OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Exogyra

Exogyra és un gènere extint de mol·luscs bivalves típic del Juràssic i del Cretaci europeus (d'ençà d'uns 200 a prop de 60 milions d'anys). Pertany a la família Gryphaeidae, juntament amb el gènere Gryphaea, amb qui comparteix trets comuns.

## Característiques

Els individus del gènere Exogyra vivien en el llit marí a poca profunditat i els caracteritzava una valva esquerra enroscada en espiral i marcadament ornamentada, que fixaria el mol·lusc al substrat en tota la seva superfície, i una de més petita estreta i plana que faria de tapa. A diferència del gènere Gryphaea les seves conquilles són menys gruixudes i pesants.

## Referències

* ↑ «BioLib: Biological library - Exogyra». [Consulta: 23 febrer 2021].
* ↑ «Fossilworks: Exogyra». Arxivat de l'original el 2021-11-09. [Consulta: 23 febrer 2021].
# Bàrbara Cornudella Ravetllat

Bàrbara Cornudella Ravetllat (6 de setembre de 1992) és una regatista catalana que pertany al Club Nàutic El Balís de Sant Andreu de Llavaneres. Competeix en la classe 470, fent parella amb la seva cosina Sara López Ravetllat. És formada en Enginyeria de Disseny Industrial.

## Carrera esportiva

La parella Cornudella - López va pujar dos cops al podi del Campionat d'Europa Júnior, en la classe 470: bronze el 2013 i or el 2015, a més d'un 4t lloc en el Mundial Júnior de 2014. També van aconseguir tres podis consecutius en els Campionats d'Espanya (bronze el 2013 i dos ors el 2014 i 2015). L'any 2016 van classificar-se per als Jocs Olímpics de Rio 2016, on van ser les 12es classificades en la competició del 470 femení.
La Federació Espanyola només podia concedir una plaça per als Jocs de Tòquio 2020. Les cosines Ravetllat van començar el següent cicle olímpic amb bons resultats, com una 5a posició en el Campionat del Món de 2017. Les principals rivals eren la masnovina Sílvia Mas i la canària Patricia Cantero: aquesta parella va obtenir la 5a posició en el Mundial de 2019 i l'or en la següent Copa del Món, certificant el seu bitllet cap al Japó i deixant les regatistes d'El Balís a casa.

## Referències

* 1 2 «Bàrbara Cornudella Ravetllat». Enciclopèdia de l'Esport Català. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 setembre 2024].
* ↑ «470 Femenino - Bàrbara Cornudella y Sara López, equipo revelación en Río 2016» (en castellà). Reial Federació Espanyola de Vela, 01-08-2016. Arxivat de l'original el 13 de setembre 2024. [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «Cornudella-López, dos primas en Río» (en castellà). Diario ABC, 01-08-2016. Arxivat de l'original el 2024-09-13. [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «Bárbara Cornudella y Sara López, campeonas de Europa Junior de 470» (en castellà). Diario ABC, 15-08-2015. Arxivat de l'original el 2024-09-13. [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «Bàrbara Cornudella Ravetllat» (en anglès). Federació Internacional de Vela, 2022. [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «Official Results Book: Sailing» (en anglès). Rio 2016. Arxivat de l'original el 2018-08-13. [Consulta: 23 setembre 2016].
* ↑ «Bàrbara Cornudella i Sara López, 5es del món del Mundial de Vela Olímpica». CN El Balís, 16-08-2018. [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «Bàrbara Cornudella Sara López, Caminant cap a Tòquio 2020». Esportiu Maresme, 03-07-2019. Arxivat de l'original el 2024-04-17. [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «Patricia Cantero: "Espero que más pronto que tarde podamos salir a navegar"» (en castellà). Canarias Ahora, 30-04-2020. Arxivat de l'original el 2020-09-24. [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «La regatista de Masnou Silvia Mas, gran candidata en Tokio, con Patricia Cantero forman uno de los mejores dúos del mundo de la clase 470 y aspiran a medalla en Tokio 2021.». Port Masnou, 15-07-2021. Arxivat de l'original el 2021-10-17. [Consulta: 13 setembre 2024].
# Bàsquet Femení Cornellà

