OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Milanriederita

La milanriederita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la vesuvianita. És nomenat en honor del professor de mineralogia txec Milan Rieder (n. 1940), en reconeixement de les seves contribucions a la mineralogia i al seu servei a la comunitat mineralògica internacional.

## Característiques

La milanriederita és un sorosilicat de fórmula química (Ca$_{18}$[REE])Fe$^{3+}$Al₄(Mg₄Al₄)(◻₄)◻[Si₂O₇]₄[(SiO₄)$_{10}$](OH)(OH)$_9$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5224/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kombat, situada a Grootfontein (Regió d'Otjozondjupa, Namíbia), on es troba en forma de cristalls dipiramidals de fins a 3 mm de diàmetre, normalment associada a jacobsita, hausmannita, glaucocroïta, coure, calcita i barita. Aquesta mina és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Milanriederite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 juliol 2021].
# Beli Kolodez (Véidelevka)

Beli Kolodez - Белый Колодезь (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 1.465 habitants. Pertany al districte (raion) de Véidelevka.

## Referències

* ↑ «Посёлок Вейделевка (летопись, часть 1)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Историческая справка | Вейделевский район». Arxivat de l'original el 2013-04-17. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Вейделевка (летопись часть 2)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
# Die lustigen Weiber von Windsor

Die lustigen Weiber von Windsor (en alemany, Les alegres casades de Windsor) és una òpera en tres actes de Carl Otto Nicolai, amb llibret de Salomon Hermann von Mosenthal. S'estrenà a la Königliches Opernhaus de Berlín el 9 de març de 1849. A Catalunya es va estrenar al Liceu de Barcelona l'1 de febrer de 1905.
L'òpera segueix sent popular a Alemanya i és l'única obra del compositor que forma part del repertori en altres països. L'obertura de vegades s'interpreta en concerts.

## Origen i context

Nicolai havia aconseguit prèviament un gran èxit amb òperes italianes, però aquesta es convertiria en la seva obra mestra en llengua alemanya. El mateix compositor va fer alguns canvis en el llibret. La història està pròxima a la de Falstaff de Giuseppe Verdi, però Nicolai i el seu llibretista van ser més fidels a l'obra de Shakespeare. Pistol i Bardolph estan absents en aquesta versió, però Slender sí que s'hi troba present. Les dones tenen noms alemanys. Alice és Frau Fluth i Meg és Frau Reich. Les dues obres són molt diferents. En particular, la versió de Nicolai és un singspiel, que conté molt diàleg parlat entre els diferents números musicals. La versió de Verdi, el seu últim treball, és un continu musical sense diàleg que uneix sense interrupció tots els números de conjunt i àries.
Otto Nicolai va treballar des de finals de 1845 fins a 1849 en aquesta obra. La Hofoper de Viena no la va acceptar, i per això, el compositor, que tres anys abans havia fundat la Filharmònica de Viena com a orquestra de concerts, va abandonar la ciutat, en la qual va representar només alguns fragments de la seva òpera. L'estrena es va ajornar fins al 9 de març de 1849. Nicolai va viure a l'Òpera Reial de Berlín l'últim triomf de la seva vida, que es va apagar dos mesos després.
El jove Mosentahl (1821-1877) va escriure un llibret encantador, al que certament li falta la profunditat del que Arrigo Boito va preparar per a Verdi, que no hauria convingut, però, al caràcter còmic que en aquella època caracteritzava la típica comèdia alemanya. Falstaff és en aquesta obra una figura completament ridícula, el que no passa en el cas de l'òpera de Boito-Verdi (ni per descomptat en Shakespeare). Les escenes són divertides, estan ben concebudes des del punt de vista dramàtic i tenen la necessari punt de lirisme. Els textos parlats estan reduïts al mínim i en moltes representacions se substitueixen pels recitatius que més tard va compondre Heinrich Proch, per apropar aquesta òpera còmica típicament alemanya a l'òpera bufa italiana.

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants

## Referències

* ↑ (castellà) ALIER, Roger. Guia Universal de la ópera. Barcelona, 2007, Ediciones Robinbook. ISBN 978-84-96924-03-1
# Port-salut

El Port-salut és un formatge de pasta premsada no cuita francès de la zona de Mayenne, al País del Loira.

