OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joaquim Ferrer i Roca

Joaquim Ferrer i Roca (Alella (Barcelona), 18 d'octubre 1937 – 10 de maig de 2016) fou un polític i historiador català, especialitzat en l'estudi del CADCI i del moviment obrer català en relació amb la qüestió nacional.

## Biografia

Col·laborà a El Correo Catalán. Va ser membre de l'escoltisme en la seva joventut. Fou membre d'Òmnium Cultural, de la Fundació Justícia i Pau i de la Fundació Jaume Bofill.
Políticament, va fundar amb Josep Pallach el Reagrupament Socialista i Democràtic de Catalunya, després PSC Reagrupament, dins del qual s'integrà breument al Partit dels Socialistes de Catalunya el 1978, però després es passà a CDC. Fou nomenat sotsdirector general d'Acció Cívica de la Generalitat (1982-1984) i elegit diputat al Congrés a les eleccions generals espanyoles de 1982. Fou elegit diputat les eleccions al Parlament de Catalunya de 1988, 1992, 1995 i 1999 fou nomenat Conseller de Cultura del 1985 al 1988. Posteriorment fou senador per CiU fins al 1999. Va ser president de la Lliga Espiritual de la Mare de Déu de Montserrat.
El Govern de la Generalitat de Catalunya li va concedir, a títol pòstum, la Creu de Sant Jordi l'11 d'abril de 2017.

## Obres

* Layret 1880-1920 (1971)
* El primer primer de maig a Catalunya (1972)
* La vaga del Harry Walker de Barcelona (1972), publicat per Edicions Catalanes de París, amb el pseudònim Joan Font
* Simó Piera: perfil d'un sindicalista (1973)
* La lluita pels ajuntaments democràtics (1966-1976) (1977)
* Un nou impuls per a Catalunya (1982)
* A mig camí (1989)
* El fil roig (1994)
* Els papers de Salamanca: història d'un botí de guerra (1996), amb J. M. Figueres i J. M. Sans i Travé),
* Ramon Boladeras 'Rambol': Testimoni de llibertat (1997)
* Des del centreesquerra (2000) amb Pere Baltà i Llopart, Rafael Hinojosa i Lucena i Miquel Reníu.
* Josep Tremoleda: plantar cara a la por (2008)

## Referències

* ↑ «Joaquim Ferrer i Roca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «S'ha mort Joaquim Ferrer, exconseller de Cultura». VilaWeb. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ Joan Costa i Riera annex del llibre "Dels moviments d'església a la militància política" Ed. Mediterrània Barcelona 1997
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 29 personalitats i 24 entitats». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2017-05-16. [Consulta: 11 abril 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa del Senat
# Nice (Califòrnia)

Nice és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 2.509 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nice tenia 2.509 habitants, 1.142 habitatges, i 649 famílies. La densitat de població era de 438,3 habitants/km².
Dels 1.142 habitatges en un 22,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,1% hi vivien parelles casades, en un 13,1% dones solteres, i en un 43,1% no eren unitats familiars. En el 35,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,1% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 22,2% entre 25 i 44, un 27,1% de 45 a 60 i un 21,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.340 $ i la renda mediana per família de 28.358 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.444 $ mentre que les dones 18.725 $. La renda per capita de la població era de 13.173 $. Entorn del 16,1% de les famílies i el 25,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nice». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nice». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
Viccionari
# Daniel Font i Cardona

Daniel Font i Cardona (Barcelona, 1 de setembre de 1954) és un economista i polític català, diputat al Parlament de Catalunya i regidor a l'ajuntament de Barcelona.
Llicenciat en ciències econòmiques, és funcionari de la Diputació de Barcelona. Milità inicialment en Convergència Socialista de Catalunya (CSC), després en el Partit Socialista de Catalunya-Congrés (PSC-C) i des del 1978 en el PSC-PSOE, del que n'és secretari nacional. Endemés, és membre de l'Ateneu Barcelonès, del Fòrum Cívic de Barcelona i de la Societat Catalana d'Economia de l'Institut d'Estudis Catalans.
Fou regidor de l'ajuntament de Barcelona el 1979. Ocupà un escó al Parlament de Catalunya temporalment el 1988-1992 i el 1992-1995. Ha estat elegit diputat per la circumscripció de Barcelona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2006. Fins al 2012 ha estat membre, entre d'altres, de la Comissió de la Sindicatura de Comptes i de la Comissió sobre els Drets de les Dones del Parlament de Catalunya, així com de Comissió de Control Parlamentari de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals.

