OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pistacia

Pistacia és un gènere de plantes amb flors amb una desena d'espècies dins la família Anacardiaceae. La seva distribució és a les Illes Canàries, nord-oest d'Àfrica, sud d'Europa, l'Àsia central i occidental i Amèrica del Nord (Mèxic, Texas). Són arbusts o petits arbres de 5 a 15 m d'alt. Les fulles són de disposició alternada, compostes de manera pinnada i poden ser espècies caducifòlies o perennifòlies. Totes les espècies són de sexualitat dioica, però s'han trobat individus monoics de l'espècie Pistacia atlantica. S'estima que aquest gènere té una antiguitat d'uns 80 milions d'anys. Entre les espècies més conegudes hi ha el pistatxer, el llentiscle i el terebint.

## Cultiu i usos

El pistatxer, Pistacia vera, dona els festucs: ja es consumien, en grans quantitats, en el neolític. Altres espècies com el terebint, Pistacia terebinthus, també donen fruit comestibles, però normalment s'aprofiten per la seva resina, com també Pistacia palaestina. La resina del terebint mata certs bacteris i a les muntanyes Zagros s'han trobat gerres amb residus d'aquesta resina que es barrejava amb vi, datades de 5400-5000 aC. És una de les evidències de fabricació del vi més antiga que es coneixen.
El llentiscle o mata (Pistacia lentiscus) és un arbust o petit arbre molt comú a les zones càlides de la conca del Mediterrani i proporciona (sobretot a Grècia) una resina, molt apreciada, anomenada màstic.
El pistatxer xinès (Pistacia chinensis) es cultiva com a arbre ornamental apreciat pel color roig de les fulles a l'hivern a més de tenir l'avantatge de ser l'espècie més tolerant al fred del gènere Pistacia. Les espècies del gènere Pistacia alimenten diverses espècies de lepidòpters, entre elles Pavonia pavonia.

## Taxonomia

| Pistacia aethiopica Kokwaro Pistacia afghanistania Pistacia atlantica Desf. – Betoum Pistacia chinensis Bunge – Pistatxer xinès Pistacia cucphuongensis Dai Pistacia eurycarpa Yalt. Pistacia integerrima J.Stewart Pistacia khinjuk Stocks | Pistacia lentiscus L. – Llentiscle Pistacia malayana M.R.Henderson Pistacia mexicana Kunth – Mèxic Pistacia palaestina Boiss. Pistacia texana Swingle – Texas Pistacia terebinthus L. Pistacia vera L. – Pistatxer Pistacia weinmannifolia J.Poiss. ex Franch. |
Estava abans classificat dins Pistacia: Bursera simaruba (L.) Sarg. (com P. simaruba L.)

## Referències

* ↑ İsfendiyaroğlu, M. & E. Özekera. (2009). Inflorescence features of a new exceptional monoecious Pistacia atlantica Desf. (Anacardiaceae) population in the Barbaros Plain of İzmir/Turkey. Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine. International Journal of Plant Production 3:3.
* ↑ Parfitt, Dan E.; Maria L. Badenes «Phylogeny of the genus Pistacia as determined from analysis of the chloroplast genome». Proceedings of the National Academy of Sciences, 94, 15, juliol 1997, pàg. 7987–92. DOI: 10.1073/pnas.94.15.7987. PMC: 21542. PMID: 9223300.
* ↑ Rod Phillips, Une courte histoire du vin, 2001
* 1 2 «GRIN Species Records of Pistacia». Germplasm Resources Information Network. United States Department of Agriculture. Arxivat de l'original el 2012-12-12. [Consulta: 19 novembre 2010].
# Peònia

Peònia (Paeonia) és un gènere de plantes amb flors de l'ordre de les saxifragals. És l'únic gènere de la família de les peoniàcies (Paeoniaceae).

## Particularitats

Són plantes natives d'Àsia, sud d'Europa i oest de Nord-amèrica.
La majoria d'espècies són herbàcies però algunes són arbusts llenyosos de fins a 1,5–3 metres d'alt. N'hi ha molts cultivars que són populars com a plantes de jardineria.
Dues espècies de peònia són autòctones dels Països Catalans.

