OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Art (publicació 1933-1936)

ART va ser una publicació periòdica sobre arts visuals, arquitectura i arts decoratives editada per la Junta Municipal d'Exposicions d'Art de Barcelona entre 1933 i 1936.
La capçalera va tenir dues èpoques. La primera, de 1933 a 1935, va ser dirigida per Joan Merli i Pahissa i va publicar 20 números, recollits posteriorment en dos volums: d'octubre de 1933 a juliol de 1934 i d'octubre de 1934 a juliol de 1935. La segona època, dirigida per Josep Maria Junoy, va comptar amb un únic número el juliol de 1936 i es va interrompre a causa de l'esclat de la Guerra Civil espanyola.
Amb un disseny modern i innovador, i amb abundants fotografies i il·lustracions, la publicació tractava sobre diversos aspectes de la història de l'art, especialment sobre les darreres tendències de l'art contemporani, amb una atenció preferent cap a l'art català, amb articles sobre Picasso, Aristides Maillol, Joaquim Sunyer, Manolo Hugué, Enric Casanovas, Josep de Togores, Joaquim Mir, Eliseu Meifrèn, Elvira Homs, Apel·les Fenosa, Marià Pidelasserra, Josep Clarà, Pau Gargallo, l'Exposició de Primavera o el recentment creat Museu d'Art de Catalunya (actual MNAC), entre d'altres. També tenia un espai per a l'actualitat vinculada al món de l'art i a les exposicions en curs.
A les pàgines d'ART hi van col·laborar diversos artistes i crítics d'art, com Rafael Benet, Joan Cortès, Josep Llorens i Artigas, Feliu Elias, Joaquim Torres García, Sebastià Gasch, Joan Teixidor, Carles Riba, Rafael Tasis, Alexandre Plana o Josep Gudiol, així com membres del GATCPAC, entre d’altres. La revista estava impresa als tallers de Seix i Barral Germans.

## Referències

* 1 2 «Art | enciclopedia.cat». [Consulta: 28 febrer 2025].
* 1 2 «ART. PUBLICACIÓ DE LA JUNTA MUNICIPAL D'EXPOSICIONS D'ART BARCELONA. REVISTA COMPLETA AMB ELS 21 NÚM» (en castellà). [Consulta: 28 febrer 2025].
* 1 2 3 «Art, vol. 1 (octubre 1933 - juliol 1934)».
* 1 2 3 «ART, vol. 2 (octubre 1934 - juliol 1935)».
* 1 2 3 4 «ART, vol. 3 (juliol 1936)».
# Art Evans

Arthur James Evans (Berkeley, 27 de març de 1942 — Los Angeles, 21 de desembre de 2024) va ser un actor estatunidenc, conegut per la seva trajectòria en el cinema i la televisió. La seva carrera va començar a la dècada dels 60 sota la direcció del director teatral Frank Silvéra. El seu debut al cinema va ser amb la pel·lícula Sisters (1973), dirigida per Brian de Palma.
Un dels seus papers més destacats va ser el de Leslie Barnes a la pel·lícula Die Hard 2 (1990), on interpretava un controlador aeri que ajuda a John McClane, paper interpretat per Bruce Willis, a aturar un grup de terroristes. Va aparèixer en una àmplia varietat de pel·lícules al llarg de la seva carrera. Els seus primers treballs inclouen Youngblood (1978), The Cracker Factory (1979) i National Lampoon's Class Reunion (1982). El 1984, va participar en Història d'un soldat, on va compartir pantalla amb Denzel Washington. A partir d'aquí, la seva trajectòria va continuar amb títols destacats com Into the Night (1985), Nit de por (1985), Jo Jo Dancer, Your Life Is Calling (1986), Ruthless People (1986), Native Son (1986) i White of the Eye (1987). Posteriorment, va aparèixer a School Daze (1988), The Mighty Quinn (1989) i Els quasicops (1990). Durant la dècada dels noranta, va treballar en pel·lícules com Sota amenaça (1992), CB4 (1993), Bitter Harvest (1993), Tales from the Hood (1995) i Metro (1997).
A més de la seva aparició en nombroses pel·lícules, Evans va tenir una llarga carrera televisiva amb aparicions puntuals en sèries com MASH, Hill Street Blues, In the Heat of the Night, Doogie Howser, M.D., Family Matters, Walker, Texas Ranger, The X-Files, Dos en Malibú, Everybody Hates Chris i Monk. Evans va continuar treballant fins a l'any 2023, quan va posar veu a un personatge a la sèrie d'animació The Proud.

