OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elia Rigotto

Elia Rigotto (Vicenza, 4 de març del 1982) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional del 2005 al 2009. El seu primer equip professional fou el Domina Vacanze, per passar posteriorment a formar part del Team Milram on ajudava a Alessandro Petacchi en els esprints. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Tour del Mediterrani del 2006 i la Copa Sels del 2008. Aquest mateix any fou va ser desqualificat i condemnat a pagar una multa per haver donat una empenta durant l'esprint a l'australià Mathew Hayman que li va provocar una fractura de clavícula.

## Palmarès

* 2003
** 1r a la Targa Crocifisso
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Comunitat de Madrid
* 2004
** 1r al Trofeu Zssdi
** 1r a la Menton-Savona
** 1r al Gran Premi Joseph Bruyère
** Vencedor de 3 etapes del Giro de les Regions
* 2006
** Vencedor d'una etapa del Tour del Mediterrani
* 2008
** 1r a la Copa Sels

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. 137è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2007. 138è de la classificació general

## Referències

* ↑ Michele, Redazione-. «Elia Rigotto ciclista veneto: la carriera» (en italià), 24-12-2020. [Consulta: 25 febrer 2025].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Storia di Elia Rigotto» (en italià). [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ published, Antonio J. Salmerón. «Milram meet in Montegrotto Terme» (en anglès), 06-12-2006. [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Dessel se impone en el Tour del Mediterráneo | elmundo.es». [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Elia Rigotto a segno sulle strade del Belgio» (en italià). [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ published, Cycling News. «Hayman understanding as Rigotto weeps» (en anglès), 27-01-2008. [Consulta: 25 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Elia Rigotto a sitiodeciclismo.net
# Holcus

Holcus és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Holcus gayanus Boiss.
* Holcus lanatus L.
* Holcus mollis L.
* Holcus setiglumis Boiss. et Reuter
(vegeu-ne una relació més exhaustiva a Wikispecies)

## Sinònims

Arthrochloa R. Br., Ginannia Bubani, Homalachna Kuntze, Homalachne Kuntze, Nothoholcus Nash, Notholcus Nash ex Hitchc., Sorgum Adans.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 28.06.08». Arxivat de l'original el 2009-05-06. [Consulta: 28 juny 2008].
# Kingston (Minnesota)

Kingston és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 120 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kingston tenia 120 habitants, 48 habitatges, i 33 famílies. La densitat de població era de 94,6 habitants per km².
Dels 48 habitatges en un 31,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,6% hi vivien parelles casades, en un 4,2% dones solteres, i en un 29,2% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 14,2% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.375 $ i la renda mediana per família de 45.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.750 $ mentre que les dones 19.107 $. La renda per capita de la població era de 13.525 $. Cap de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kingston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kingston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Club Deportivo Pozoblanco

El Club Deportivo Pozoblanco és un club de futbol espanyol amb seu a Pozoblanco, Còrdova, a la comunitat autònoma d'Andalusia. Fundat l'any 1926, juga a Tercera Federació, i celebra els partits a casa a l'Estadio Municipal de Pozoblanco, amb una capacitat per a 5.000 localitats.