## Taxonomia

* Espècies herbàcies (unes 30 espècies)
** Paeonia abchasica
** Paeonia anomala, - peònia asiàtica, xin jiang shao yao
** Paeonia bakeri
** Paeonia broteri
** Paeonia brownii
** Paeonia californica
** Paeonia cambessedesii
** Paeonia caucasica
** Paeonia clusii
** Paeonia coriacea
** Paeonia daurica
** Paeonia emodi
** Paeonia hirsuta
** Paeonia intermedia
** Paeonia japonica
** Paeonia kesrouanensis
** Paeonia lactiflora - peònia de jardí
** Paeonia macrophylla
** Paeonia mairei
** Paeonia mascula - peònia coral·lina, rosa muntesa
** Paeonia mlokosewitschii
** Paeonia obovata
** Paeonia officinalis - peònia de muntanya, herba de Santa Rosa, herba maleïda
** Paeonia parnassica
** Paeonia peregrina - llampoina, rosa de Santa Clara
** Paeonia rhodia
** Paeonia sinjiangensis
** Paeonia sterniana
** Paeonia steveniana
** Paeonia tenuifolia
** Paeonia tomentosa
** Paeonia veitchii
** Paeonia wittmanniana
* Espècies llenyoses (unes 10 espècies)
** Paeonia decomposita
** Paeonia delavayi
** Paeonia jishanensis (sin. Paeonia spontanea) - peònia de Jixan
** Paeonia ludlowii
** Paeonia ostii
** Paeonia potaninii
** Paeonia qiui
** Paeonia rockii (sin. Paeonia suffruticosa) - peònia arbòria

## Galeria

* Peònia
* Un cultivar de Paeonia lactiflora
* Paeonia ludlowii (syn. Paeonia lutea var. ludlowii
* Peònia de muntanya (Paeonia officinalis) 'Rubra Plena' cultivar de flor doble
* Paeonia lactiflora; cultivar
* Paeonia mlokosewitschii
* Paeonia suffruticosa
* Paeonia lactiflora; cultivar
* Paeonia anomala; cultivar

## Referències

* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flora dels Països Catalans 1980

## Enllaços externs

* Flora Europaea: Paeonia
* Flora of China: Paeonia
# Paranthropus boisei

Paranthropus boisei o Australopithecus boisei (anomenat originalment Zinjanthropus boisei) fou un homínid fòssil del gènere Paranthropus.
Les diverses restes trobades permeten saber que aquest homínid visqué entre els 2,6 i 1,2 milions d'anys enrere.
El primer descobridor d'aquesta espècie fou l'antropòloga Mary Leakey el juliol de 1959 a Olduvai, Tanzània. Trobà un crani designat científicament OH 5 i l'espècie rebé el nom inicial de Zinjanthropus boisei. Fou datat en 1,75 milions d'anys. La seva dentadura està adaptada a menjar vegetals durs propis de la sabana.
El 1969 es trobaren al jaciment de Koobi Fora (Kenya) altres cranis (KNM ER732 i KNM ER406) de la mateixa espècie que mostraven el més gran dimorfisme entre els dos sexes detectat en un homínid (essent més grossos els mascles, 68 kg que les femelles 45 kg.). Al mateix jaciment el 1975 es trobaren en el mateix nivell geològic restes d'A. boisei i d'Homo ergaster que demostraven una coetaneïtat d'ambdues espècies cosa que pot indicar que en realitat P. boisei no és un antecessor de la humanitat moderna. El 1993 una altra troballa (KGA10–525) a Kronso Etiòpia mostrà l'espècimen més gran d'aquesta espècie datat en 1,4 milions d'anys. Els cranis tenen entre 475cc i 550cc de capacitat no gaire més que els dels Australopithecus afarensis i Australopithecus africanus.
Arbre genealògic d'acord a un estudi de 2019:
| Hominini | Ximpanzé Sahelantrop Ardipitec Australopithecus anamensis Australopithecus afarensis Parantrop Paranthropus aethiopicus Paranthropus boisei Paranthropus robustus Australopithecus africanus Australopithecus garhi Home de Flores Australopithecus sediba Homo habilis Altres Homo |

## Referències

* ↑ Entrada «Paranthropus boisei» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Leakey, L. S. B. «A new fossil skull from Olduvai» (en anglès). Nature, 185, 4685, 1959, pàg. 491. Bibcode: 1959Natur.184..491L. DOI: 10.1038/184491a0.
* ↑ Parins-Fukuchi, C.; Greiner, E.; MacLatchy, L. M.; Fisher, D. C. «Phylogeny, ancestors and anagenesis in the hominin fossil record». Paleobiology, vol. 45, 2, 2019, pàg. 378–393. Bibcode: 2019Pbio...45..378P. DOI: 10.1017/pab.2019.12.