## Història

El Port-salut original prové de l'Abadia del Port-du-Salut a la localitat d'Entrammes, al costat de Laval (departament de Mayenne). Els monjos trappistes han continuat fent el formatge amb el nom de Formatge de l'Abadia, escrit amb majúscules, amb l'afegit amb minúscula de fabricat a l'Abadia del Port-du-Salut, durant un període llarg, abans d'acabar la producció. Després de guanyar un procés per l'ús del nom de Port-Salut (sense el du) els monjos van vendre la formatgeria moderna al grup SAFR. A continuació van engegar l'antiga formatgeria per continuar fent el seu formatge. La còpia industrial d'aquest formatge és el Saint-Paulin.

## Origen

El Port-Salut deu el seu sabor al secret de Darfeld que deu el seu nom a una localitat de Westfàlia. La història remunta al 1794, quan els emigrats francesos, els nobles i algun dels 5000 representants del clergat que havien refusat a prestar jurament a la Constitució Civil del Clergat van demanar d'instal·lar-se en aquesta zona d'Alemanya. Acollits amb simpatia per raons religioses, els emigrats van pagar l'hospitalitat dels habitants del territori donant-los cursos de francès, de dansa i de dibuix, o ajudant-los a les granges. El 1802, un any després de la signatura del concordat del 1801 entre França i el papat, Napoleó va proclamar un armistici general que va permetre als emigrats tornar a França. Entre aquests els monjos trapistes que van rebre el 1795 l'autorització del baró de Droste zu Vischering d'instal·lar-se a Darfeld. Aquí, ells van criar ovelles i vaques i van produir el formatge regional, fins llavors poc conegut fora de Westfàlia. Després de vint anys d'exili els trapistes van fundar el seu monestir a Entrammes on van reprendre la producció de formatge, que va rebre el nom del seu nou convent, Maison Dieu de Notre-Dame du Port du Salut.

## Fabricació

La producció d'aquest formatge és intensiva a Hongria que de tot el formatge consumit, un 80% és d'aquest tipus.
# Colibrí safir bronzat

El colibrí safir bronzat (Hylocharis chrysura), és una espècie de colibrí del gènere Hylocharis de la família Trochilidae. És una espècie monotípica.

## Descripció

El colibrí safir bronzat fa de 8 a 10 cm de llarg i pesa entre 4 i 5 g. Els dos sexes tenen un bec recte, de longitud mitjana, vermell corall amb la punta negra. Els mascles adults són majoritàriament d'un color verd daurat iridescent, amb la barbeta vermellosa pàl·lida i una cua de color bronze daurat brillant. Les femelles adultes són gairebé iguals, però en general més apagades i amb la part inferior del ventre grisenc. Els juvenils són com la femella adulta amb serrells de color beix a les plomes del cap.

## Distribució i hàbitat

L'hi troba en un ampli rang d'hàbitats oberts i semiabierts del sud del Brasil, Bolívia, el Paraguai, Uruguai, nord de l'Argentina.
Habita paisatges oberts com la sabana amb arbres dispersos, les vores i clarianes de boscos, plantacions i jardins. És més nombrosa a cotes entre 400 i 800 m. Es troba regularment fins a 200 m i fins a 1.000 m i localment fins i tot més amunt.

## Comportament
### Moviment

El colibrí safir bronzat sembla ser generalment sedentari, però el residents en algunes parts del Brasil i Bolívia és migratori. Els moviments en altres llocs, si n'hi ha, són poc coneguts.

## Alimentació

El colibrí safir bronzat busca nèctar en una gran varietat de plantes, arbustos i arbres autòctons i introduïts. Busca nèctar a tots els nivells del seu hàbitat. A més del nèctar, l'espècie s'alimenta d'insectes capturats des d'una perxa i també recull aranyes de les teranyines .

## Criança

La temporada de reproducció del colibrí safir bronzat al Brasil abasta de setembre a febrer, però no s'ha definit en cap altre lloc. Construeix un niu en forma de copa fet de fibres de llavors de plantes i teranyines amb líquens i trossos de fulla a l'exterior. Normalment, el col·loca una mica exposat en una branca horitzontal prima o en una bifurcació a uns 4 a 6 m per sobre de terra, però de vegades fins a 10 m. La femella incuba la posta de dos ous durant 14 a 15 dies i l'eclosió es produeix entre 20 i 28 dies després.

