# Agafamosquits becllarg

L'agafamosquits becllarg (Ramphocaenus melanurus) és un ocell de la família dels polioptílids (Polioptilidae).

## Descripció

L'agafamosquits becllarg adult té una longitud de 12-13 cm i un pes de 8-11 g. Té el bec llarg i prim i la cua curta. Les parts superiors són de color marró grisós, amb marrons als costats del cap. La gola és blanca, ombrejada per barrejar-se a la resta de les parts inferiors. La cua és de color negre amb puntes blanques a totes excepte a les plomes centrals, i és sovint la belluga. la subespècie R. m. trinitatis, de l'est de Colòmbia, Veneçuela i Trinitat té parts inferiors més pàl·lides, i flancs i costats del cap. La crida és un “drdrdrdrdrdrrr”.

## Hàbitat

Habita el sotabosc i arbusts de les terres baixes des del nord de l'estat d'Oaxaca i sud de Veracruz cap al sud a la llarga d'ambdós vessants fins a Panamà, nord i oest de Colòmbia, Veneçuela, Guaiana, oest de l'Equador i nord-oest del Perú, cap al sud, a través de l'est de l'Equador i est i nord-est del Brasil.

## Comportament
### Reproducció

L'agafamosquits becllarg construeix un niu de copa profunda molt baix en una planta petita o en un plançó. Els dos ous blancs són incubats per tots dos pares durant 16-17 dies fins a l'eclosió, i 11-12 dies més fins que els polls són volanders.

### Alimentació

Es mouen activament en la vegetació, menjant principalment insectes, ous d'insectes i aranyes. Solen aparèixer en parelles o grups familiars.

## Taxonomia

L'agafamosquits becllarg va ser descrit per l'ornitòleg francès Louis Pierre Vieillot el 1819 a partir d'un espècimen recollit al Brasil. Va encunyar el nom binomial Ramphocaenus melanurus. El nom del gènere Ramphocaenus significa "bec inusual", del grec antic «rhamphos» (ῥάµϕος,"bec") i «cænos» (καινός, "estrany"). L'epítet específic combina l'antic grec «melas» "negre" i «oura» "cua".
Un estudi filogenètic molecular publicat el 2018 va trobar que dues subespècies de Ramphocaenus melanurus van formar un clade separat. Les subespècies es van dividir per convertir-se en el agafamosquits cridaner (Ramphocaenus sticturus) i l'agafamosquits becllarg.
Es reconeixen tretze subespècies:
* R. m. rufiventris (Bonaparte, 1838) – sud de Mèxic a oest d'Equador.
* R. m. ardeleo (Van Tyne & Trautman, 1941) – península de Yucatán (sud-est de Mèxic) i nord de Guatemala.
* R. m. panamensis (Phillips, 1991) – zona centre i est de Panamà.
* R. m. sanctaemarthae (Sclater, 1862) – nord de Colòmbia i nord-oest de Veneçuela.
* R. m. griseodorsalis (Chapman, 1912) – oest de Colòmbia.
* R. m. pallidus (Todd, 1913) – Zulia Valley (centre nord de Colòmbia) i oest de Veneçuela.
* R. m. trinitatis (Lesson, 1839) – est de Colòmbia fins al nord de Veneçuela, Trinidad.
* R. m. albiventris (Sclater, 1883) – est Veneçuela, les Guaianes i nord de Brasil.
* R. m. duidae (Zimmer, 1937) – nord-est d'Equador fins al sud de Veneçuela.
* R. m. badius (Zimmer, 1937) – nord-est de Perú i sud-est d'Equador.
* R. m. amazonum (Hellmayr, 1907) – est de Perú fins al centre de Brasil.
* R. m. austerus (Zimmer, 1937) – est de Brasil i sud de l'amazonia.
* R. m. melanurus (Vieillot, 1819) – centre est de Brasil.

## Referències

* ↑ «Agafamosquits becllarg». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* 1 2 3 Greeney, Harold F.; Atwood, Jonathan L.; Lerman, Susannah B.; Spencer, Andrew J. «Long-billed Gnatwren (Ramphocaenus melanurus), version 2.0» (en anglès). Birds of the World, 2020. DOI: 10.2173/bow.lobgna5.02species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Nouveau dictionnaire d'histoire naturelle, appliquée aux arts, à l'agriculture, à l'économie rurale et domestique, à la médecine, etc (en francès). vol. 29. Paris: Chez Deterville, 1816, p. 6.
* ↑ Jobling, James A. Helm Dictionary of Scientific Bird Names (en anglès). A & C Black, 2010, p. 330. ISBN 978-1-4081-2878-7.
* ↑ Smith, Brian Tilston; Bryson, Robert W.; Mauck, William M.; Chaves, Jaime; Robbins, Mark B. «Species delimitation and biogeography of the gnatcatchers and gnatwrens (Aves: Polioptilidae)» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 126, 9-2018, pàg. 45–57. DOI: 10.1016/j.ympev.2018.03.012.
* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David. «Dapple-throats, sugarbirds, fairy-bluebirds, kinglets, Elachura, hyliotas, wrens, gnatcatchers – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.1. [Consulta: 19 setembre 2024].