## Enllaços externs

* Australopithecus boisei page on ArchaeologyInfo.com Arxivat 2011-05-16 a Wayback Machine.
* http://www.mnh.si.edu/anthro/humanorigins/ha/bos.html Arxivat 2007-09-04 a Wayback Machine.
# Kenyantrop

El kenyantrop (Kenyanthropus platyops) és un homínid extint dins del gènere Kenyanthropus, del qual és l'unica espècie coneguda.
Les seves restes fòssils foren trobades al llac Turkana de Kenya el 1999 per Meave Leakey i foren datades amb una antiguitat de a 3,5 a 3,2 milions d'anys. Probablement era bípede i la seva dentadura és intermèdia entre la d'un ésser humà i la d'un mico.
Els gèneres Homo (que inclou humans moderns), Paranthropus i Kenyanthropus van evolucionar a partir d'algunes espècies d'Australopithecus. Hi ha debat sobre si algunes espècies d'australopitec s'han de reclassificar en nous gèneres, o si Parantrop i Kenyantrop són sinònims d'Australopitec, en part a causa de la inconsistència taxonòmica. Està en discussió la seva categorització taxonòmica i alguns pensen que en realitat és un exemplar d'Homo rudolfensis.
La cultura Lomekwi al llac Turkana amb una data de 3,3 milions d'anys és atribuïble a Kenyanthropus o a Australopithecus deyiremeda.

## Referències

* ↑ Briggs, D.; Crowther, P. R.. Palaeobiology II (en anglès). John Wiley & Sons, 2008, p. 124. ISBN 9780470999288.
* ↑ Haile-Selassie, Y «Phylogeny of early Australopithecus: new fossil evidence from the Woranso-Mille (central Afar, Ethiopia)» (en anglès). Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences, vol.365, n.1556, 27-10-2010, pàg. 3323–3331. DOI: 10.1098/rstb.2010.0064. PMC: 2981958. PMID: 20855306.
* ↑ Harmand, S.; Lewis, J. E.; Feibel, C. S. «3.3-million-year-old stone tools from Lomekwi 3, West Turkana, Kenya» (en anglès). Nature, 521, 7552, 2015, pàg. 310–315. Bibcode: 2015Natur.521..310H. DOI: 10.1038/nature14464. PMID: 25993961.
* ↑ Spoor, Fred «Palaeoanthropology: The middle Pliocene gets crowded» (en anglès). Nature, 521, 7553, 2015, pàg. 432–433. Bibcode: 2015Natur.521..432S. DOI: 10.1038/521432a. ISSN: 0028-0836. PMID: 26017440.

## Bibliografia

* Meave G. Leakey, Fred Spoor, Frank H. Brown, Patrick N. Gathogo, Christopher Kiarie, Louise N. Leakey and Ian McDougall (2001). New hominin genus from eastern Africa shows diverse middle Pliocene lineages. Nature, 410:433–40.

## Enllaços externs

* Web dedicat als Kenyanthropus Arxivat 2019-09-05 a Wayback Machine.
# Dmanisi

Dmanisi (en georgià: დმანისი) és un jaciment arqueològic situat al Caucas, a Geòrgia. A Dmanisi, s'han trobat les restes humanes més antigues d'Europa datades en 1,85 milions d'anys aproximadament, l'Home de Geòrgia. Les excavacions van començar el 1936; els primers estris de pedra es van trobar l'any 1984 i, a partir del 1991, un equip de georgians, alemanys, estatunidencs, francesos i espanyols hi van continuar excavant i hi descobriren entre 1991 i 2005 les restes de l'humà de Geòrgia.
| Crani D-2282 | Chopper (triturador) del jaciment de Dmanisi |

## Referències

* ↑ «Skull of early human ancestor unearthed in Georgia» (en anglès). The Guardian, 17-10-2013. [Consulta: 12 març 2025].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2009-10-01 a Wayback Machine..
* Skull D2700.
# The Slim Shady LP

The Slim Shady LP és el primer àlbum del raper Eminem després de signar per Aftermath Entertainment. El primer single va ser «My Name Is». El 2003, la revista Rolling Stone va situar al disc la posició #273 a la llista dels millors àlbums de tots els temps.