## Referències

* 1 2 3 Saguer, Maria. «Mor Art Evans, company de Bruce Willis a ‘La jungla de cristal 2: Alerta roja'». El Punt Avui. [Consulta: 24 desembre 2024].
* 1 2 Minton, Matt. «Art Evans, ‘Die Hard 2’ and ‘A Soldier’s Story’ Actor, Dies at 82» (en anglès americà), 22-12-2024. [Consulta: 24 desembre 2024].
# Art als Jocs Olímpics d'estiu de 1924

Als Jocs Olímpics de 1924 celebrats a la ciutat de París (França) es disputaren cinc competicions d'art. Es van concedir medalles en cinc categories (arquitectura, literatura, música, pintura i escultura) per a obres inspirades en l'esport olímpic, si bé en l'apartat musical restà desert.
Les competicions d'art formaren part del programa olímpic entre 1912 i 1948, moment en el qual es van suspendre per problemes sobre la seva professionalitat. A partir de 1952, a l'entorn dels Jocs Olímpics, s'associà un entorn no competitiu de festival cultural i artístic.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Arquitectura | No es concedí | Alfréd Hajós Dezső Lauber Plan for a stadium | Julien Médecin Stadium for Monte Carlo |
| Literatura | Géo-Charles "Jeux Olympiques" | Josef Petersen "Euryale" | Charles Gonnet "Vers le Dieu d'Olympie" |
| Literatura | Géo-Charles "Jeux Olympiques" | Margaret Stuart "Sword Songs" | Oliver Gogarty "Ode to the Tailteann Games" |
| Música | No es concedí | No es concedí | No es concedí |
| Pintura | Jean Jacoby "Corner", "Départ", and "Rugby" | Jack Butler Yeats "Swimming" | Johan van Hell "Patineurs" |
| Escultura | Konstantinos Dimitriadis "Discobole Finlandais" | Frantz Heldenstein "Vers l'olympiade" | Jean René Gauguin Boxer |
| Escultura | Konstantinos Dimitriadis "Discobole Finlandais" | Frantz Heldenstein "Vers l'olympiade" | Claude-Léon Mascaux Sports medals |

## Medaller

En el seu moment es concediren medalles als artistes que participaren en la competició i resultaren vencedors, sent però no reconegudes pel Comitè Olímpic Internacional.
| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Luxemburg | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 2 | França | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 3 | Grècia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | Dinamarca | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 4 | Irlanda | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 6 | Regne Unit | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Hongria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Mònaco | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 | Països Baixos | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Art Competitions at the 1924 Summer Olympics». [Consulta: 15 setembre 2024].
# Arthur McCashin

Arthur McCashin (Larne, 5 de maig de 1909 - Falls Church, 24 de setembre de 1988) va ser un genet estatunidenc, guanyador d'una medalla olímpica.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va disputar dues proves del programa d'hípica. En el concurs de salts per equips guanyà la medalla de bronze, mentre en el concurs de salts individual fou dotzè. En ambdues proves muntà el cavall Miss Budweiser.
Després de retirar-se passà a dissenyar curses d'equitació i durant molts anys va planificar el circuit National Horse Show de Nova York.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Arthur McCashin». [Consulta: 5 desembre 2023].
# Ràdio Club 25

Ràdio Club 25 va ser l'FM de Ràdio Terrassa EAJ 25, inaugurada en 1979 i «la primera emissora, exclusivament musical, del país». Després de 28 anys de vida «Ràdio Blanca-Kiss FM» compra «Club 25 FM» i amb les seves freqüències, l'11 de juliol del 2007 Kiss FM comença a emetre a Catalunya.

