deshabitats: Byramgore i Cherbaniani.
Les illes eren part del regne de Cannanore, però el 1786 es van revoltar i es van sotmetre a Mysore. El 1799 quan el sud de Cannanore va passar als britànics, les illes foren declarades part del districte de South Kanara i es va pagar una compensació econòmica a la bibi de Cannanore. Un magistrat (monegar) es va establir a Amini. La població el 1901 era de 3608 habitants, lleugerament inferior a la de 10 anys enrere.
# François Joseph Français

François Joseph Français (francès: François Français) (Saverne, 7 d'abril de 1768 - Magúncia, 30 d'octubre de 1810) fou un matemàtic francès, que va treballar en equacions diferencials parcials.

## Vida i Obra

Els germans Français, fills d'un botiguer, van néixer a Saverne amb set anys de diferència. François, el més gran, va entrar al seminari el 1789 i dos anys més tard era professor a l'escola central de Colmar (avui Lycée Bartholdi). Nomenat professor de matemàtiques a l'Escola Central d'Estrasburg (actual Lycée Fustel-de-Coulanges) el 1792, substituint Arbogast que havia estat escollit diputat, ho deixa el 1793 per participar en la guerra contra els reialistes en la revolta de La Vendée.
El 1797 és nomenat professor de l'escola central de l'Alt Rin a Colmar. El 1803 és professor al Licée de Mainz, però ho deixa l'any següent per donar classes de matemàtiques a l'Acadèmia d'Artilleria de La Fère i, a continuació, a la de Mainz. En morir, va deixar quatre fills menuts que van ser adoptats pel seu germà, Jacques Frédéric.
La major part de l'obra de François Joseph Français va ser publicada pel seu germà, i versa sobre equacions diferencials parcials, tema sobre el que va mantenir correspondència amb Lacroix. També se li reconeix cert paper com pioner de la representació geomètrica dels nombres complexos.

## Referències

* 1 2 Taton, 2008, p. Dict..
* ↑ Friedelmeyer, 2016, p. 48.
* ↑ Grattan-Guinness, 1990, p. 391.
* ↑ Grattan-Guinness, 1990, p. 212 i 232.
* ↑ Caparrini, 2006, p. 147.

## Bibliografia

* Caparrini, Sandro. «On the Common Origin of Some of the Works on the Geometrical Interpretation of Complex Numbers». A: Kim Williams (ed.). Two Cultures (en anglès). Birkhauser, 2006, p. 139-151. ISBN 3-7643-7186-2.
* Friedelmeyer, Jean-Pierre «Arbogast, de l'Institut National de France» (en francès). HAL science, 2016, pàg. 1-68.
* Grattan-Guinness, Ivor. Convolutions in French Mathematics, 1800–1840 (en anglès). Springer, 1990. ISBN 978-3-0348-7813-5.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «François Joseph Français» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Taton, René. «Français, François (Joseph) i Jacques Frédéric» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 31 gener 2016].
# Font de la Finestra

La font de la Finestra, també anomenada font de la Batlamala o font de la Falzia, portava antigament les aigües fins al Monestir de Sant Jeroni de Cotalba. Està a la serra d’Almiserà.
Es localitza a 200 metres d'altitud, a la part obaga del barranc de la Falzia, (Almiserà). L’aigua brolla d'una menudeta concavitat natural de de pedra calcària, d'uns 12 metres de profunditat, tapiada per un mur que deixa escapar l'aigua per una obertura inferior.

## Noms de la font

El topònim més antic és el de font de la Batlamala. Els romans deien que el plantatge era una “betula mala”. En pobles moruns, com Benidoleig, encara se’n diu ‘bleda borda’. Arabitzat com /batlamála/, el nom s'aplicà a la font, a la penya d’on naix i al barranc.
El terme falzia ve donat per la presència de de falzies de pou a la contrada del barranc de la Falzia (que desemboca al riu Vernissa) on es localitza la font; mentre que el nom de la finestra ve donat per la concavitat i el muret que la tanca, que deixa un forat en forma de finestra perfecta.

## Construcció de la font

La conducció de l'aigua fins al Monestir de Sant Jeroni de Cotalba va ser construïda, pels monjos del monestir; a finals del segle XV, després de la donació que va fer el senyor de Ròtova, Pere Cabrera, a la comunitat religiosa el 1485. La canalització, de 6 km de tirada, estava feta amb tubs rodons encadenats de fang cuit. Tots ells corren per damunt d'un mur de maçoneria. Actualment, a la part baixa encara podem observar el que resta d'aquesta canalització.
Es va reconstruir, després de la desamortització de Medizabal, per ordre de la família Trènor de València, 1880. Amb aquesta reforma l'aigua corria en canaleta a l'aire lliure sobre l'obra del segle XV, i dona la imatge que hui podem observar formada per mitjos tubs de fang tallats longitudinalment i col·locats sobre una base de calç, arena i aigua, de gran consistència tècnica, amb una finestra davant la font.
La làpida llaurada amb marbre que hi ha a la font conté la inscripció: El Exmo. Sr. Don Federico Trenor i Bucelli, propietario de esta fuente, reconstruyó a sus expensas el aqueducto desde su naciemiento hasta su heredad, Casa San Jerónimo en 1880 y 1881.
Aquesta font va ser expropiada als Trènor per la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, per tal de resoldre el 1938 el problema de l'abastament d'aigua a Ròtova.

## Referències

* 1 2 Soler, Abel; Jordà, Rafael. Ròtova. Geografia, història, patrimoni.. Ròtova: Ajuntament de Ròtova, 2007. ISBN ISBN 978-84-606-4150-6.
* ↑ Tortosa, Paco. Ròtova. Itineraris pel patrimoni cultural, ambiental i paisatgístic.. Ròtova: Ajuntament de Ròtova, Febrer 2007, p. 125-127. ISBN 978-84-606-4151-3.
* ↑ Vazquez, A.; Garcia, M.T. Coord «Inventari de les sendes d'aigua d ela Safor. Senda del Vernissa.». Inèdit, 2003.
* ↑ Pérez, X. «Ruta per l'aqüeducte de Sant Jeroni i la seua història». La Falzia, la veu dels pobles silenciosos. Col·lectiu la Vall del Vernissa, 3, 2004, pàg. 35-39.