OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agnès d'Harcourt

Agnès d'Harcourt (†1291) va ser escriptora i abadessa de l'abadia de Longchamp.

## Biografia

Agnès d'Harcourt, de família erudita, era filla de Joan I d'Harcourt, senyor normand, company de Lluís IX, i la seva tercera esposa, Blanche d'Avaugour, mentre que els seus oncles Raoul i Robert fundarien el col·legi d'Harcourt a París el 1280. Ella es va fer monja i ingressà al convent de Longchamp el 1260, servint la fundadora de l'abadia, Elisabet de França i Castella. El 1263 d'Harcourt en va ser nomenada abadessa, servint com a tal fins a la seva mort, el novembre de 1291.
Durant el seu temps com a abadessa, d'Harcourt va escriure Vida d'Isabel, la biografia de la seva amiga, col·lega i, finalment, santa, Isabel. El llibre, escrit probablement entre 1279 i 1281, és considerat com una de les «obres més valuoses dels inicis de l'escriptura francesa», per tal com és un dels primers textos en prosa i en francès, d'autora femenina, ben identificada.

## Llegat

D'Harcourt és una de les figures que apareix a la peça The Dinner Party, de Judy Chicago.

## Referències

* 1 2 3 Allirot, Anne-Hélène «Isabelle de France, sœur de saint Louis: la vierge savante» (en francès). Médiévales. Langues, Textes, Histoire, 48, 01-06-2005, pàg. 55–98. ISSN: 0751-2708.
* ↑ «Du collège d'Harcourt au lycée Saint-Louis» (en francès). Académie de París. Lycée Saint-Louis. [Consulta: 18 desembre 2024].
* ↑ Henry Gardiner Adams. A cyclopaedia of female biography: consisting of sketches of all women who have been distinguished by great talents, strength of character, piety, benevolence, or moral virtue of any kind. Groombridge, 1857, p. 368 [Consulta: 17 desembre 2011].
* ↑ «Agnes D'Harcourt». Elizabeth A. Sackler Center for Feminist Art: The Dinner Party: Heritage Floor: Agnes D'Harcourt. Brooklyn Museum, 2007. [Consulta: 17 desembre 2011].

## Bibliografia addicional

* Field, Sean L. The Writings Of Agnes Of Harcourt: The Life of Isabelle of France and the Letter on Louis IX and Longchamp. South Bend: University of Notre Dame Press (2003). ISBN 0-268-04404-X
* The ladies' cabinet of fashion, music & romance. Oxford: Oxford University (1840): 329-330
# 497 aC

El 497 aC va ser un any del calendari romà pre-julià. A l'Imperi Romà es coneixia com l'Any del Consolat d'Atratí i Augurí (o també any 257 ab urbe condita). La denominació 497 aC per a aquest any s'ha emprat des de l'edat mitjana, quan el calendari Anno Domini va ser el mètode prevalent a Europa per a anomenar els anys.

## Esdeveniments
### Grècia

* Aristàgores de Milet, quan atacava Amfípolis, una ciutat dels edons amb l'ajuda dels milesis, va ser derrotat per una sortida dels enemics i va morir.
* En el transcurs de la Revolta Jònica, la situació dels perses era crítica, degut a l'aixecament l'any anterior (498 aC) de Xipre, amb excepció de Cítion, de la Propòntida i l'Hel·lespont fins a Bizanci i després es va revoltar la Cària. Però Darios I va reaccionar amb celeritat i va portar simultàniament tres exèrcits i una nova flota. Durant aquell any la revolta va ser aixafada a Xipre i a les ciutats del Hel·lespont.
* Artafernes i Otanes, militars perses, van començar una ofensiva general contra les ciutats jòniques i eòliques. Cime i Clazòmenes van caure a les seves mans. Histieu de Milet va haver de fugir.

### República Romana

* Aulus Semproni Atratí i Marc Minuci Augurí són elegits cònsols a Roma. Aquell any es va consagrar el temple de Saturn i es va instituir la festa de la Saturnàlia.