## Història
### Inici

En 1962 Ràdio Club Terrassa va obtenir una concessió per a emetre en la freqüència modulada. Les emissions de Ràdio Terrassa FM es van iniciar el 17 de febrer d'aquest any, inicialment emetent la mateixa programació que l'estació d'ona mitjana. El 23 de febrer de 1976 van ser renovades les instal·lacions de Ràdio Terrassa EAJ 25 al carrer Sant Pere núm. 38, amb nous emissors, equips i restauració general de totes les dependències. La modernització tècnica també va arribar a la FM, anomenada llavors «Radio Terrassa, modulación de frecuencia, segundo canal» Són posades en funcionament el sis de juny de 1978 les instal·lacions d'estereofonia, a part de Ràdio Terrassa, tan sols ho posseïen quatre emissores a Catalunya, Ràdio Nacional d'Espanya, Ràdio Espanya de Barcelona, Ràdio Joventut i Ràdio Mataró.
El projecte de fer una ràdio eminentment musical es va inaugurar l'u d'octubre de 1979, al principi va tenir unes certes reticències per part dels directius, però van haver de transigir perquè va començar a funcionar en tots els aspectes. El somni fet realitat el va crear el seu cap de programes, Josep Maria Francino, realitzant excel·lents resultats d'audiència per la qualitat i continguts dels programes emesos i ajudat pel personal, en la seva majoria jove i entusiasmat de fer ràdio.
Programes que s'han emès a Ràdio Club 25 els primers anys:
* Estudio Estéreo i los musicales, de Pedro Gámiz
* Con sabor americano i Club de mediodía, de Fernando Del Collado
* My music, de Albert Malla
* Música en el aire i Super charts, de Francesc Novell
* Mermelada pop i El tortell dels diumenges, de Dolors Forns
* Todo éxitos i Ecos, de Xavier Salillas
* Discoteca mágica i Supersingles, de Paco Leal
* Carajillo estéreo, inicialment per Josep Maria Francino i Paco Leal, i Josep Gabizón
* Top internacional, de Josep Maria Francino
* Bones Vibracions, de Carles Cuní
* Feed Back, de Llüisa Prieto
* Con sabor americano, de Paco Plaza
* Catalunya DX, de Miquel Calçada

### Expansió
## Referències

* ↑ José Manuel Salillas, 1978, p. 123,130,131,132,162,.
* ↑ Joan, Munsó Cabús, 2008, p. 221,222.

## Bibliografia

* Salillas, Josep Manuel. Historia de Radio Terrassa-50 Años en la ondas. J.M.Salillas, 1978. ISBN 8472284263.
* Munsó Cabús, Joan. Radio terrassa 80 años (1928-2008), 2008.

## Enllaços externs

* Francino, Josep Maria. «Més de 50 anys fent ràdio. Ràdio Club 25 (01.10.1979 a 01.02.1983)». [Consulta: 7 abril 2019].
# Artur Blasco i Giné

Artur Blasco i Giné (Barcelona, 1933) és un músic, investigador i divulgador del folklore i el cançoner popular català dels pobles del Pirineu. Forma part del grup El Pont d'Arcalís.

## Biografia

Va néixer el 1933 a Barcelona, però els seus pares vivien a Monistrol de Calders, on va viure ell també fins als dos anys. Fou llavors quan anà a viure a Santpedor. És la família la que li dona una formació musical bàsica durant la joventut.
Després d'una llarga estada de molts anys per Europa i Orient Mitjà, des d'on es dedicava a traduir literatura sueca al castellà per l'editorial barcelonina Seix Barral, va tornar a Catalunya. Va descobrir l'acordió diatònic s Arsèguel i la Seu d'Urgell, on al cap d'un any se n'hi aniria a viure i iniciaria la seva tasca de recuperació d'aquest instrument i de la música popular dels Pirineus. Ho compaginava amb la feina al Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat, ocupant-se, entre altres coses, de distribuir els punts de beurada de les pastures comunals.
Ha recollit, poble per poble, el cançoner popular dels pobles del Pirineu: En total unes 1.600 cançons. Així mateix ha impulsat la recuperació de l'acordió diatònic a Catalunya, ha organitzat la Trobada d'Acordionistes del Pirineu i el Museu de l'Arcordió d'Arsèguel.
Ha participat en diferents formacions musicals com "Acordionistes del Pirineu", "La Pobletana", i El Pont d'Arcalís, del que en fou membre fundador. Ha editat cinc cançoners, entre els quals destaca el de tradició oral: "Rosa vermella, rosa galant" (1989).
El 1998 va rebre el Premi d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla. L'any 2001 fou guardonat amb la Creu de Sant Jordi i el 2004 amb el Premi Nacional de Cultura Popular. El 2008, la Coordinadora d'Associacions per la Llengua Catalana li va lliurà el Premi Nacional Joan Coromines.