## Referències

* ↑ Josep Pallach Arxivat 2014-06-30 a Wayback Machine. per la Fundació Josep Irla, p. 41
* ↑ «Daniel Font i Cardona». Fundació Rafael Campalans. [Consulta: 14 gener 2012].
* ↑ Diputats de la III Legislatura del Parlament de Catalunya, p. 57
* ↑ «Web del parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2013-10-05. [Consulta: 3 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa al web del PSC Arxivat 2009-04-25 a Wayback Machine.
* Daniel Font Cardona Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. al web de la Fundació Rafael Campalans
# Enric Gallén i Miret

Enric Gallén i Miret (Barcelona, 1951) és un historiador, crític teatral i professor universitari català.

## Trajectòria

Gallén és doctor en Filologia catalana per la Universitat de Barcelona i catedràtic de Literatura catalana i Història de les traduccions a la Facultat de Traducció i Interpretació de la Universitat Pompeu Fabra. Especialista en teatre català modern i contemporani, ha publicat edicions i estudis sobre l'obra dramàtica d'Àngel Guimerà, Josep M. de Sagarra, Salvador Espriu, Josep M. Benet i Jornet, Sergi Belbel i Jordi Galceran, entre d'altres. Com a crític de teatre, ha col·laborat, entre d'altres, a Diario de Barcelona, Escena, El País i El Periódico de Catalunya. Va col·laborar en els volums de la Història de la literatura catalana (1986-1988), dedicats al segle xx, que van ser dirigits pel doctor Joaquim Molas. Ha estat membre del jurat dels Premis Nacionals de Cultura entre 1997 i 2003 i ha format part del Consell d'Assessorament Artístic i del Consell de Publicacions del Teatre Nacional de Catalunya entre 1998 i 2005.

## Obres

Algunes de les obres de teoria i història del teatre inclouen:
* La Generalitat republicana i el teatre (1931-1939): legislació (1982), coescrit amb Jordi Coca i Anna Vázquez Estévez.
* El teatre a la ciutat de Barcelona durant el règim franquista (1939-1954) (1985)
* Sagarra i Barcelona (1995)
* L'art de traduir: reflexions sobre la traducció al llarg de la història (2000)
* La representació teatral (2003)
* Tragèdia i drama en l'obra d'Àngel Guimerà (2009), coescrit amb Ramon Bacardit
* Guimerà i el Premi Nobel: història d'una candidatura (2011), coescrit amb Dan Nosell
* El debat teatral a Catalunya. Del Modernisme a la Guerra Civil (2011), coescrit amb Margarida Casacuberta, Francesc Foguet i Miquel M. Gibert et al.

## Referències

* 1 2 3 «Enric Gallén i Miret». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Enric Gallén». Universitat de les Illes Balears. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «Enric Guillén». Unitat de Coordinació Acadèmica de Traducció i Ciències del Llenguatge (UPF). [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «Enric Gallén». Sala Beckett. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «Enric Gallén – TRILCAT». Arxivat de l'original el 2021-05-08. [Consulta: 14 abril 2020].
# Jordi Garcés i Brusés

Jordi Garcés i Brusés (Barcelona, 25 de juny de 1945) és un arquitecte català.
Fill de Tomàs Garcés i Miravet, estudià a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona, on es titulà el 1970. Durant els seus estudis treballa al despatx MBM Arquitectes i amb Ricard Bofill. Professor de Projectes a l'Escola Eina (1971-1973) i a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona des de 1975. El 1987 es doctorà en arquitectura per la Universitat Politècnica de Catalunya. Catedràtic de Projectes des del 1990, ha sigut assessor en l'Organització de Ponències i Conferències del Congrés de la U.I.A.'96. Professor convidat a l'École Polytechnique Fédérale de Lausana (Suïssa), ha participat com a jurat en nombrosos concursos i premis. El 1991 guanyà el premi FAD, i el 1996 el premi Ciutat de Barcelona. Treballa associat amb Enric Sòria i Badia.
Pel que fa als seus dissenys, estan relacionats amb el món de l'interiorisme i l'arquitectura. D'entre aquests, cal destacar el llum de taula Sylvestrina (1974) o la font Alta (2004).