## Necrològiques

* Leurípides de Calamata, rapsode pitagòric.
* Aristàgores, tirà de Milet, en una batalla.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* 1 2 Heròdot. Històries, V, 126
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, IV, 102
* ↑ Heròdot. Històries, III, 141
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, II, 21
* ↑ Kirk, C. S; Raven, J.E.. Los Filósofos presocráticos : historia crítica con selección de textos. Madrid: Gredos, 1987, p. 461. ISBN 9788424912499.
# Claryville

Claryville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 2.588 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Claryville tenia 2.588 habitants, 942 habitatges, i 725 famílies. La densitat de població era de 143,4 habitants/km².
Dels 942 habitatges en un 38,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,4% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 23% no eren unitats familiars. En el 18,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 8,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.231 $ i la renda mediana per família de 52.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.150 $ mentre que les dones 27.500 $. La renda per capita de la població era de 21.367 $. Entorn del 3,7% de les famílies i el 4,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Claryville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Claryville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Felmir

Felmir o Felemir (en llatí Felmirus o Felemirus) va ser, segons diversos autors, un bisbe titular d'Osma a cavall dels segles IX i X.
Segons l'orde de successió, és el següent documentat després d'Eteri. Apareix en un llistat de bisbes en el Chronicon Albeldense d'època d'Alfons III d'Astúries. Hom l'ha considerat un bisbe, que podria estar documentat entre el 867 i el 911, d'acord amb la documentació conservada, no resident a la seva diòcesi atesa l'ocupació musulmana de la ciutat d'Osma, però que el bisbe treballava des de la cort reial per a la consecució de la conquesta, i que el nomenament de bisbes anomenats in partibus infidelium, era una manera o tradició de conservar el títol.
A banda d'aquesta intitulació, els autors han debatut sobre si s'ocupava de manera directa d'algun territori al comtat de Castella. Manuel Carriedo creu que podria haver tingut seu en el castell de Muñó –on va localitzar l'anomenada diòcesi medieval de Muñó–, per tal de controlar el territori fronterer d'Osma, quan encara no estava conquerida. Altres autors, com Gonzalo Martínez Díez, creuen que Osma cal equiparar-la a la diòcesi de Valpuesta, amb seu al monestir de Santa Maria de Valpuesta, i que Felmir era potser un bisbe que s'ocupés del territori del comtat de Castella, i que l'Osma anomenada a la crònica Albeldense no fos la tradicional sinó Uxama Barca, l'actual Osma de Valdegovía, situada a cinc quilòmetres del monestir de Valpuesta. No obstant això, hi ha autors que descarten que es canviés la seu tradicional d'Osma tenint els precedents visigòtics, o instal·lar-lo a Valpuesta sense cap mena de justificació. Carriedo, a més, considera que seria possible que Felmir establís la seva residència al monestir de Valpuesta, però no perquè en fos bisbe, sinó perquè no era inusual pels bisbes de l'època retirar-se a monestirs.

## Referències

* 1 2 Flórez, Enrique. España Sagrada (en castellà). vol. 6. Madrid: Real Academia de la Historia, 1859.
* 1 2 3 Carriedo Tejedo, Manuel «Cronología de los obispos de Castilla en los siglos VIII-X (Osma-Muñó, Veleya-Valpuesta y Oca-Burgos)». Edad Media: revista de historia, núm. 5, 2002, pàg. 71, 86-92.
* ↑ Martínez Díez, Gonzalo. El condado de Castilla, 711-1038: la historia frente a la leyenda (en castellà). vol. 2, p. 205-207.
* ↑ Arribas Magro, María del Carmen. Las Merindades de Burgos 300 a.C-1560 (en castellà). Madrid: Asociación cultura y científica iberoamericana, 2016, p. 279-280.
# Cotito

Cotito o Cotis (en grec antic Κοτυττώ o Κότυς) va ser una deïtat de Tràcia que era venerada especialment pels edonis en un festival anomenat Cotítia que se celebrava a la nit i segons Estrabó tenia similituds amb els festivals dels cabirs i de la divinitat frígia Cíbele, on els participants adoptaven un comportament obscè i orgiàstic. El nom de Cotito es relaciona amb guerra, matança, i també amb impudícia.
El seu culte es va introduir a Atenes i a Corint, ciutats que tenien relacions comercials amb Tràcia. Suides parla expressament del culte a Cotito que es feia a Corint, i Estrabó sembla suggerir que el culte de Cotis va ser adoptat pels atenesos, que, segons ell, eren tan hospitalaris amb els déus estrangers com ho eren amb els estrangers en general. La veneració a aquesta deessa es va associar, com el culte de Dionís, amb la frivolitat. Els sacerdots de la deessa es deien antigament baptes (βάπτες) que significa els que es banyen, per la necessària i complicada purificació que realitzaven abans de començar els rituals.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (ed.). Diccionari Grec-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2015, p. 1036. ISBN 9788441224223.
* ↑ Bell, John. Bell's new pantheon, or, Historical dictionary of the gods, demi-gods, heroes, and fabulous personages of antiquity. Whitefish, Mont.: Kessinger Pub., 2003, p. 156. ISBN 9780766178342.
* 1 2 Smith, William (ed.). «Cotyttia». [Consulta: 22-XI-2020].
* ↑ Estrabó. Geografia, X, 471
# Agonista de la dopamina