El Bàsquet Femení Cornellà és un club de bàsquet femení de Cornellà de Llobregat fundat l'any 1987.
Creat com a escissió de la secció femenina del Club Bàsquet Cornellà, el seu objectiu és potenciar el basquetbol femení a la ciutat. Durant els primers anys fou patrocinat per Mecano Cornellà i pel forn La Miranda, i jugà a les pistes de Col·legi Pius XIIè. A nivell esportiu, l'entitat aconseguí els ascensos a Primera catalana (1988-89) i a la Primera divisió B estatal (1990-91), i també disputà dues fases final d'ascens a la Divisió d'Honor (1993, 2001). La temporada 1995-96, el club cornellanenc, dirigit per Xavier Tibau, es proclamà campió de la Primera divisió B. Tot i aconseguir el dret a pujar a la màxima categoria estatal la temporada següent, hagué de renunciar a competir-hi per motius econòmics. Des de l'any 1993 disputa els seu partit al Pavelló de Can Carbonell i disposa de diferents en categories de formació (infantil, cadet, júnior). El 2016 creà l'equip masculí, que competeix a Segona catalana. Entre d'altres jugadores que ha competit amb l'entitat, destaquen Judith Solana, Teresa Almoguera, Montse Gallego, Lígia Barragán.

## Referències

* 1 2 «Bàsquet Femení Cornellà». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Cebrián, Juan Carlos. «Jornada de festa al BF Cornellà». Mundo Deportivo, 19-11-2004. [Consulta: 25 juliol 2023].
* 1 2 Sanz Brota, 1999, p. 49-50.

## Bibliografia

* Sanz Brota, Jesús. Història de l'esport a Cornellà de Llobregat. Cornellà de Llobregat: Ajuntament de Cornellà de Llobregat, 1999 (Retalls d'història de Cornellà de Llobregat ; 2).

## Enllaços externs

* Bàsquet Femení Cornellà - Lloc web oficial
# Bàsquet als Jocs Olímpics d'estiu de 1980

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 celebrats a la ciutat de Moscou (Unió Soviètica) es disputaren dues competicions de bàsquet, una en categoria masculina i una altra en categoria femenina. La competició se celebrà entre els dies 20 i 30 de juliol de 1980 al l'Estadi Olimpiyski i al CSKA Universal Sports Hall.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 215 jugadors, 143 homes i 72 dones, de 14 comitès nacionals diferents:
| Categoria masculina Austràlia Brasil Cuba Espanya Índia Itàlia Iugoslàvia Polònia Senegal Suècia Txecoslovàquia Unió Soviètica | Categoria femenina Bulgària Cuba Hongria Itàlia Iugoslàvia Unió Soviètica |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Bàsquet masculí Detalls | Iugoslàvia Andro Knego Dragan Kićanović Rajko Žižić Mihovil Nakić Željko Jerkov Branko Skroče Zoran Slavnić Kresimir Ćosić Ratko Radovanović Duje Krstulović Dražen Dalipagić Mirza Delibašić | Itàlia Fabrizio Della Fiori Marco Solfrini Marco Bonamico Dino Meneghin Renato Villalta Renzo Vecchiato Pierluigi Marzorati Pietro Generali Romeo Sacchetti Roberto Brunamonti Michael Sylvester Enrico Gilardi | Unió Soviètica Stanislav Eremin Valeri Miloserdov Sergei Tarakanov Aleksandr Salnikov Andrei Lopatov Nikolai Deriugin Serguei Belov Vladimir Tkachenko Anatoli Myshkin Sergėjus Jovaiša Aleksandr Belostenny Vladimir Zhigily |
| Bàsquet femení Detalls | Unió Soviètica Angelė Rupšienė Liubov Sharmai Vida Beselienė Olga Barisheva Tatiana Ovechkina Nadezhda Shuvaeva Iuliana Semenova Liudmila Rogozhina Nelli Feryabnikova Olga Sukharnova Tatiana Zakharova Tatiana Ivinskaia | Bulgària Nadka Goltcheva Penka Metodieva Petkana Makaveeva Snezhana Mikhailova Vania Dermendjieva Krasimira Bogdanova Angelina Mikhailova Diana Brainova Evladia Slavtcheva Kostadinka Radkova Silvia Germanova Penka Stoyanova | Iugoslàvia Vera Đurašković Mersada Bećirspahić Jelica Komnenović Mira Bjedov Vukica Mitić Sanja Ožegović Sofija Pekić Marija Tonković Zorica Đurković Vesna Despotović Biljana Majstorović Jasmina Perazić |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Iugoslàvia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 1 | Unió Soviètica | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3 | Bulgària | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Itàlia | 0 | 1 | 0 | 1 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Basketball at the 1980 Summer Olympics». [Consulta: 28 desembre 2024].
# Anatoli Kartaixov