## Discografia

A banda de la seva discografia amb El Pont d'Arcalís ha publicat aquests treballs en solitari:
* 2012 - Les cobles del Peirot. CD-llibre. (Edicions Salòria)
* 2013 - Pirineu. Cançons de vetllades vora del foc. (Edicions Salòria)
* 2016 - Cançons de captaires, ermitants i d'altra gent de pas (REC Produccions Audiovisuals del Pirineu)

## Referències

* 1 2 «Artur Blasco: «Al Parlament no l'entenen, el Pirineu»». [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ «El Periòdic d'Andorra - Actualitat Andorra, Notícies Andorra». [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Ajuntament d'Arsèguel». Arxivat de l'original el 2008-06-18. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «El Pont d'Arcalís». Arxivat de l'original el 2019-06-26. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ Folksons.cat. «Folksons.cat : Artur Blasco - Les cobles del Peirot». [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ Enderrock.cat. «El cançoner tradicional de muntanya al Circuit Folc | Enderrock.cat». [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ Enderrock.cat. «Artur Blasco - Cançons de captaires, ermitants i d'altra gent de pas | Enderrock.cat». [Consulta: 26 maig 2024].
# Artur Potau Torredemer

Artur Potau Torredemer (Barcelona, 1886 - 1966) fou un pintor i dibuixant.

## Biografia

Estudià a l'Escola de Belles Arts. A Barcelona fou professor de l'Ateneu Obrer i de les Escoles Municipals d'Art; fundador i professor de l'acadèmia barcelonina Arts, directiu de l'Agrupació d'Aquarel·listes de Catalunya, soci fundador dels Amics dels Museus, instituí l'Ajut a l'Artista i fundador i organitzador del Dia de l'Art a Catalunya.
Fou homenatjat pel Reial Cercle Artístic i altres entitats de la ciutat comtal (1953). Les seves obres foren exhibides en exposicions individuals en les més prestigioses sales d'art barcelonines (1907-1961). Participà en l'Exposició Internacional de Retrats Antics i Moderns, de Barcelona (1910), Exposicions Nacionals de Belles Arts de Barcelona (1961), Madrid (1932, 1936, 1941, 1943, 1948, 1950 i 1960) i de Sevilla (1940); Saló Internacional d'Aquarel·listes, de Niça (1935 i 1936); Exposició Nacional de Barcelona (1942 i 1944); Exposició d'Aquarel·listes d'Espanya i Portugal, a Madrid (1947), etc. Fou guardonat amb les Medalles d'or i plata de la reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi, de Barcelona; Primera Medalla del Salón de Otoño, de Madrid; Premi del Saló de Barcelona; Medalla del Cercle de Belles Arts de la ciutat de Palma; Menció d'Honor de la Direcció General de Turisme; Premi Extraordinari Vescomte de Güell; Medalla d'or, premi Josep Masriera, etc. Manifestacions del seu mecenatge van ser, a més dels premis per a les Biennals d'Art de Montblanc, els Premis Potau en els Concursos de dibuix Seix i al Cercle Artístic de Barcelona.
A Montblanc pintà part de la seva obra: paisatges, monuments i personatges de la vila van ser sovint tema preferit de les seves obres. Inspirador de l'Exposició d'Art de la Conca de Barberà (1929) i promotor de la diada de l'Art (1935) a Montblanc. El març de 1935 rebé l'homenatge de la vila en presència dels més prestigiosos artistes catalans. Organitzador i membre del jurat de les I, II, III i V Biennals d'Art de Montblanc, per a les quals instituí el Premi Potau. En reconeixement del seu afecte per la vila, l'Ajuntament en sessió de 31 d'octubre de 1953 el nomenà fill adoptiu de Montblanc i l'11 de setembre de 1955 li lliurà la Medalla d'argent de la vila.
Les seves obres es poden veure en diversos museus d'art de Catalunya: Vic, Vilafranca del Penedès i Montblanc. En aquesta darrera vila, el Museu Comarcal de la Conca de Barberà li té dedicada una sala especial, ja que moltes obres de Potau tingueren temàtica montblanquina.