## Temporada a temporada

| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 1926–1953 | — | Regional | — |
| 1952–53 | 4 | 1a Reg. | 16è |
| 1953–54 | 4 | 1a Reg. | 12è |
| 1954–55 | 4 | 1a Reg. | 7è |
| 1955–56 | 4 | 1a Reg. | 5è |
| 1956–57 | 3 | 3a | 11è |
| 1957–58 | 3 | 3a | 17è |
| 1958–59 | 4 | 1a Reg. | |
| 1959–60 | 3 | 3a | 15è |
| 1960–61 | 4 | 1a Reg. | 6è |
| 1961–62 | 4 | 1a Reg. | |
| 1962–63 | 4 | 1a Reg. | |
| 1963–64 | 4 | 1a Reg. | |
| 1964–65 | 4 | 1a Reg. | |
| 1965–66 | 4 | 1a Reg. | |
| 1966–67 | 4 | 1a Reg. | |
| 1967–68 | 5 | 2a Reg. | |
| 1968–69 | 5 | 2a Reg. | |
| 1969–70 | 5 | 2a Reg. | |
| 1970–71 | 5 | 2a Reg. | 4t |
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 1971–72 | 5 | 2a Reg. | 14è |
| 1972–73 | 5 | 2a Reg. | 19è |
| 1973–74 | 5 | 2a Reg. | 20è |
| 1974–75 | 5 | 2a Reg. | 14è |
| 1975–76 | 5 | 1a Reg. | 17è |
| 1976–77 | 6 | 2a Reg. | 2n |
| 1977–78 | 6 | 1a Reg. | 1r |
| 1978–79 | 5 | Reg. Pref. | 8è |
| 1979–80 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 1980–81 | 4 | 3a | 6è |
| 1981–82 | 4 | 3a | 16è |
| 1982–83 | 4 | 3a | 4t |
| 1983–84 | 4 | 3a | 9è |
| 1984–85 | 4 | 3a | 6è |
| 1985–86 | 4 | 3a | 5è |
| 1986–87 | 4 | 3a | 18è |
| 1987–88 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 1988–89 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 1989–90 | 4 | 3a | 5è |
| 1990–91 | 4 | 3a | 5è |
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 1991–92 | 4 | 3a | 7è |
| 1992–93 | 4 | 3a | 10è |
| 1993–94 | 4 | 3a | 18è |
| 1994–95 | 4 | 3a | 1r |
| 1995–96 | 4 | 3a | 8è |
| 1996–97 | 4 | 3a | 9è |
| 1997–98 | 4 | 3a | 16è |
| 1998–99 | 4 | 3a | 12è |
| 1999–2000 | 4 | 3a | 7è |
| 2000–01 | 4 | 3a | 11è |
| 2001–02 | 4 | 3a | 17è |
| 2002–03 | 5 | Reg. Pref. | 2n |
| 2003–04 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 2004–05 | 4 | 3a | 6è |
| 2005–06 | 4 | 3a | 17è |
| 2006–07 | 4 | 3a | 12è |
| 2007–08 | 4 | 3a | 5è |
| 2008–09 | 4 | 3a | 10è |
| 2009–10 | 4 | 3a | 6è |
| 2010–11 | 4 | 3a | 3r |
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 2011–12 | 4 | 3a | 12è |
| 2012–13 | 4 | 3a | 15è |
| 2013–14 | 4 | 3a | 18è |
| 2014–15 | 5 | 1a And. | 5è |
| 2015–16 | 5 | 1a And. | 5è |
| 2016–17 | 5 | Div. Hon. | 8è |
| 2017–18 | 5 | Div. Hon. | 6è |
| 2018–19 | 5 | Div. Hon. | 3r |
| 2019–20 | 4 | 3a | 18è |
| 2020–21 | 4 | 3a | 6è / 3r |
| 2021–22 | 5 | 3a RFEF | 12è |
| 2022–23 | 5 | 3a Fed. | 10è |
| 2023–24 | 5 | 3a Fed. | |
* 36 temporades a Tercera Divisió
* 3 temporades a Tercera Federació /Tercera Divisió RFEF

## Antics jugadors

* Sergio Páez
* Pepe Díaz
* Antonio López
* Sergio Navarro

## Antics entrenadors

* Rafael Berges

## Referències

* ↑ «Spain - CD Pozoblanco - Results, fixtures, squad, statistics, photos, videos and news - Soccerway». us.soccerway.com. [Consulta: 15 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial (en castellà)
* Perfil de l'equip Futbolme (en castellà)
# Trio per a piano núm. 2 (Beethoven)

El Trio per a piano núm. 2 en sol major, Op. 1 núm. 2, de Ludwig van Beethoven, és un trio per a piano, violí i violoncel compost entre 1793 i 1795. Fou publicat l'octubre de 1795 per Artaria a Viena en el conjunt dels tres Trios Op. 1. Estan dedicats al príncep Karl von Lichnowsky, un dels primers mecenes del compositor a Viena i antic alumne de Wolfgang Amadeus Mozart.