Anatoli Kartaixov (rus: Анатолий Николаевич Карташов) (Moscou, 5 de maig de 1937 - Moscou, 17 de gener de 2005) fou un waterpolista rus que va competir sota bandera soviètica entre les dècades de 1950 i 1970.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla de plata en la competició del waterpolo. En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat d'Europa de waterpolo, de bronze el 1958 i de plata el 1962.
A nivell de clubs jugà al Dinamo Moscou (1954-1972), amb qui guanyà les lligues soviètiques de 1956 a 1963 i de 1967 a 1969.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Anatoly Kartashov». [Consulta: 5 desembre 2023].
* ↑ «Wasserball - Europameisterschaften (Herren)». [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ «КАРТАШОВ Анатолий Николаевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 5 desembre 2023].
# Debora

Debora, op. 41, és una òpera en tres actes del compositor txec Josef Bohuslav Foerster sobre un llibret de Jaroslav Kvapil, basat en Deborah de Salomon Hermann Mosenthal. Va ser estrenada el 7 de gener de 1893 al Teatre Nacional de Praga.
# Joan Cachot i Torroja

Joan Cachot i Torroja (Tortosa, Baix Ebre, 1887 - Madrid, 30 d'abril de 1967) va ser un advocat i empresari tortosí, vinculat amb Reus des de petit.
En la seva infància, la prematura mort de la seva mare l'obligà a traslladar-se a Reus, on visqué amb el seu avi, el jurista Bernat Torroja. Estudià Dret a la Universitat de Barcelona, i després de llicenciar-se cap al 1909 devia tornar a Tortosa on va obrir un bufet d'advocat el 1913. Tornat a Reus, el 1917 va ser nomenat secretari de la Cambra de Comerç i Indústria de Reus. Va seguir estudis mercantils i va fer-se un nom com a organitzador econòmic en el sector comercial. Fundador d'una organització patronal, el "Foment Industrial i Mercantil", la seva equidistància política el va impulsar a treure al carrer el diari Reus el 1925, un diari no identificat amb cap partit i disposat a treballar per la ciutadania, on hi va col·laborar el sector més inquiet de la societat reusenca. Va ser president del Gremi d'exportadors de fruits secs, vi i oli i el 1922 creà a Reus l'empresa d'assegurances "Reddis". Publicà diversos estudis sobre economia comercial a la demarcació, com ara Magatzems Generals de Dipòsit de Reus: estudi i plantejament d'una institució comercial per a afavorir el desenrotllament de l'economia reusenca i Zona del Port de Tarragona: el port de Tarragona, medis per augmentar son tràfec, tots dos publicats a Reus, per la impremta Navàs, el 1923. Va organitzar i participar en unes importants "Converses sobre temes d'interès local" celebrades al Centre de Lectura el 1931, on es plantejaren pautes sobre desenvolupament econòmic local i comarcal que després van ser seguides per l'administració republicana. A finals de 1931 va ser nomenat vicesecretari de la Cambra de Comerç de Madrid i secretari de la Federació d'Exportadors d'oli d'oliva de l'estat espanyol, i es traslladà a Madrid amb la seva dona, Empar Rocher i l seu fill Miquel Cachot Rocher. A Madrid fundà, el 1933, la companyia d'assegurances Hermes. Després de la guerra civil, va ser secretari de la Cambra de Comerç madrilenya fins a la seva jubilació el 1957. Va escriure un llibre de memòries amb el títol de Retrovisor que deixà inèdit.
Ideològicament estava vinculat amb el pensament liberal, encara que el 1909 va participar en un míting conjuntament amb Marcel·lí Domingo, de clara adscripció republicana. Va ser diputat provincial durant dues legislatures, entre 1915 i 1918, ocupant càrrecs en les comissions permanents de Governació i Beneficència, respectivament.

## Referències

* 1 2 3 Curto, Albert. «Cachot i Torroja, Joan». A: Enric Pujol i Casademont, Josep Santesmases i Ollé (direcció). Diccionari biogràfic dels diputats de la Mancomunitat de Catalunya (1914-1925). Barcelona: Diputació de Barcelona, 2019, p. 111. ISBN 9788498038897 [Consulta: 13 novembre 2016].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 161.
* ↑ Subirats, Emidgi «La Renaixença del Català a Tortosa (1878-1938)». Recerca, 13, 2009, pàg. 21.