## Obra
### Museus

* 1979-1987 Museu de la Ciència de Barcelona.
* 1981-2003 Museu Picasso de Barcelona.
* 1986-1990 Museu d'Art de Navarra (Pamplona).
* 1989-1993 Museu de la Ciència i el Cosmos de Tenerife.
* 1998-2000 Nova seu del Museu Egipci de Barcelona.
* 1998-1999 Fundació Gòdia, la seu del carrer València de Barcelona.
* 2007-2008 Fundació Gòdia, l'actual seu del carrer Diputació de Barcelona, dins de la casa Garriga Nogués.
* 2009-2010 La Farinera Costa, (Vic)
* 2010-2011 Ampliació del Museu Picasso de Barcelona

### Escoles

* 1986-1987 Escola de Pintura Mural a Sant Sadurní d'Anoia.
* 1992-1994 Escola pública a L'Hospitalet de Llobregat.
* 1996-1997 Àgora Jordi Rubió i Balaguer al Campus de la Ciutadella de la UPF.
* 1997-1999 Institut d'Ensenyança Secundària a Roda de Ter.
* 1999-2001 Edifici C.E.S.T.I.C. a l'Eix Macià de Sabadell.

### Altres obres

* 1982-1983 Centre Social a La Seu d'Urgell.
* 1983-1985 Centre d'Assistència Primària a Móra la Nova.
* 1989-1990 Hotel Plaza, Barcelona.
* 1990-1991 Pavelló Olímpic de la Vall d'Hebron, Barcelona.
* 1994-1996 Cinema-Teatre IMAX, Barcelona.

## Referències

* ↑ «Jordi Garcés i Brusés». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial de l'arquitecte
# Artur Garcia Fuster

Artur Garcia Fuster (Barcelona, 14 de febrer de 1991) és un filòleg, escriptor i professor català.
Es va graduar en Filologia Catalana per la Universitat de Barcelona i es va doctorar en la mateixa matèria a la Universitat de Zadar. La seva tesi doctoral sobre l'obra de Jesús Moncada, la primera dedicada a aquest escriptor, li va valer el primer Premi Jesús Moncada de l'Ajuntament de Mequinensa el 2018 i va ser publicat l'any següent.
Va ser professor lector a la Universitat de Zadar (Dalmàcia, Croàcia) entre els anys 2015 i 2018, en el marc dels acords d’aquesta universitat amb l'Institut Ramon Llull, experiència arran de la qual va escriure Partint de Zadar. L'obra va ser guardonada el 2022 amb el Premi de Narrativa Mediterrània Pare Colom, atorgat per l'Ajuntament d'Inca.
Actualment és professor de secundària a Santa Coloma de Gramenet, on imparteix llengua i literatura catalanes. Col·labora habitualment en el digital de crítica literària La Lectora i ho ha fet també amb Núvol i Ara.

## Referències

* 1 2 3 «Artur Garcia Fuster». Kosmopolis. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona. [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ «Blog XarxaLlull » Archive » Defensa de la primera tesi en català a la Universitat de Zadar». [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ «Entregado el I Premio de Investigación Jesús Moncada» (en castellà). Ara Info. Diario Libre de Aragón, 02-12-2018. [Consulta: 5 desembre 2022].
* 1 2 3 «Artur Garcia Fuster en narrativa, Manuel Brugarolas en teatre i Àngel Terrón en poesia, premis Pare Colom 2022». Fora Vila, 23-07-2023. [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ «RESOLUCIÓ sobre selecció del professorat d'estudis catalans a les universitats de fora del domini lingüístic per al curs acadèmic 2015-2016 i per a l'atorgament d'ajuts d'incorporació a les persones seleccionades (exp. 02/L0110 U10 N - professorat català 2015-2016).». Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 6925, 31-07-2015.
* ↑ «Artur Garcia Fuster, Àngel Terron i Manuel Brugarolas s'enduen els premis Pare Colom d'Inca». Ara Balears, 23-07-2022.
* ↑ Recort, Víctor «Artur Garcia Fuster: “A les trobades de catalans a l’exterior, jo pensava: tot això, quanta pasta deu costar?”». El Nacional, 09-01-2023.
* ↑ «Artur Garcia Fuster». Núvol. [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ «Artur Garcia Fuster». Ara. [Consulta: 11 març 2023].
# Winnebago (Illinois)