## Referències

* 1 2 3 «Artur Potau i Torre de Mer | enciclopedia.cat». [Consulta: 26 gener 2025].
* 1 2 Piera, Ramon. «Potau i Torre de Mer, Artur», 20-12-2020. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «JUNTA MUNICIPAL D'EXPOSICIONS D'ART EXPOSICIÓ DE PRIMAVERA 1936» (Pdf). Universitat Autònoma de Barcelona. [Consulta: 26 gener 2025].
* Josep Maria Grau i Pujol, Francesc Badia i Batalla; Diccionari Biogràfic Històric de Montblanc, Montblanc, 2008.
# Ane Lindane

Ane Miren Hernández Unda (Barakaldo, 20 d'agost de 1988), coneguda com a Ane Lindane, és una actriu, humorista i monologuista basca.

## Trajectòria

Durant anys va participar com a locutora en la ràdio lliure Irola Irratia, sent conductora del programa sobre ciència, pensament crític i escepticisme La Zona Crítica.
Realitza monòlegs còmics tant en basc com en castellà. Dirigeix i presenta al costat de Raquel Torres en Despotorropen, el primer micròfon obert de Bilbao i, fins a 2023, l'únic del País Basc per a dones humoristes.
En 2019 va treballar en el programa Autentikoak d'ETB1, com a guionista i presentadora d'una secció. Més tard, l'any 2022, va treballar com a col·laboradora en el concurs Gaztea Cover de EITB fent petites entrevistes.
També publica vídeos còmics a Internet.

## Obres
### Publicacions

* Hasta la potxola me tenéis (Zorrotz, 2023).

### Monòlegs

* Idos a la mierda con vuestros putos tatuajes
* Ojetes monolingües
* Despotorre
* Sirenak? Ez, eskerrik asko.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ane Lindane: “Los tacos siguen siendo transgresores en boca de mujeres”» (en castellà), 28-10-2023. [Consulta: 21 novembre 2023].
* 1 2 «'Despotorre', dos cómicas que rompen con los tabúes: de sufrir un aborto al humor sobre la violencia de ETA» (en castellà), 02-06-2023. [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ «Ane Lindane: Idos a la mierda con vuestros putos tatuajes» (en castellà), 18-05-2020. [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ «Ane Lindane, autor en Zorrotz» (en castellà). [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ «Ane Lindane: Sirenak? Ez, eskerrik asko.» (en basc). [Consulta: 21 novembre 2023].
# Angie González García

Angie Sabrina González García (La Victoria, Aragua, 3 de gener de 1981) és una ciclista veneçolana que competeix en carretera i en pista. Ha participat en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 2008, 2012 i 2016. En el seu palmarès en ruta destaquen tres campionats de Veneçuela en ruta, el 2003, 2011 i 2012, així com la medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib de 2020 en la prova en ruta. En pista guanyà la medalla d'or als Campionats Panamericans en Velocitat per equips el 2007, als Jocs Panamericans de 2011 en òmnium i en scratch als Jocs Centreamericans i del Carib de 2014.

## Palmarès en ruta

* 2003
** Campiona de Veneçuela en ruta
* 2008
** 1a al Clàssic de la Federació Veneçolana de Ciclisme
* 2010
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib en ruta
* 2011
** Campiona de Veneçuela en ruta
** 1a al Clàssic de la Federació Veneçolana de Ciclisme
** 1a a la Copa de la Federació Veneçolana de Ciclisme
* 2012
** Campiona de Veneçuela en ruta
* 2014
** 1a a la Copa de la Federació Veneçolana de Ciclisme

## Palmarès en pista

* 2007
** 1a als Campionats Panamericans en Velocitat per equips (amb Karelia Machado)
* 2011
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en Òmnium
* 2012
** Campiona de Veneçuela en Òmnium
* 2014
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib en Scratch
** Campiona de Veneçuela en Scratch
** Campiona de Veneçuela en Velocitat per equips
** Campiona de Veneçuela en Persecució per equips

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Angie González». [Consulta: 21 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Anna Pujol Rius

Anna Pujol Rius (Barcelona, 19 de maig de 1956) és una practicant i regatista de patí de vela catalana. A més d’esportista, és també directiva i gestora municipal d’esports.