## Presentació de l'obra

Més serè que el Trio núm. 1, el Trio núm. 2 presenta una introducció en adagio escrita a l'estil de Haydn. El tercer moviment, un scherzo, mostra una idea innovadora característica de Beethoven.
Consta de quatre moviments i la seva execució dura aproximadament 32 minuts:
* Adagio, en compàs 3/4 — Allegro vivace, en compàs 2/4, sol major (462 compassos)
* Largo con espressione, en compàs 6/8, mi major (124 compassos)
* Scherzo. Allegro, en compàs 3/4, sol major (130 compassos)
* Finale. Presto, en compàs 2/4, sol major (455 compassos)

## Referències

* ↑ Cooper, Barry. J.C.Lattès. Dictionnaire Beethoven (en francès), 1991, p. 613. ISBN 978-2-7096-1081-0.
* ↑ Massin, Jean. Fayard. Ludwig van Beethoven (en francès), 1967, p. 845. ISBN 978-2-213-00348-1.
* ↑ «Partitura a Beethoven-haus-bonn». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 25 juliol 2018].
# Blarina

Blarina és un gènere de musaranyes pertanyent a la família dels sorícids.

## Descripció

* Tenen, en general, el pelatge fosc.
* 32 dents.
* Cues relativament curtes.
* La saliva és tòxica i s'utilitza per a sotmetre les preses.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Taxonomia

* Musaranya cuacurta septentrional (Blarina brevicauda) (Say, 1823)
* Musaranya cuacurta meridional (Blarina carolinensis) (Bachman, 1837)
* Musaranya cuacurta d'Elliot (Blarina hylophaga) (Elliot, 1899)
* Blarina peninsulae (Merriam, 1895)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Purification and characterisation of blarinasin, a new tissue kallikrein-like protease from the short-tailed shrew Blarina brevicauda: comparative studies with blarina toxin (anglès)
* 1 2 «Blarina (Genus)» (en anglès). ZipcodeZoo.com. Arxivat de l'original el 15 d’octubre 2014. [Consulta: 14 d’abril 2010].
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ UICN (anglès)
# Arctophila

Arctophila és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Arctophila brizoides Holm
* Arctophila chrysantha Holm
* Arctophila effusa Lange
* Arctophila fulva (Trin.) Andersson
*** Arctophila fulva subsp. fulva
** Arctophila fulva var. fulva
*** Arctophila fulva subsp. pendulina (Laest.) Á. Löve i D. Löve
** Arctophila fulva var. pendulina (Laest.) Holmb.
*** Arctophila fulva subsp. similis (Rupr.) Tzvelev
** Arctophila fulva var. similis (Rupr.) Tzvelev
* Arctophila gracilis Holm
* Arctophila laestadii Rupr.
* Arctophila pendulina (Laest.) Andersson
* Arctophila trichopoda Holm
# Ievhèn Lapinski

Ievhèn Lapinski (ucraïnès: Євген Лапинський) (Kalacheyevsky District, 23 de març de 1942 - Odessa, 29 de setembre de 1999) fou un jugador de voleibol ucraïnès que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on va guanyar la medalla d'or en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Munic, guanyà la medalla de bronze en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món de voleibol de 1966, dues medalles d'or al Campionat d'Europa de voleibol (1967 i 1971) i una medalla d'or a les Universíades de 1965. A nivell de clubs va jugar al Burevestnik Odessa, amb qui guanyà la copa soviètica de 1976. Abans, el 1965, guanyà la lliga soviètica amb l'equip nacional de l'RSS d'Ucraïna. Va ser reconegut com el millor jugador de voleibol d'Odessa del segle xx.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Yevgeny Lapinsky». [Consulta: 22 agost 2023].
* 1 2 «ЛАПИНСКИЙ Евгений Валентинович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 22 agost 2023].
# Pádraig Ó Siochfhradha

Pádraig Ó Siochfhradha (1883 – 19 de novembre de 1964) (pronunciació irlandesa:) i el seu germà Mícheál Ó Siochfhradha foren escriptors, mestres i contadors d'històries en gaèlic irlandès del comtat de Kerry, Irlanda.
El llibre més famós de Pádraig Ó Siochfhradha, escrit amb el nom literari An Seabhac (El falcó), és la comèdia de caràcter semiautobiogràfic Jimín Mháire Thaidhg, publicada el 1919, on narra la seva infantesa sota el control de la seva poderosa mare, Máire. Fou un organitzador actiu dels Voluntaris Irlandesos el 1913 i fou empresonat tres cops per les seves activitats. Fou membre del Seanad Éireann el 1946–1948, 1951–1954 i 1957–1964, cada cop nominat pel Taoiseach. Fou secretari de la Comissió de Manuscrits Irlandesos d'octubre de 1928 a octubre de 1932.