Winnebago és una vila dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 3.000 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Winnebago tenia 2.958 habitants, 1.009 habitatges, i 841 famílies. La densitat de població era de 821,6 habitants/km².
Dels 1.009 habitatges en un 50,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,9% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 16,6% no eren unitats familiars. En el 14,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,3% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 32,6% entre 25 i 44, un 19,1% de 45 a 60 i un 8,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 59.891 $ i la renda mediana per família de 62.685 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.851 $ mentre que les dones 25.817 $. La renda per capita de la població era de 21.019 $. Aproximadament el 0,9% de les famílies i l'1,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Winnebago». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Winnebago». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Abd al-Ilah

Abd al-Ilah (Taïf, 14 de novembre de 1913 - Al Rehab Palace, 14 de juliol de 1958) fou regent de l'Iraq. Era cosí i cunyat del rei Ghazi I i actuà com a regent en nom de Faisal II des del 4 d'abril de 1939 fins al 2 de maig de 1953, quan Faisal va arribar a la majoria d'edat. Fou també príncep hereu de l'Iraq des de 1943.

## Biografia

Era fill i hereu del rei Ali ibn Hussein, darrer rei del Hijaz i germà gran de Faisal I, i va ser nomenat regent quan el seu cosí Ghazi I va morir en un accident d'automòbil deixant un fill de quatre anys, Faisal II. El 31 de març de 1941 va haver de fugir del país davant del cop d'estat dels militars pro-alemanys de la Plaça Daurada que van podar al poder com a primer ministre a Rashid Ali Gaylani. El càrrec de regent va passar a Xerif Xaraf, un vell i sant parent del rei Faisal. El regent deposat es va exiliar a Amman amb l'ex primer ministre Nuri al-Said com a convidats d'Abd al-Ilah ibn al-Husayn, després rei de Jordània. L'ofensiva britànica, iniciada el 2 de maig, va eliminar el govern de Gaylani. El 26 de maig Abd al-Ilah feia una crida a la revolta de les tribus i als líders religiosos contra Gaylani. El 2 de juny el govern de Gaylani es va enfonsar i l'endemà el primer ministre fugia a l'Iran i Abd al-Ilah era reposat com a regent.
El 1953, Abd al-Ilah va deixar el càrrec quan Faisal II va arribar a la majoria d'edat, però va restar prop del jove rei com a conseller i defensor de les polítiques pro-occidentals.
Abd al-Ilah va morir durant la revolució republicana del juliol de 1958, junt amb gran part de la família reial. El seu cos fou portat al carrer, destrossat i després cremat.

## Carrera militar

Abd al-Ilah va tenir els següents rangs militars:
* Mariscal de camp de les Forces Armades Iraquianes
* Mariscal de la Reial Força Aèria Iraquiana
* Mariscal (honorari) de la RAF

## Referències

* 1 2 3 «'Abd al-Ilah». A: Encyclopædia Britannica. I: A-Ak – Bayes. 15th. Chicago: Encyclopædia Britannica, Inc., 2010. ISBN 978-1-59339-837-8.
* ↑ «Trouble in Paradise». TIME. 21 April 1941. Arxivat de l'original el 28 August 2013.
* ↑ Lyman, Robert. Iraq 1941: The Battles for Basra, Habbaniya, Fallujah and Baghdad. Oxford and New York: Osprey Publishing, 2006, p. 86 (Campaign). ISBN 1-84176-991-6.
* ↑ «Revolt in Baghdad». TIME. 21 July 1958. Arxivat de l'original el 25 December 2018.
* ↑ Karsh, Efraim. Saddam Hussein: a political biography. Grove Press, 2002.
# Tangerine (Florida)