## Referències

* ↑ «Colibrí safir bronzat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 8 febrer 2025].(català)
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Hummingbirds – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 8 febrer 2025].
* 1 2 3 4 5 Schuchmann, Karl-Ludwig; Kirwan, Guy M.; Boesman, Peter F. D.. Gilded Hummingbird (Hylocharis chrysura) (en anglès). Cornell Lab of Ornithology, 2020-03-04. DOI 10.2173/bow.gilhum1.01.
* ↑ «Hummingbirds». IOC World Bird List, 01-08-2022. [Consulta: 9 agost 2022].
* ↑ Remsen, J. V., Jr., J. I. Areta, E. Bonaccorso, S. Claramunt, A. Jaramillo, D. F. Lane, J. F. Pacheco, M. B. Robbins, F. G. Stiles, and K. J. Zimmer. Version 24 July 2022. Species Lists of Birds for South American Countries and Territories. https://www.museum.lsu.edu/~Remsen/SACCCountryLists.htm retrieved July 24, 2022
* ↑ «Appendices | CITES». cites.org. [Consulta: 14 gener 2022].
# Miquel Alenyà Fuster

Miquel Alenyà Fuster (Palma, 1939 - Palma, 11 de maig de 2023) fou un economista i crític d'art de les Illes Balears.
Va ser president de l'OCB el 1987-1989, director gerent de la Fundació Sa Nostra de Caixa de Balears, president de la Creu Roja de les Illes Balears el 2004, membre del Consell Econòmic i Social de les Illes Balears i des del 2007 al 2009 president de l'Acadèmia de Belles Arts de Sant Sebastià.
Miquel Alenyà destacà també per les seves aportacions en el camp de la cultura com a col·laborador de la Gran Enciclopèdia de Mallorca, fou membre del consell editorial del Diari de Balears i col·laborador del seu suplement cultural L’Espira. Publicava articles a la premsa illenca sobretot sobre pintura illenca, però també amb altres temes com el turisme, cinema, música, cultura, etc. Publicà articles d'investigació dels pintors Antoni Fuster Fortesa (1987), Ricard Anckermann (1991), Joan Bauzà Mas (1992), Llorenç Cerdà (1993), Joan Fuster (1995), Pere Quetglas, Xam (1995) o Bruno Beran (2004). A més, va formar part del consell de direcció de la Gran enciclopèdia de la pintura i l’escultura a les Balears.
Analitzà les relacions econòmiques existents entre els antics països de la Corona d'Aragó. El 2000 va rebre el Premi Ramon Llull en reconeixença als seus mèrits en el camp de l'anàlisi econòmica.
L'any 2010, el Govern de les Illes Balears li va concedir el Premi Antoni Monserrat en reconeixement del mèrit estadístic.

## Obres

* Baleares y el coste de su autonomía: debate contra un prejuicio (1978)
* Una política econòmica per a les nostres illes (1979)
* Introducció a l'economia de les Balears (1984)
* La pintura moderna a Mallorca (1830-1970) (Palma, Ajuntament de Palma, 1996)
* Del meu record. Memòries 1939-2017 (Palma, Lleonard Muntaner, 2017)

## Referències

* 1 2 Balears, A. R. A. «Mor l'economista Miquel Alenyà Fuster», 11-05-2023. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ ib2, Miquel Alenyà dimiteix de president de Belles Arts Sant Sebastià per la seva salut Arxivat 2009-12-25 a Wayback Machine.
* ↑ «El Govern expressa el seu condol per la mort de Miquel Alenyà Fuster, premi Ramon Llull 2000». [Consulta: 15 maig 2023].
# Beli Plios

Beli Plios - Белый Плёс (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 332 habitants. Pertany al districte (raion) de Véidelevka.