## Llibres

* An Seabhac, "Seanfhocail na Mumhan", ISBN 1-85791-511-9
* Pádraig Ó Siochfhradha, "Jimeen: An Irish Comic Classic", ISBN 0-86278-680-0
* Pádraig Ó Siochfhradha, "Learner's Irish-English pronouncing dictionary in new standard spelling"

## Referències

* ↑ O'Leary, Philip. The Prose Literature of the Gaelic Revival, 1881–1921: Ideology and Innovation. State College, Pennsylvania: Penn State University Press, 1994, p. 161. ISBN 0-271-01064-9.
* ↑ «housetype=1&HouseNum=5&MemberID=1621&ConstID=210 Mr. Pádraig Ó Siochfhradha». Oireachtas Members Database.

## Enllaços externs

* Biografia de Pádraig Ó Siochfhradha a la Princess Grace Irish Library Arxivat 2005-01-25 a Wayback Machine.
* LlAn Biblioteca Pádraig Ó Siochfhradha a l'escola en irlandès d'An Daingean Arxivat 2008-06-22 a Wayback Machine.
* Ó Beir Mo Dhúthracht leis An Seabhac – història i traducció Arxivat 2012-03-06 a Wayback Machine.
# Groc Hansa

Groc Hansa és la denominació comuna de diversos pigments obtinguts del quitrà que s'elaboren a partir de l'acetoacetanilida; són, per tant, pigments sintètics orgànics. Ofereixen una gamma de colors que va deel groc llimona al groc tarongenc, i s'usen principalment en pintura artística. El Groc Hansa clar o brillant, també es diu groc monoazo o arilat.

## Denominació en l'Índex internacional de la color

    Pigment Yellow 1, 3, 5 i 10 (PY 1, PY 3, PY 5, PY 10)

## Història

Els grocs Hansa van fer la seva aparició a Alemanya a partir de 1911, com una marca registrada de Hoechst AG. Van ser els primers pigments orgànics grocs permanents, i van estar disponibles per a ús artístic a partir del 1915. Un dels primers a elaborar-se va ser el groc Hansa G, que ja tenia una excel·lent permanència, avantatjant a altres pigments usats fins llavors.

## Usos

Van ser usats principalment com a substituts assequibles dels grocs de cadmi en la fabricació de
pintures, plàstics, goma i paper encapat.

### Pintura artística

Els pigments groc Hansa donen colors estables i resistents a la llum. Des de 1960 se'ls utilitza amb excel·lents resultats en totes les tècniques de pintura.
Aquests pigments forneuxen una gamma de diferents grocs i, de fet, com a color pictòrica ofereixen diferents matisos. Els colors usuals són groc Hansa clar (o llimona), groc Hansa mitjà i groc Hansa fosc.
| | Amarillo Hansa claro o amarillo monoazo | Amarillo Hansa medio | Amarillo Hansa oscuro |
| HTML | #FFDD00 | #FFCD00 | #FFB000 |
| RGB | (255, 221, 0) | (255, 205, 0) | (255, 176, 0) |
| HSV | (52°, 100 %, 100 %) | (48°, 100 %, 100 %) | (41°, 100 %, 99 %) |
| Referencia | Gamblin | , | Sennelier |

## Vegeu també

* Groc
* Groc monoazo
* Llista de colors

## Referències

* 1 2 3 Gallego, Rosa; Sanz. Diccionario Akal del color. Akal, 2001. ISBN 978-84-460-1083-8.
* 1 2 3
* 1 2 Ball, Philip. La invención del color. Madrid; México, D.F.: Turner / Fondo de Cultura Económica, 2004, p. 293–294. ISBN 84-7506-623-2.
# Josep Català i Soler

Josep Català i Soler (Esplugues de Llobregat, 1 de desembre de 1922 - 4 de febrer de 1990) va ser batlle d'Esplugues de Llobregat entre 1969 i 1979.