## Llista de cançons

* «Public Service Announcement»
* «My Name Is»
* «Guilty Conscience» (feat. Dr. Dre)
* «Brain Damage»
* «Paul»
* «If I Had»
* «97' Bonnie & Clyde»
* «Bitch»
* «Role Model»
* «Lounge»
* «My Fault»
* «Ken Kaniff»
* «Cum on Everybody»
* «Rock Bottom»
* «Just Don't Give a Fuck»
* «Soap»
* «As the World Turns»
* «I'm Shady»
* «Bad Meets Evil» (feat. Royce Da 5-9)
* «Still Don't Give a Fuck»

## Guardons
### Premis

* 2000: Grammy al millor àlbum de rap

## Enllaços externs

* «Eminem Lletres». Arxivat de l'original el 2006-07-12. [Consulta: 10 novembre 2006].
* Eminem: The Slim Shady LP Crèdits de Producció
# Solos (Cilícia)

Solos (grec antic: Σόλοι, llatí: Soli) fou una important ciutat de la costa de Cilícia situada entre les desembocadures dels rius Lamos i Píramos, de cadascun dels quals, segons Estrabó, es trobava a uns 90 km de distància, i a la riba del rierol Líparis.
Segons la tradició, la ciutat la van fundar colons d'Argos i de la ciutat de Lindos de Rodes, tal com diuen Estrabó i Pomponi Mela, i ja és esmentada de Xenofont.
Alexandre el Gran, que la va considerar una ciutat rica, li va imposar un fort tribut (200 talents) per la fidelitat dels seus habitants al rei de Pèrsia, tot i ser d'origen grec, diu Flavi Arrià. La llengua grega parlada a Solos estava molt influïda pel multilingüisme fruit de la barreja dels grecs amb els nadius, i aquesta particularitat era prou coneguda en el món grec, fins al punt que va donar lloc al mot solecisme (σολοικισμός), per indicar casos en què es trenquen les regles de la sintaxi. Val a dir que hi ha autors que atribueixen aquesta referència a la ciutat de Solos de Xipre.
Tigranes II d'Armènia, en el curs de les Guerres Mitridàtiques cap a l'any 78 o 77 aC, la va atacar i destruir, i va deportar els seus habitants a la seva nova capital, Tigranocerta, segons Dió Cassi i Estrabó. Pompeu la va restaurar i la va repoblar amb els pirates que havia capturat a la zona, i la va rebatejar Pompeiòpolis (Πομπηϊούπολις), diuen Plutarc i Apià. Aquest nom, però, no va arrelar.
Hi van néixer el filòsof Crisip i els poetes Filemó el Vell i Arat, i a l'antiguitat es creia que aquest darrer hi estava enterrat en un turó proper a la ciutat.
Queden restes de certa importància de l'antiga ciutat vora Mezitli, al costat de la gran Mersin de Turquia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Smith, William (ed.). «Soli». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 5 abril 2021].
# Farino

Farino és un municipi francès, situat a la col·lectivitat d'ultramar de Nova Caledònia. El 2009 tenia 598 habitants. El pic culminant és el Pic Vincent (850 m). Com el seu veí Sarraméa no té sortida al mar, és el segon més petit i el menys poblat de l'illa.

## Evolució demogràfica

Població de Farino (1956-2009) :
| Població | 142 | 172 | 161 | 194 | 253 | 237 | 279 | 459 | 598 |
| Any | 1956 | 1963 | 1969 | 1976 | 1983 | 1989 | 1996 | 2004 | 2009 |

## Composició ètnica

* Europeus 76%
* Canacs 9,3%
* Polinèsics 12,2%
* Altres, 2,5%

## Història

Aquest municipi es va formar majoritàriament amb pioners de Còrsega, conreadors professionals de cafè, presents a Nova Caledònia des del segle xix. El nom Farino ve de Farinole un municipi de l'Alta Còrsega. A la vila hi nasqué l'escriptor Jean Mariotti, d'origen cors i que ha esdevingut en la consciència col·lectiva com una referència intel·lectual.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1961-2001 | Henri Mariotti | Partit Nacional Caledonià |
| 2001- | Ghislaine Arlie | Reagrupament-UMP |