## Referències

* ↑ «Посёлок Вейделевка (летопись, часть 1)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Историческая справка | Вейделевский район». Arxivat de l'original el 2013-04-17. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Вейделевка (летопись часть 2)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
# Bistre

El bistre és un pigment de color marró que pot ser usat a les arts plàstiques com a tinta o carbonet i que es fa a partir de fusta cremada fins a quedar carbonitzada. Per extensió és el seu color, format amb una ombra de gris i una ombra de marró de sutge. L'aspecte del bistre és generalment un marró fosc grisós amb una tonalitat de groc.
La fusta de faig es cremava comunament per produir el sutge, que es bullia i es diluïa amb aigua. Molts mestres pintors, com per exemple Rembrandt, utilitzaven bistre com a tinta per als seus dibuixos. En comptes d'això, alguns utilitzaven els traços d'una ploma, una mica de tinta xinesa, altres, una pedra negra, etc.
Una mostra del color bistre:

## Localització i usos

* Color d'alguns insectes.
* Color d'alguns segells.
* Color d'alguns lavis, és a dir, dibuixos d'un sol color en aquarel·la o tinta xinesa.

## Vegeu també

* Llista de colors

## Referències

* ↑ Robert Cumming, Arte, editorial Espasa, 2006. ISBN 8467020970 (castellà)
# Eleccions presidencials russes de 2008

Les eleccions presidencials russes de 2008 (Вы́боры президе́нта Росси́и в 2008 году, Víbori prezidénta Rossíi v 2008 godu) van celebrar-se el 2 de març de 2008 a Rússia i resultaren en l'elecció de Dmitri Medvédev com a tercer President de Rússia. Medvédev fou elegit per un mandat de quatre anys i la seua candidatura fou recolzada pel fins aleshores president Vladímir Putin i cinc partits polítics: Rússia Unida (RU), Rússia Justa (RJ), Partit Agrari de Rússia (PAR), Força Civil (FC) i Partit Ecològic Rus "Els Verds" (PER-EV); recivint el 71% del vot emés i derrotant Guennadi Ziugànov, del Partit Comunista de la Federació Russa (PCFR) i Vladímir Jirinovski, del Partit Liberal Democràtic de Rússia (PLDR).
La legalitat dels comicis fou discutida, amb grups oficials de monitoreig donant informacions contradictòries. Alguns informaren que les eleccions estaven sent lliures i justes, mentre que altres afirmaren que no tots els candidats havien rebut una cobertura mediàtica igualitària i que l'oposició al Kremlin havia estat injustament tractada. Els grups d'inspecció i monitoreig van trobar altres irregularitats. El grup europeu de monitoreig d'eleccions PACE qualificà l'elecció com a "ni lliure, ni justa".
El grup de monitoreig d'eleccions de l'Organització per a la Seguretat i la Cooperació a Europa (OSCE) rebutjà monitorar els comicis degut al que qualificaren com a "severes restriccions als seus observadors per part del govern rus", acusació que aquest rebutjà de manera vehement qualificant la decisió d'"inacceptable".

## Resultats

| Candidat | Partit | Partit | Vots | % |
| Dmitri Medvédev | | Ind | 52.530.712 | 71,25 % |
| Guennadi Ziugànov | | PCFR | 13.243.550 | 17,96 % |
| Vladímir Jirinovski | | PLDR | 6.988.510 | 9,48 % |
| Andrei Bogdànov | | PDR | 968.344 | 1,31 % |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 73.731.116 | 98,64 % |
| Vots nuls | Vots nuls | Vots nuls | 1.015.533 | 1,36 % |
| Total | Total | Total | 74.746.649 | 100,0 % |
| Cens/participació | Cens/participació | Cens/participació | 107.222.016 | 69,71 % |

## Referències

* ↑ Reintroducing: The Democratic Party Of Russia Arxivat 2018-11-18 a Wayback Machine., The eXile, June 15, 2007.
* ↑ Presidential candidate Bogdanov denies Kremlin ties, Reuters, January 30, 2008.
* ↑ STATEMENT # 3 OF GOLOS ASSOCIATION ON THE RESULTS OF SHORT-TERM MONITORING OF PRESIDENTIAL ELECTIONS ON MARCH 2, 2008 Arxivat April 8, 2008, a Wayback Machine., The GOLOS Association, Moscow, March 3, 2008
* ↑ Hooper, Adrian Blomfield in Moscow and Duncan. «Russian election». [Consulta: 19 abril 2016].
* ↑ Election watchdog scraps plans to monitor Russian vote Arxivat 2008-02-08 at Archive.is National Post Retrieved on March 19, 2008
# Atrani

Atrani és un municipi italià a la província de Salern, Campània, a la Costa Amalfitana que és reconeguda com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO des de 1997. Compta amb una població de 789 habitants (2024).
Atrani conserva el seu caràcter antic de petit poblet de pescadors. Les primeres cases s'aboquen a la platja i s'agrupen al voltant de la plaça de l'església de San Salvatore. Altres edificacions se situen vall amunt ocupant els vessants rocosos.