## Biografia

De família santjustencs, va estudiar a l'Escola de l'Ateneu d'aquell poble i, posteriorment, continuà els estudis a Barcelona. Va participar en organitzacions d'educació i lleure juvenil. Pels volts de 1960 va ser un dels fundadors del que seria Radio Juventud, una emissora local de ràdio. Josep Català va ser un promotor cultural actiu tota la vida, des de la música i la pintura fins al cinema i el periodisme. També va ser molt actiu en la vida parroquial des de la joventut, militant successivament a Acció Catòlica, Moviment Familiar Cristià i Grups Carismàtics de renovació cristiana.
Després de la Guerra Civil s'afilià al Frente de Juventudes. Va ser designat el 1959 per a la Delegació Sindical del Sindicat Vertical. El 1967 va entrar per terç familiar a formar part de l'Ajuntament d'Esplugues. El 1969 va ser nomenat alcalde. Segons Josep Català en ser nomenat, el seu programa polític volia ser de «continuïtat al que s'ha establert i endegat segons tres punts essencials: diàleg entre autoritats i poble, participació del poble en tot el que sigui possible i preocupació social». Durant els seus anys de mandat va haver de fer front a problemes diversos, com el les aigües residuals, l'augment del cens escolar i la construcció d'escoles, l'ampliació del cementiri, l'adquisició del Casal de Cultura, de can Tinturé, la nova Biblioteca o la construcció de dos mercats nous. També va haver de gestionar la transició a la democràcia, després de la qual es va retirar, tot i que va continuar aconsellant el nou Ajuntament els anys subsegüents.

## Referències

* 1 2 3 4 «"Josep Català i Solé, l'home"». Crònica de la Vida d'Esplugues, 477, 01-03-1990, pàg. 9-10.
* ↑ Gil Bueno, José Luis «El señor Català». Crònica de la Vida d'Esplugues, 477, 01-03-1990, pàg. 15.
* ↑ Culebras Hidalgo, Ricard «In memoriam». Crònica de la Vida d'Esplugues, 478, 01-04-1990, pàg. 8.
* ↑ «"Don José Catalá y Solé, alcalde de Esplugas de Llobregat"». Crònica de la Vida d'Esplugues, 01-01-1970, pàg. 2 [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ Tambo i Calvo, Daniel «Respecte i apreci». Crònica de la Vida d'Esplugues, 477, 01-03-1990, pàg. 11.

## Bibliografia

* Català i Soler, Josep. Joventut i maduresa, somni i realitat: memòria d'una generació. Esplugues de Llobregat: Fundació Josep Català i Soler, 1991.

## Enllaços externs

* «Fundació Josep Català i Soler». Arxivat de l'original el 2015-11-21.
# Trio per a piano núm. 6 (Beethoven)

El Trio per a piano núm. 6 en mi bemoll major, Op. 70 núm. 2, de Ludwig van Beethoven, és un de les dues obres per a piano, violí i violoncel del conjunt Trios per a piano, Op. 70. Fou compost entre 1807 i 1808. Està dedicat, com el Trio núm. 5, «Dels fantasmes», a la comtessa Maria von Erdödy, bona amiga del compositor. Va ser publicat l'agost de 1809 per Breitkopf & Härtel a Leipzig. Segons Carl Czerny, Beethoven hi hauria utilitzat temes populars croats que va escoltar en el seu viatge a Hongria.
El Trio núm. 6 és contemporani de la Simfonia núm. 5 i de la Simfonia núm. 6, «Pastoral». ETA Hoffmann el tenia en elevada estima, com també del Trio núm. 5 «Dels fantasmes», i en va fer un bon elogi a la revista Allgemeine Musikalische Zeitung l'any 1813.
Consta de quatre moviments i la seva execució dura aproximadament 32 minuts:
* Poco sostenuto — Allegro ma non troppo, en mi bemoll major. Inicialment en compàs 4/4, després en 6/8.
* Allegretto, en do major, després en do menor. En compàs 2/4.
* Allegretto ma non troppo, en la bemoll major. En compàs 3/4.
* Finale. Presto, en mi bemoll major. En compàs 2/4.

## Referències

* 1 2 Tranchefort, François-René. Fayard. Guide de la musique de chambre (en francès), 1989, p. 1000. ISBN 2-213-02403-0.
* ↑ «A Stageagent.com». Arxivat de l'original el 2014-05-18. [Consulta: 25 juliol 2018].
# Chimarrogale

Chimarrogale és un gènere de musaranyes de la família dels sorícids.

## Descripció
### Dimensions

El gènere Chimarrogale inclou musaranyes de petites dimensions, amb la llargada del cap i del cos entre 80 i 135 mm, la llargada de la cua entre 60 i 126 mm i un pes de fins a 43 g.