## Enllaços externs

* Web de Farino
* Divisió administrativa de Nova Caledònia
Belep • Canala • Hienghène • Houaïlou • Kaala-Gomen • Koné • Kouaoua • Koumac • Ouégoa • Poindimié • Ponérihouen • Pouébo • Pouembout • Poum • Poya • Touho • Voh •
Boulouparis • Bourail • Dumbéa • Farino • La Foa • L'Île des Pins • Moindou• Mont-Dore • Nouméa • Païta • Poya • Sarraméa • Thio • Yaté •
Ouvéa • Lifou • Maré •
# Municipi de Glostrup

El municipi de Glostrup és un municipi danès situat al nord-est de l'illa de Sjælland, a la perifèria de Copenhaguen, abastant una superfície de 13 km². Amb la Reforma Municipal Danesa del 2007 va passar a formar part de la Regió de Hovedstaden, però no va ser afectat territorialment.
La ciutat més important i seu administrativa del municipi és Glostrup. Altres poblacions del municipi són:
* Hvissinge
* Ejby

## Consell municipal

Resultats de les eleccions del 18 de novembre del 2009:
| Partit | vots | % vots |
| Socialdemokratiet | 3351 | 33,4 |
| Det Radikale Venstre | 197 | 2,0 |
| Det Konservative Folkeparti | 930 | 9,3 |
| Socialistisk Folkeparti | 1760 | 17,5 |
| Glostruplisten | 482 | 4,8 |
| Dansk Folkeparti | 1396 | 13,9 |
| Venstre | 1738 | 17,3 |
| Enhedslisten - De Rød-Grønne | 175 | 1,7 |

### Alcaldes

| Alcalde | Període | Partit |
| Søren Enemark | 1-1-2007 a 31-12-2009 | Socialdemokratiet |
| | 1-1-2010 a 31-12-2013 | |

## Referències

* ↑ (danès) Resultats eleccions municipals a Glostrup
# Apaxco

Apaxco és un dels 125 municipis de l'estat de Mèxic, que limita al nord i a l'oest amb l'estat d'Hidalgo, al sud amb Tequixquiac i a l'est amb Tequixquiac i Hueypoxtla. El seu nom religiós és San Francisco Apaxco. Apaxco, prové de la llengua nàhuatl, és un topònim aglutinat que es compon de tres paraules: Atl = aigualeix, patztli = gibrell i co = lloc; Apatzco= (Lloc dels gibrells d'aigua o lloc on s'escorren les aigües).

## Geografia

El territori municipal de Apaxco es localitza a l'extrem septemtrional de la vall del Mezquital, entre les coordenades geogràfiques extremes: latitud nord en el paral·lel 19 ° 58 '11 ", en paral·lel 20 ° 01' 51"; i longitud oest del meridià de Greenwich 99 ° 05 '00 ", al meridià 99 ° 11' 52"; es troba al nord-est de l'estat de Mèxic i al nord de la ciutat de Mèxic. La capçalera municipal es localitza a una distància aproximada de 92 quilòmetres de la Ciutat de Mèxic i 128 quilòmetres de la ciutat de Toluca de Lerdo.
El municipi limita al nord i a l'oest amb el estat d'Hidalgo, al sud amb Tequixquiac, a l'oest amb el estat d'Hidalgo i a l'est amb Hueypoxtla. La seva capçalera municipal és Apaxco d'Ocampo, dintre del municipi existeix els poblats de Santa María i Coyotillos.

### Orografia

Apaxco com zona orogràfica comprèn la transició de la Vall de Mèxic cap a la Vall del Mezquital, la major extensió muntanyosa és la Serralada de Tezontlalpan que confronta amb l'estat d'Hidalgo i el municipi de Hueypoxtla, al sud amb el Cerro Mesa Ahumada o Cerro Colorado (muntanya vermella) compartit amb el municipi de Tequixquiac, l'altitud màxima del municipi és el Cerro de El Estudiante, elevació amb de m.s.n.m.