Un agonista de la dopamina o agonista dopaminèrgic és un compost que activa els receptors de la dopamina. Hi ha dues famílies de receptors de dopamina, de tipus D$_1$ i de tipus D$_2$. Tots són receptors acoblats a proteïnes G. Els receptors D$_1$- i D$_5$- pertanyen a la família D$_1$-like i a la família D$_2$-like que inclou els receptors D$_2$, D$_3$ i D$_4$. Els agonistes de la dopamina s'utilitzen principalment en el tractament de la malaltia de Parkinson i, menys, en la hiperprolactinèmia i la síndrome de cames inquietes. També s'utilitzen, fora d'etiqueta, en el tractament de la depressió clínica. L'ús d'agonistes de dopamina s'associa amb el trastorn del control d'impulsos i la síndrome d'abstinència als agonistes de la dopamina.

## Referències

* ↑ «Side effects of a dopamine agonist therapy for Parkinson's disease: a mini-review of clinical pharmacology». The Yale Journal of Biology and Medicine, vol. 89, 1, 3-2016, pàg. 37–47. PMC: 4797835. PMID: 27505015.
* ↑ «Increased neostriatal dopamine activity after intraperitoneal or intranasal administration of L-DOPA: on the role of benserazide pretreatment». Synapse, vol. 27, 4, 12-1997, pàg. 294–302. DOI: 10.1002/(sici)1098-2396(199712)27:4<294::aid-syn3>3.3.co;2-z. PMID: 9372552.
* ↑ Elliott, Carl. «The Degradation Drug». The American Scholar. [Consulta: 15 setembre 2022].
# Cafès Llofriu

Cafès Llofriu és un establiment especialitzat en la venda de cafès d’arreu del món des de l’any 1866.
El primer negoci que varen obrir va ser al carrer dels Guixers on disposaven d'una torradora manual. I amb l’ajuda d’una bicicleta, el propietari anava a diversos bars de Palma per oferir els seus productes porta a porta. La seva història és una aventura que comença en un petit colmado del carrer de Sant Nicolau, de Palma. A poc a poc, agafà embranzida gràcies a la venda del cafè, producte amb un procés totalment artesanal, torrat en una torradora de carbó. Amb el temps i gràcies a la modernització la marca es va expandir.
Es converteix en societat anònima l’any 1955 i el comerç es trasllada al carrer Josep Tous i Ferrer, de Palma, on només ofereix cafè i xocolata. Una recolectora autòmata presidia l’aparador. Amb el temps, aquesta figura roman en la memòria dels palmesans.
Des del 2001 forma part de la història de Café Rico i a l’agost de 2019 es va instal·lar a la botiga interior del mercat de l’Olivar que és on es troba actualment.
El 24 de juliol de 2024 (resolució núm. 7460, Ajuntament de Palma) el manté com a Comerç Emblemàtic (categoria 1B) en l'aprovació del Catàleg d'establiments emblemàtics de 2024, en què va ser inscrit l’any 2018.