## Origen

L'origen d'Atrani es incert, però recerques arqueològiques han conclòs que, a la vora, hi havia disposades diverses viles romanes al segle I aC., que restaren en el temps recobertes pels materials dispersats per l'erupció del Vesubi l'any 79 dC. Al segle V dC, arran de les invasions bàrbares, molts romans buscaren refugi a la muntanya i a les costes més escarpades, on crearen assentaments permanents entre els quals hi hauria Atrani. El primer document on apareix Atrani és una carta del papa Gregori Magne al bisbe Pimenius datada l'any 596 dC.

## Etimologia

Alguns estudiosos proposen que el nom "Atrani" deriva del llatí Ater, Atra, Atrum = fosc, ombrívol, perquè el poble està encastat entre dues muntanyes. Altres apunten que deriva del Praedium de la Gens di atria = Possessió dels habitants d'Atria i també d'Atranes = poblament grec.

## Clima

Atrani manté una temperatura càlida i moderada, amb pluges més importants durant l'hivern que a l'estiu. La classificació del clima de Köppen-Geiger és Csa amb una temperatura mitjana anual de 15.8 °C i precipitació mitjana anual que s'aproxima a 1.143 mm. El màxim anual d'humitat relativa es produeix al mes de maig amb un 76.26 %, amb poca diferència amb el mes més sec que és l'agost amb 70.26 %) atenent l'influència marítima.

## Geografia

Atrani té una superfície de 0,1206 km² i és el municipi més petit d'Itàlia, amb la densitat de població més alta de la província de Salern, 6.617 habitants/km$^2$.
Atrani, 700m a l'est d'Amalfi, resta enclavat entre els vessants escarpats de les muntanyes Civita, a l'est, i Aureo, a l'oest, i s'estén al llarg de la vall del riu Dragone. L'espai urbà ocupa gairebé la totalitat del territori del petit municipi.

## Referències

* ↑ «Balanç demogràfic mensual i població resident per gènere, any 2024» (en italià). Istat, 2024. [Consulta: 6 març 2025].
* 1 2 3 «Il Comune di Atrani - Storia e Tradizione» (en italià). Comune di Atrani, 2025. [Consulta: 6 març 2025].
* ↑ «Clima Atrani (Italia)» (en castellà-espanyol). climate-data .org, 2025. [Consulta: 6 març 2025].
* ↑ «La superficie dei comuni, delle province e delle regioni italiane» (en italià). Istat, 19-02-2013. [Consulta: 6 març 2025].
* ↑ «Mappe, analisi e statistiche sulla popolazione residente, Atrani» (en italià). ugeo.urbistat.com, 2025. [Consulta: 6 març 2025].
# Miquel Forrellad Solà

Miquel Forrellad Solà (Sabadell, 18 d'abril de 1922 - Barcelona, 12 de novembre de 2006) fou un advocat i directiu financer català, germà d'Antoni Forrellad i Solà.

## Biografia

Fou bibliotecari del Col·legi d'Advocats de Sabadell del 1957 al 1967. El 2002 va rebre la Creu de Sant Jordi en reconeixement del conjunt de la seva tasca professional i cívica, que ha influït en el progrés de la ciutat de Sabadell i el seu paper destacat a Catalunya. Des del seu càrrec com a director general de la Caixa d'Estalvis de Sabadell va impulsar valuoses iniciatives de caràcter social, econòmic i cultural, a més de contribuir a la normalització del català durant el franquisme.