Tangerine és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 826 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tangerine tenia 826 habitants, 323 habitatges, i 256 famílies. La densitat de població era de 277,3 habitants/km².
Dels 323 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,2% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 20,7% no eren unitats familiars. En el 16,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 29,8% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.264 $ i la renda mediana per família de 49.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.585 $ mentre que les dones 22.045 $. La renda per capita de la població era de 21.670 $. Entorn del 2,8% de les famílies i el 2,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tangerine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tangerine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Shattuara II

Shattuara II o Šattuara va ser rei de Mitanni cap a l'any 1280 aC. Era fill o nebot de Wasashatta, al que havia succeït.
Els assiris havien ocupat Hanigalbat, que era el nom del que quedava del regne Mitanni en aquell temps, i el rei dels hitites, Hattusilis III, havia reconegut el domini del rei assiri Adadnirari I sobre el territori. Quan Adadnirari va morir, després d'uns 30 anys de regnat, l'esperit de resistència contra els assiris encara era viu a Hanigalbat. En començar a regnar Salmanasar I potser l'any 1275 aC Šattuara es va rebel·lar contra Assíria amb l'ajut dels hitites i també dels nòmades akhlamu, membres d'unes tribus aramees. El seu exèrcit va ocupar els passos de muntanya i els pous i es va declarar en rebel·lia. Quan un exèrcit assiri va marxar contra ell, la manca d'aigua va fer difícil el camí però no va impedir la victòria assíria. El rei assiri diu en una estela que va matar 14.000 homes i la resta van ser cegats i enviats lluny. Els assiris "van ocupar 9 temples, van destruir 180 ciutats, i els exèrcits hurrites, hitites i dels akhlamu van ser degollats com a bens". Van ocupar també les ciutats de Taidu i Irridu i la muntanya de Kashiari a Eluhat, les fortaleses de Sudu i Harranu fins a Karkemish a l'Eufrates. Una inscripció esmenta la construcció d'un temple dedicat a Adad a la ciutat de Kahat que sens dubte també va ser ocupada. Això passava cap a l'any 1270 aC i va significar el final del regne. Es va deportar en part i es va semi-esclavitzar la població, i els documents assiris esmenten els "homes desarrelats" deportats de Mitanni, que es van enviar a cultivar unes llavors per produir "aliments pel bestiar i per ells mateixos". Entre els deportats s'anomena, per repartir civada entre les persones de Shududu al governador de la ciutat de Nahur, anomenat Meli Sah. A la zona del Balikh es va establir una línia de fortaleses contra els hitites. Mitanni va esdevenir la província de Khanigalbat sota el govern del príncep i gran visir Ili-ippada.

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor. El reino de los hititas. Madrid: Cátedra, 2001, p. 340-342. ISBN 8437619181.
# Woodridge (Illinois)

Woodridge és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 30.934 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Woodridge tenia 30.934 habitants, 11.382 habitatges, i 8.092 famílies. La densitat de població era de 1.435,5 habitants/km².
Dels 11.382 habitatges en un 38,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 28,9% no eren unitats familiars. En el 23,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 36% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 5,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,8 homes.
Entorn del 2,9% de les famílies i el 3,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Woodridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Woodridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sinosaure

El sinosaure (Sinosaurus) és un gènere representat per una única espècie de dinosaure teròpode que va viure en el Juràssic inferior (fa aproximadament 203 i 191 milions d'anys, en l'Hettangià, el Sinemurià i el Pliensbaquià), en la qual avui és la xinesa de regió de Yunnan.
El sinosaure era bípede i carnívor, i es creu que mesurava uns 2,5 metres de llarg, 80 centímetres d'alt i un pes d'uns 200 quilograms. En un principi fou classificat com a dilofosaure, però el 2000 Rahaut, el juntament amb criolofosaure dintre dels tetanurs basals.
Els fòssils d'aquest dinosaure foren trobats en la província de Yunnan, a la Xina, en la formació de Fengjiahe. El sinosaure va ser descrit en 1948 pel paleontòleg xinès Chung Chien Young, a partir de les seves dents i la seva mandíbula inferior.