## Galeria d'imatges

* Autòmata Cafès Llofriu

## Referències

* 1 2 «Cafès Llofriu – Emblemàtics Balears». [Consulta: 10 febrer 2025].
* 1 2 3 pauadmin. «La historia de Cafés Llofriu y Café Rico, en IB3» (en castellà), 28-06-2022. [Consulta: 7 febrer 2025].
* ↑ «Decret i annex del Catàleg d’establiments emblemàtics de Palma 2024 – PalmaActiva», 18-12-2024. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ «Un total de 75 establecimientos de Palma se adhieren al proyecto Emblemáticos Balears del Govern que protege la actividad comercial tradicional» (en castellà). [Consulta: 10 febrer 2025].
# Camargo (Kentucky)

Camargo és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 923 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Camargo tenia 923 habitants, 362 habitatges, i 275 famílies. La densitat de població era de 168,9 habitants/km².
Dels 362 habitatges en un 33,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,2% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 23,8% no eren unitats familiars. En el 20,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 11,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,7 homes.
Entorn del 23,6% de les famílies i el 27% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Camargo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Camargo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Archosargus probatocephalus

Archosargus probatocephalus és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 91 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic occidental: des de Nova Escòcia i el nord del Golf de Mèxic fins al Brasil (però és absent de Bermuda, de les Bahames, de les Índies Occidentals i de Grenada).

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Paó blau

El paó o pago (Pavo cristatus) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids, ordre dels gal·liformes.

## Particularitats

Provinent d'Àsia, és un ocell àgil i de bec dur, d'hàbits terrestres i alimentació omnívora. Les seves plomes són de colors vius, i es caracteritza per la cresta de plomes rígides i per la cua dels mascles, que és llarga i extensiva en forma de ventall de colors.
La seva llargària és d'1,80 a 2,30 m, i el seu pes de 4 a 5 kg.
Entre maig i juny, la femella pon de 5 a 8 ous que són incubats durant 28 dies.

## Tradicions

Segons la mitologia grega, els «ulls» visibles a la cua del paó foren posats per Hera en memòria del seu lleial guardià Argos, que tenia cent ulls. La llegenda diu que Hera va enviar a Argos a espiar el seu marit, Zeus, que ella sospitava d'adulteri. Quan aquest se'n va adonar, va enviar Hermes a matar Argos. Hera llavors va fer-li un homenatge al protector dels seus interessos posant els seus ulls a la cua del paó, el seu ocell favorit.
El paó blau és un dels símbols nacionals de l'Índia i de Myanmar (Birmània). La seva imatge es troba sovint a l'art del subcontinent. En la iconografia de l'hinduisme és l'animal acompanyant Sarasvati, la deessa de les arts i les ciències.
En els dos poemes épics de Kalidasa (Meghaduta i Kumarasambhava), la bellesa del paó ha estat utilitzada en imatges literàries florides de caràcter simbòlic.
La divinitat principal dels yazidites kurds és Tawisí Melek, «l'Àngel Paó».

## Vegeu també

* Paó verd

## Referències

* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 1r abril 2024].
* ↑ Ovidi I, 625
# Caiaponte

Caiaponte és una editorial brasilera fundada el 18 de maig de 2018 a Florianópolis per Marcelo Labes, Telma Scherer i Gustavo Matte. L'editorial va néixer amb el propòsit de publicar obres d'escriptors novells de Santa Catarina i d'altres estats brasilers.
Amb la publicació del llibre Enclave, l'editorial va quedar finalista del Premi Jabuti en la categoria de poesia l'any 2019. També va rebre el Premi São Paulo de Literatura en la categoria de novel·la l'any 2020 amb el llibre Paraízo-Paraguay, del cofundador Marcelo Labes.

## Referències

* ↑ «Quem é Marcelo Labes, autor premiado que mostra lado pobre e atroz do Sul do país». Folha de S.Paulo, 29-01-2021. [Consulta: 3 març 2021].
* 1 2 Cerino, Beatriz. «Escritores catarinenses criam editora para publicações independentes». Revista Versar, 16-01-2019. Arxivat de l'original el 2021-02-25. [Consulta: 3 març 2021].
* ↑ «Caia, ponte: teoria e prática da revolta literária - PUCRS Cultura». [Consulta: 3 març 2021].
* ↑ Labes, Marcelo. «Capítulo inédito de Três Porcos, novo romance de Marcelo Labes». Estado da Arte, 01-07-2020. Arxivat de l'original el 2020-12-22. [Consulta: 3 març 2021].
* ↑ «Romances sobre a ditadura militar e a Guerra do Paraguai vencem Prêmio São Paulo de Literatura». O Globo, 09-12-2020. [Consulta: 3 març 2021].
* ↑ «O menino do Progresso que se tornou poeta e chegou à final de dois prêmios nacionais | Pancho | NSC Total». web.archive.org, 05-12-2020. Arxivat de l'original el 2020-12-05. [Consulta: 3 març 2021].
* ↑ «Veja quem são os vencedores do Prêmio Literário 2019 nas nove categorias.». bn.gov.br. [Consulta: 3 març 2021].
# Butler (Kentucky)