### Característiques cranials i dentals

El crani presenta un neurocrani ample i aplanat. La tercera molar superior és bastant petita. Són presents tres dents superiors unicuspidats.
Els animals d'aquest grup es caracteritzen per la següent fórmula dental:
${\tfrac {3.1.1.3.3.1.1.3}{3.1.1.1.1.1.1.3}}$

### Aspecte

El pelatge és fi, espès, tou i resistent a l'aigua. Les parts dorsals varien entre el gris pissarra i el negrós. Especialment a l'esquena, hi ha pèls més llargs argentats, mentre que les parts ventrals són blanques o de color gris clar. El musell és llarg, puntat i amb zones inflades als costats, d'on sorgeixen les vibrisses, i els ulls són petits. Les orelles són petites, queden amagades al pelatge i tenen una vàlvula antitragal que tanca el conducte auditiu durant les immersions. La cua és aproximadament igual de llarga que el cap i el cos, és fosca a la part de sobre i més clara a la part de sota, i té una cobertura de pèls espessa. Els peus estan ben desenvolupats i una franja de pèls eriçats i plans s'estén a banda i banda de les potes fins als dits. Les femelles tenen tres parells de mamelles inguinals.

## Distribució

El gènere es distribueix des de l'Índia septentrional fins a la Xina central i meridional, Taiwan, el Japó, Indoxina i les illes indonèsies de Sumatra i Borneo.

## Taxonomia

El gènere comprèn sis espècies.
* Chimarrogale hantu
* Chimarrogale himalayica
* Chimarrogale phaeura
* Chimarrogale platycephalus
* Chimarrogale styani
* Chimarrogale sumatrana

## Referències

* 1 2 Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# Claire Giry

Claire Giry (1970) és una biòloga i gestora científica francesa coneguda pel seu treball en l'administració i gestió de la comunitat científica. Va entrar a l'École normale supérieure de Lyon el 1989 i va obtenir el doctorat en biologia molecular i cel·lular a la Universitat Claude-Bernard-Lyon-I el 1996. Després de la seva formació, va iniciar la seva carrera professional al Commissariat à l'énergie atomique et aux énergies alternatives (CEA) el 1997, on va ocupar diversos càrrecs relacionats amb la comunicació científica i les relacions internacionals.
La seva trajectòria professional va incloure posicions de gran responsabilitat, com la de consellera tècnica per a l'ensenyament superior i la recerca al gabinet del Primer Ministre francès entre el 2007 i el 2009. Posteriorment, va ser cap del servei de coordinació estratègica i territorials del Ministeri de l'Ensenyament Superior i de la Recerca, on va implementar el primer Programa d'Inversions per al Futur. El 2012, Giry es va unir a l'Institut National de la Santé et de la Recherche Médicale (Inserm)com a directora de les associacions i relacions externes, abans d'ascendir a directora general delegada el desembre de 2017 i després a presidenta interina el 2018.
Claire Giry va ser nomenada directora general de la recerca i de la innovació el juny de 2021 i, posteriorment, el juliol de 2024, va ser escollida per succeir a Thierry Damerval com a presidenta de l'Agence Nationale de la Recherche (ANR), on va prendre oficialment les seves funcions l'11 de setembre de 2024. Al llarg de la seva carrera, ha estat instrumental en el desenvolupament de les polítiques de recerca i innovació a França, treballant en la promoció de la col·laboració nacional, europea i internacional. La seva contribució ha estat reconeguda amb el títol de Chevalière de la Légion d'Honneur el 31 de desembre de 2014.

## Referències

* ↑ Giry-Lozinguez, Claire. Etude fonctionnelle des collagènes FACITs par expression de protéines recombinantes (Tesi) (en francès). Lyon 1, 1996.
* 1 2 3 «ANR : Claire Giry est nommée présidente- AEFinfo» (en francès). [Consulta: 19 gener 2025].
* ↑ Rivière, Priscille. «Claire Giry devient Directrice Générale Déléguée de l’Inserm» (en francès), 11-12-2017. [Consulta: 19 gener 2025].
* ↑ «"Make our planet great again" : les détails sur le financement des bourses», 20-06-2017. [Consulta: 19 gener 2025].