## Obres

* De Sant Sebastià i del camp.Sabadell. 1955. Fundació Bosch i Cardellach.
* Disputacions sobre matèries incertes en el món de l'estalvi. Sabadell. 1978. Fundació Bosch i Cardellach.
* El draper Guillem Borriana, clavari de la vila de Sabadell.Sabadell.1983. Fundació Bosch i Cardellach.
* Cristòfol Calvet d'Estrella, encara. Sabadell.1984-1986. Fundació Bosch i Cardellach.
* La publicació dels "Anales de la villa de Sabadell" de Bosch i Cardellach. Amb la col·laboració de Joan Alsina Giralt. Sabadell. 1993. Fundació Bosch i Cardellach.
* Un agent del Papa Benet XIII: el sabadellenc Margarit Esmenard executat a Avinyó l'any 1411 . Sabadell. 1995. Fundació Bosch i Cardellach.
* Manual de Francesc Ajac, notari de Sabadell, 1400-1402. (1998)

## Referències

* ↑ Arxiu Històric de Sabadell: Fons Ricard Simó i Bach
* ↑ La Vanguardia
* ↑ «Creus de Sant Jordi 2002. Persones guardonades». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 febrer 2015].
# Bellezas de Gerona

Bellezas de Gerona és una obra del fotògraf Joan Martí i Centelles, publicada l'any 1877, que recull fotografies –fetes pel fotògraf– de carrers, edificis i monuments destacats de la ciutat de Girona.

## Història

Joan Martí i Centelles fou l'autor de tres àlbums d'imatges, que compten amb un gran reconeixement en la història de la fotografia a Catalunya. Editades per l'enquadernador Pere Vives Llorens, van ser publicades sota els noms Bellezas de Barcelona, Bellezas de Montserrat i Bellezas de Gerona.
Per aquest últim, Joan Martí romangué a la ciutat de Girona, com a resultat d'un encàrrec del Capítol de la Catedral de Girona, entre els mesos de desembre de 1876 i el maig de 1877. L'obra, que constà de 50 làmines en paper a l'albúmina, representà un magnífic mostrari de monuments i arquitectura de l'època. A més, fou presentada a l'Exposició Universal de París de l'any 1878, on hi obtingué una medalla.

## Llegat

L'any 1982, es realitzà una exposició fotogràfica a les Sales Municipals de la Rambla de la Llibertat, a proposta del fotògraf i col·leccionista Emili Massanas. Es tractà de la troballa que havia fet de les Bellezas de Gerona, que s'edità per fires de 1877. La mostra comptà amb fotografies del fotògraf Joan Martí de diverses vistes de Girona i estigué completada amb fotografies de les mateixes vistes, però preses en aquell moment.
El 19 de juny de 2008, s'inaugurà al Museu d'Història de Girona, una exposició sota el títol Retrat de Girona, 1877. Joan Martí i les fotografies de Bellezas. La mostra fou comissariada per Joan Boadas i David Iglesias. El cos central de l'exposició estigué marcat per les imatges de l'àlbum realitzat per Joan Martí, amb els principals elements de Girona monumental i fortificada; però, també, es van poder veure reculls de Bellezas de la ciutat de Barcelona i de Montserrat. A més, la mostra inclogué la publicació d'un llibre catàleg, editat per Rigau Editors, que fou el primer volum de la Col·lecció Girona Fotògrafs, iniciada des del Servei de Gestió Documental, Arxius i Publicacions (SGDAP) de l'Ajuntament de Girona, amb l'objectiu de recuperar i posar en valor l’obra de fotògrafs gironins o amb una producció fotogràfica vinculada a Girona.

## Referències

* 1 2 3 Ruiz, Yolanda. «Els àlbums de “Bellezas” del fotògraf Joan Martí i Centellas». Museu Nacional d'Art de Catalunya, 30-06-2016. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Dues exposicions interessants pel mes de maig». Presència p. 49, 01-04-1982. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «La Girona del segle XIX de Joan Martí al Museu d’Història de la Ciutat». El Punt p. 46, 19-06-2008. [Consulta: 26 gener 2025].

## Bibliografia

* Boadas Raset, Joan; Iglésias Franch, David; Torrella, Rafael. Joan Martí Centellas. Bellezas de Gerona, 1877. Girona: Ajuntament de Girona, Rigau Editors, 2008 (Girona Fotògrafs; 1). (ISBN 978-84-8496-062-1)