Butler és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 613 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Butler tenia 613 habitants, 237 habitatges, i 164 famílies. La densitat de població era de 1.029 habitants/km².
Dels 237 habitatges en un 43,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,4% hi vivien parelles casades, en un 16% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 23,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31% tenia menys de 18 anys, un 11,4% entre 18 i 24, un 33,9% entre 25 i 44, un 15,2% de 45 a 60 i un 8,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.286 $ i la renda mediana per família de 37.946 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.396 $ mentre que les dones 22.250 $. La renda per capita de la població era de 14.751 $. Entorn del 14,5% de les famílies i el 15,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Butler». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Butler». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Detective Comics

Detective Comics, és el títol d'un comic book publicat per l'editorial DC Comics des del 1937 fins al 2011 i d'un segon, aparegut el 2011. És, juntament amb Action Comics (on va aparèixer per primera vegada Superman), un dels títols més coneguts de l'empresa; de fet, DC (que és el nom de l'empresa) prové de Detective Comics. Amb 881 edicions, fou el comic book amb una continuïtat més llarga en la seva numeració i publicació als Estats Units.
Originalment es dedicava a històries de detectius, però ja en el seu número 27 va fer la seva primera aparició Batman, i es va centrar en històries de superherois. El número 27 es manté com un dels exemplars més valuosos de la història del còmic amb més d'un milió de dòlars en una subhasta en 2010.
DC Comics va rellançar Detective Comics amb el número 1 el setembre de 2011, com a part de The New 52 mantenint com en els seus orígens, d'aparició mensual. El febrer de 2016 es va anunciar que com a part de l'event Rebirth, Detective Comics reprenia la numeració original, sent el número de maig el 934.

## Referències

* ↑ Fagan, Bryan D. Comic Book Collections for Libraries (en anglès). ABC-CLIO, 2011, p. 21. ISBN 159884511X.
* ↑ Detective Comics recognized by Guinness World Records as longest-running comic book periodical (en anglès). DC Comics, 25/7/2009.
* ↑ «The ten most valuable comic books in the world» (en anglès). The Telegraph. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ Cavna, Michael. Batman, Superman comic books set records for sale price (en anglès). Washington Post, p. 2010.
* ↑ Forbeck, Matt; Dougall, Alastair. «For the first time, Batman starred in a first issue of Detective Comics as the title was restarted to reflect the revised continuity of DC Comics' New 52 universe». A: Batman: A Visual History (en anglès). Dorling Kindersley, 2014, p. 101. ISBN 978-1465424563.
* ↑ «"Action," "Detective Comics" Return To Original Numbering For "Rebirth"» (en anglès). Comic Book Resources, 18-02-2016. Arxivat de l'original el 2016-02-23. [Consulta: 7 maig 2016].
# Entenza Cinema

L'Entenza Cinema va ser una sala de cinema de barri modesta ubicat al carrer Entença 90-92, cantonada al carrer Consell de Cent. Va obrir el 28 de febrer de 1931 i va funcionar fins al 1936, quan va començar la guerra civil.
L'oferta cinematogràfica de l'Esquerra de l'Eixample la compartia amb el Salón Eslava situat al carrer Mallorca cantonada amb l'avinguda de Roma.
Per la seva estrena va comptar amb un programa triple amb Fausto amb Emil Jannings; El setè cel (Seventh Heaven) de Frank Borzade i El poder de una mirada (If I were single) amb Conrad Nagel i May MacAvoy.
A partir del 1939 es va convertir en un servei de menjador social a càrrec de l'Auxilio Social del règim franquista. No va tornar a funcionar com a cinema i a la premsa van aparèixer anuncis que el posaven a la venda o en lloguer com a local cinematogràfic, fins a la seva desaparició definitiva a partir l'any 1942.

## Referències

* 1 2 3 Bar.cel.ona.uta. «BARCELOFÍLIA : ENTENZA CINEMA. Entença 90-92 (1931-1942)», dijous, 26 d’abril 2012. [Consulta: 23 desembre 2023].