## Enllaços externs

* Els diputats de la Mancomunitat de Catalunya Arxivat 2016-11-13 a Wayback Machine.
# Pax Romana

La Pax Romana (lit. ‘pau romana’) és el període comprés entre el regnat d'Octavi August (27 aC-14 dC) i el regnat de Marc Aureli (161-180).
Malgrat les Guerres civils, rebel·lions i guerres exteriors, el període pot considerar-se de pau en tot el territori de l'Imperi. Les guerres no foren importants, es desenvoluparen en zones frontereres, i afectaven molt poc als ciutadans (llevat dels de les zones pròximes a les lluites). Les rebel·lions foren locals i poc importants; i les guerres civils no provocaren gaire morts i destruccions. En general es pot parlar de pau, i acceptar el terme Pax Romana per a aquest període, ja que va ser autènticament una època de pau, de progrés a tots els aspectes tant culturals com econòmics, en la qual les poblacions indígenes van assumir amb rapidesa la cultura romana i la van superposar a la seva pròpia cultura.

## Vegeu també

* Pax Mongolica
* Cultura de pau

## Referències

* ↑ «Pax Romana | Roman history» (en anglès). Britannica. [Consulta: 13 juny 2020].
# Ander Puig

Ander Puig (Barcelona, 2001) és un actor català principalment conegut per interpretar en Nico a la sisena temporada de la sèrie de Netflix Élite.

## Biografia

Nascut a Barcelona el 2001, amb 23 anys es va reconèixer com a home trans. Va estudiar un grau superior de producció audiovisual al Centre Villar i dos anys d'interpretació davant de la càmera a l'Estudi Karloff.
Va iniciar la seva carrera actoral professional el 2021 a la sèrie de Movistar Plus+ Los espabilados. Després va aconseguir el paper protagonista a la sèrie web de RTVE Play Ser o no ser.
Posteriorment, va aconseguir un paper en la sisena temporada d'⁣Élite, on interpreta un noi trans anomenat Nico.

## Filmografia

| Any | Títol | Personatge | Cadena | Notes |
| 2021 | Los espabilados | | Movistar Plus+ | 7 episodis |
| 2022 - present | Ser o no ser | Joel | Playz | 12 episodis |
| 2022 - 2023 | Elit | Nicolás "Nico" Alfonso Fernández de Velasco Vivers | Netflix | 16 episodis |

## Referències

* ↑ Cinemanía. «Quién es Ander Puig, uno de los nuevos alumnos de la temporada 6 de 'Élite'» (en castellà). Cinemanía, 04-02-2022. [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ «Ander Puig: "Se puede tener una vida natural siendo trans, no todo tiene que ser un drama"» (en castellà). ELMUNDO, 05-06-2022. [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ Marcos, Natalia. «Ander Puig, actor de ‘Ser o no ser’ y ‘Élite’: “No me veo como un referente ‘trans”» (en castellà). El País, 30-03-2022. [Consulta: 2 agost 2022].

## Enllaços externs

* ÉLITE: Ander Puig y la apertura al colectivo trans tras su fichaje por la temporada 6 a YouTube
# Andrea

Andrea o Andreua és un nom de dona, que a Italià equival a l'«Andreu» català. Andreu prové del grec antic ἀνήρ anḗr, genitiu ἀνδρός andrós, que vol dir «home». Té entrada al Diccionari Català-Valencià-Balear.
En castellà, com a pràctica recent, es fa servir com el femení d'«Andrés», però no és clar si és correcte. Molts defensen la forma Andreua com a substitut més adequat. En català es clar si es tracta de la forma correcta del femení d'Andreu, o si ha seguit el mateix mecanisme que en castellà.
És popular tradicionalment en referència al personatge bíblic d'Andreu apòstol, un dels deixebles de Jesús de Natzaret.