## Primers anys i formació

Nascuda a Barcelona, ha desenvolupat la pràctica esportiva des de Pineda de Mar, al Maresme, on ja estiuejava de petita i on conegué ben aviat, al 1972, el patí de vela.
És llicenciada en Educació Física i Esports per l'INEFC, i cursà un postgrau en Gestió esportiva municipal. També estudià a l'Escola Superior de la Marina Civil de Barcelona, on obtingué les titulacions esportives de patrona i capitana de iot. També és monitora de vela, jutgessa de regates i monitora d’esquí nàutic. D’altra banda, és professora de dansa, malgrat que no s'hi ha dedicat mai professionalment. A més de la vela, practica altres esports com l'esquí, l’esquí nàutic, l'equitació, el ciclisme de muntanya, el jòguing o la gimnàstica.

## Pràctica esportiva

S'inicià en la competició els anys 1975 i 1976 i des d’aleshores ha estat moltes vegades campiona de Catalunya en navegació amb patí de vela, la primera el 1993 i la darrera al 2013, i ha mantingut durant dècades la pràctica esportiva i al 2021 s'ha proclamat campiona d'Espanya de Veterans.
En el seu palmarès figuren cinc campionats de la Copa d’Espanya, tres campionats de Catalunya i un de la Copa Catalana, i un bronze a la Copa d’Europa de 2017. Tot sovint ha competit en campionats mixtos en què les dones han estat minoria.

## Gestió esportiva

Ha estat Coordinadora d’Esports de l’Ajuntament de Pineda de Mar durant 25 anys, del 1990 fins al 2015, on ha tingut un paper rellevant en l’esport municipal i ha estat impulsora dels Jocs Escolars Municipals i la Lliga de Futbol Sala, entre d'altres activitats. Ja el 1993 va ser nomenada una de les millors dirigents esportives professionals per Sports Quality International, que la situà en 7$^a$ posició entre 55 candidats i candidates de tot Catalunya.
Entre 2013 i 2023 ha estat presidenta d’ADIPAV, l’Associació Esportiva Internacional de Patins de Vela, i hi manté la participació com a vocal de la Junta Directiva.
També ha estat presidenta del Comitè de Disciplina Patí de Vela a la Federació Catalana de Vela, on ha mantingut una llarga experiència en la gestió.

## Referències

* 1 2 «Anna Pujol Rius | enciclopedia.cat». [Consulta: 18 setembre 2024].
* 1 2 Hernàndez, Maria-Josep. «Anna Pujol i Rius - Dones pioneres del Maresme». Biblioteques del Maresme, 01-09-2024. [Consulta: 18 setembre 2024].
* 1 2 «Ana Pujol, una vida amb el mar». Docusport. COPLEFC. Col·legi de professionals de l'Activitat Física i l'Esport de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2024].
* 1 2 3 «Exposició "Penèlope, la mar és teva"». Museu Marítim de Barcelona. [Consulta: setembre 2024].
* ↑ «BOE-A-1995-19948 Resolución de 26 de julio de 1995, del Ayuntamiento de Pineda de Mar (Barcelona), referente a la adjudicación de una plaza de Coordinador de Deportes.». [Consulta: 18 setembre 2024].
* 1 2 «15è Premi Dona i Esport. Candidatures. Premi Mireia Tapiador». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: setembre 2024].
* ↑ «Junta Directiva – ADIPAV» (en castellà). [Consulta: 18 setembre 2024].
# Anna Swenonis

Anna Swenonis (segle XV - 1527 $^{(Gregorià)}$) va ser una il·luminadora de manuscrits sueca. Va ser monja de l'ordre Bridgettine en l'abadia de Vadstena des de 1478, a més de priora durant un temps.

## Obra

Anna Swenonis va ser acreditada com l'autora dels manuscrits coneguts com a AM 422 i Ups C 475. Fou l'artista del manuscrit il·luminat conegut com una còpia del Llibre d'oracions de Ingegerd Ambjörnsdotter de 1501 a 1527. Aquest llibre d'oracions es conserva en Biblioteca Nacional de Suècia d'Estocolm. Entre altres coses està decorat amb una imatge de la Mare de Déu en un estil que recorda als quadres de la Sala Capitular del monestir de Vadstena.

## Referències

* 1 2 Svenskt konstnärslexikon del V, p. 342, Allhems Förlag, Malmö. Libris 8390293
* ↑ «ÄFsv.Lag». project2.sol.lu.se. [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ Svenskt konstnärslexikon : tiotusen svenska konstnärers liv och verk, 1952.