## Referències

* 1 2 Rosich, Cosmé Vidal; Grandia, Marian. Diccionari popular de la llengua catalana: Catalunya, Mallorca, Valencia, Andorra, Rosselló, Sardenya, Llenguadoc & contenit totes les paraules compresas en tots los altres diccionaris catalans d'ençá de la publicació del primer. F. Baxaría, 1904, p. 548.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «andr-». A: Diccionari etimològic. 4a edició 2004, 1996, p. 825. ISBN 9788441225169.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «sanefa». A: Diccionari etimològic. 4a edició 2004, 1996, p. 69. ISBN 9788441225169.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Andrea». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ Albaigès i Olivart, Josep M. Diccionario de nombres de personas (en castellà). Edicions Universitat Barcelona, 1993, p. 38. ISBN 978-84-475-0264-6.
# Andreas Ostler

Andreas Ostler (Grainau, districte de Garmisch-Partenkirchen, Alemanya, 1922 - Grainau, República Federal Alemanya, 1988) fou un esportista alemany que destacà en la pràctica del bobsleigh.

## Biografia

Va néixer el 21 de gener de 1922 al poble de Grainau, al districte de Garmisch-Partenkirchen, a l'estat de Baviera. Va morir el 24 de novembre de 1988 a la seva població natal.

## Carrera esportiva

Interessat en la pràctica del bobsleigh d'ençà que de ben jove participà com a voluntari en les tasques organitzatives dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1936 realitzats a Garmisch-Partenkirchen (Alemanya), la cancel·lació dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1940 i 1944 i la suspensió d'Alemanya en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1948 impedí la seva participació.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1952, realitzats a Oslo (Noruega), es convertí juntament amb el seu company d'equip Lorenz Nieberl en el primer home a aconseguir dues medalles d'or en les proves de bobsleigh, tant en la prova de 2 homes com en la prova de 4 homes.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1956 realitzats a Cortina d'Ampezzo (Itàlia), Ostler fou l'abanderat del seu país i finalitzà en vuitena posició en la prova de prova de 2 homes.
En el Campionat del Món de bobsleigh aconseguí la victòria amb l'equip alemany l'any 1951 en les proves de 2 i 4 homes, aconseguint posteriorment l'any 1953 la medalla de plata en aquestes mateixes categories.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Anderl Ostler». [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «Sports 123: Bobsleigh: World Championships: Men: 2-Man», 29-09-2007. Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «Sports 123: Bobsleigh: World Championships: Men: 4-Man», 11-12-2007. Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 4 novembre 2023].
# André Gobert

André Maurice Henri Gobert (París, França, 30 de setembre de 1890 − París, 6 de desembre de 1951) fou un tennista francès, guanyador de dues medalles d'or olímpiques i d'un títol de Grand Slam.

## Carrera esportiva

Va aconseguir notorietat tennística l'any 1911 en imposar-se en el Campionat de França (actual Torneig de Roland Garros) quan només hi podien participar tennistes amateurs membres d'algun club de tennis francès. També aconseguiria repetir l'èxit l'any 1920. Així mateix aconseguí guanyar al llarg de la seva carrera el World Covered Court Championship l'any 1919 i el British Covered Court Championships els anys 1911, 1912, 1920, 1921 i 1922. L'any 1911 aconseguí imposar-se en la competició de dobles masculins al Torneig de Wimbledon, fent parella amb Max Decugis.
Va participar, amb 21 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1912 a la ciutat d'Estocolm (Suècia), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova masculina individual interior, al derrotar en la final olímpica el britànic Charles Dixon. En aquests Jocs també va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de dobles masculins interior al costat de Maurice Germot.
Entre els anys 1912 i 1922 va formar part de l'equip francès de Copa Davis en cinc edicions amb un total de tres victòries i onze derrotes.

## Torneigs de Grand Slam
### Dobles: 2 (1−1)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Marcador |
| Guanyador | 1. | 1911 | Wimbledon, Londres, Regne Unit | Max Décugis | Josiah Ritchie Anthony Wilding | 9−7, 5−7, 6−3, 2−6, 6−2 |
| Finalista | 1. | 1912 | Wimbledon | Max Décugis | Charles Dixon Herbert Roper-Barrett | 6−3, 3−6, 4−6, 5−7 |

### Altres torneigs
#### Individual: 3 (2−1)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Oponent | Marcador |
| Guanyador | 1. | 1911 | Championnat de France, París, França | Maurice Germot | 6−1, 8−6, 7−5 |
| Finalista | 1. | 1912 | Championnat de France | Max Décugis | |
| Guanyador | 2. | 1920 | Championnat de France | Max Décugis | 6−3, 3−6, 1−6, 6−2, 6−3 |

## Jocs Olímpics
### Individual

| Any | Campionat | Oponent | Resultat |
| 1912 | Jocs Olímpics, Estocolm, Suècia (interior) | Charles Dixon | 8−6, 6−4, 6−4 |

### Dobles

| Any | Campionat | Parella | Oponents | Resultat |
| 1912 | Jocs Olímpics, Estocolm, Suècia (interior) | Maurice Germot | Carl Kempe Gunnar Setterwall | 6−4, 12−14, 6−2, 6−4 |

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – André Gobert». [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ «Davis Cup - Players». [Consulta: 24 desembre 2024].

## Enllaços externs

* André Gobert a la Copa Davis (anglès)
# André Noyelle

André Noyelle (Ieper, 29 de novembre de 1931 - Poperinge, 4 de febrer de 2003) va ser un ciclista belga, que fou professional entre 1953 i 1966.
Com a ciclista amateur, el 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on va disputar dues proves del programa de ciclisme. En ambdues, la prova en línia i la contrarellotge per equips, guanyà la medalla d'or. Aquell any va rebre el Trofeu nacional del Mèrit esportiu.
Com a professional destaquen algunes victòries en curses d'un dia, com l'Elfstedenronde, el Gran Premi de Fourmies o el Gran Premi Pino Cerami.

## Palmarès

* 1951
** 1r a la Gant-Ieper
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Bèlgica amateur
* 1952
** als Jocs Olímpics de Hèlsinki de la prova en línia
** als Jocs Olímpics de Hèlsinki de la contrarellotge per equips (amb Robert Grondelaers i Lucien Victor)
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Bèlgica amateur
* 1955
** Vencedor d'una etapa als Tres dies d'Anvers
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Oest
* 1957
** 1r al Gran Premi Ciutat de Vilvoorde
** 1r al Circuit de Flandes central
** 1r a l'Elfstedenronde
** Vencedor d'una etapa de la Dwars door Vlaanderen
* 1959
** 1r al Gran Premi de Fourmies
* 1960
** 1r a l'Ostschweizer Rundfahrt
* 1961
** 1r al Circuit de Flandes occidental
** 1r a la Roubaix-Cassel-Roubaix
* 1963
** 1r al Circuit de les muntanyes del sud-oest
* 1964
** 1r al Gran Premi Pino Cerami
* 1965
** 1r al Circuit des frontières

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1956. Abandona (2a etapa)

## Referències

* ↑ «NOYELLE André (André Alfons)». [Consulta: 10 desembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – André Noyelle». [Consulta: 10 desembre 2024].
* ↑ «Trophée national du mérite sportif», 30-11-2007. [Consulta: 6 novembre 2017]..
* ↑ «Palmarès d'André Noyelle (Bel)». [Consulta: 10 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès d'André Noyelle a memoire-du-cyclisme.eu (francès)
# André S. Labarthe

André S. Labarthe (Auloron e Senta Maria 18 de desembre de 1931 - 20è districte de París 5 de març de 2018) va ser un actor, productor de cinema i director francès. Va protagonitzar al costat d'Anna Karina la pel·lícula de 1962 Viure la seva vida. Va ser el director de molts documentals de televisió que perfilen persones concretes, començant per Cinéastes de notre temps.

## Filmografia

| Any | Títol | Paper |
| 1960 | Al final de l'escapada | Periodista a Orly #1 |
| 1962 | Viure la seva vida | Paul |
| 1969 | L'amour fou | Director de televisió |
| 1978 | Va voir maman, papa travaille | El doctor |
| 1991 | Allemagne année 90 neuf zéro | Récitant |
| 1993 | Les Enfants jouent à la Russie | Alcide Jolivet |
| 1995 | JLG/JLG - autoportrait de décembre | |
| 2002 | Novo | L'home al museu |
| 2008 | Monsieur Morimoto | |
| 2010 | Turnê | L'amo del cabaret |

## Referències

* ↑ Hommage à André S. Labarthe Plantilla:In lang
* ↑ «NY Times.com: Vivre sa vie». The New York Times, 2012. Arxivat de l'original el 26 October 2012. [Consulta: 24 gener 2010].

## Bibliografia

* Pierre-Emmanuel Parais, André S. Labarthe, regard secret, Millau, éditions Pierre-Emmanuel Parais, 2020.