## Política i govern
### Alcaldes

* Guadalupe Hernández Méndez (2003-2006)
* Daniel Parra Ángeles (2006-2009)
* Ignacio Cruz García (2009-2012)
* Daniel Parra Ángeles (2012-2015)
* Jesús Cruz Parra (2016-)

## Demografia
### Localitats

El municipi d'Apaxco té un total de localitats; les principals en població són:
| Localitats | Població |
| Total Municipi | 27 521 |
| Apaxco de Ocampo | 13,836 |
| Santa María Apaxco | 3,747 |
| Coyotillos | 3,084 |

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Municipi d'Apaxco Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (castellà)
# Acambay

Acambay és un dels 125 municipis de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb Aculco, a l'oest amb Temascalcingo, al sud amb Atlacomulco i a l'est amb Timilpan i Jilotepec. Acambay, prové de la llengua otomí, és un topònim aglutinat. El territori municipal d'Acambay és a l'extrem nord-oriental, entre les coordenades geogràfiques extremes: latitud nord en el paral·lel 19° 58′ 11″ i el paral·lel 20° 01′ 51″; i longitud oest del meridià de Greenwich 99° 05′ 00″ al meridià 99° 11′ 52″; és al nord-est de l'estat de Mèxic i al nord de la ciutat de Mèxic. La capçalera municipal és Acambay de Ruiz Castañeda i està localitzada a una distància aproximada de 52 quilòmetres de la ciutat de Toluca de Lerdo.

## Història

Els primers pobladors indígenes de Acambay, van ser els otomís o txitximeques, mateixos que van decidir establir-se en aquest lloc de manera definitiva. Es van dedicar principalment a l'agricultura ia la cria d'animals domèstics.

## Política i govern
### Alcaldes

* Salvador Navarrete Cruz (2010-2012)
* Irineo Ruíz González (2012-2015)
* Ma. del Carmen Peña Mercado (2016-)

## Demografia
### Localitats

| Localitats | Població |
| Total Municipi | 60,918 |
| Acambay | 25,430 |
| Detiña | 2.453 |
| Ganzda | 2.433 |
| San Francisco Shaxni | 2.211 |
| San Pedro de los Metates | 2.048 |
| Puentecillas | 1.851 |
| Tixmadeje Chiquito | 1.377 |
| La Caridad | 1.340 |
| Santa María Tixmadeje | 1,126 |
| La Soledad | |

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Arxivat 2016-10-09 a Wayback Machine.Municipi d'Acambay, INAFED, 2015.
# Cantó de Vic de Bigòrra

El cantó de Vic de Bigòrra és un cantó francès del departament dels Alts Pirineus, enquadrat al districte de Tarbes. Té 15 municipis i el cap cantonal és Vic de Bigòrra.

## Municipis

* Vic de Bigòrra
* Andrest
* Artanhan
* Caishon
* Camalèrs
* Escaunets
* Marçac
* Nolhan
* Pujòu
* Sent Leser
* Sanós
* Siarroi
* Talasac
* Vilanava
* Vièlanava

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1985- | Claude Miqueu | PS, després DVG, després PRG | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 7.383 | 8.044 | 8.367 | 8.593 | 9.450 | 9.211 | 9.842 |
# Alumbrados

Els alumbrados o "enllumenats" van ser una secta herètica present a Espanya entre 1510 i 1530 i va profetitzar la versió més radical del mètode místic del «recolliment» (la unió de l'ànima amb Déu) propugnat pels franciscans, i que va ser condemnada pel mateix orde mendicant, ressaltava la unió passiva de l'ànima amb Déu, deixar anar completament a l'amor diví, l'home és impecabilitat, és a dir, la impossibilitat de pecar per la qual cosa era coneguda amb el nom de «deixadesa» i als seus seguidors com «deixats» o «enllumenats». És alumbrada l'eliminació de qualsevol mediació (de Crist, l'església, els sagraments), i la desaparició de qualsevol norma relativa a la conducta. Alguns nobles van protegir aquests grups que buscaven una religió interior més autèntica.
Segons Joseph Pérez, els alumbrados, «preconitzen un abandonament sense control a la inspiració divina i una interpretació lliure dels textos evangèlics. Els alumbrados afirmen que actuen moguts únicament per l'amor de Déu i que d'ell procedeix la seva inspiració; manquen de voluntat pròpia: és Déu el que dicta la seva conducta; d'això se segueix que no poden pecar. Els alumbrados rebutgen l'autoritat de l'Església, la seva jerarquia i els seus dogmes, així com les formes de pietat tradicional que consideren lligams: pràctiques religioses (devocions, obres de misericòrdia i de caritat), sagraments…».
La Inquisició espanyola va sospitar que hi havia elements herètics en la doctrina dels alumbrados i va iniciar una recerca que va portar a la detenció dels seus principals capitosts (la beata Isabel de la Creu i Pedro Ruiz d'Alcaraz del grup de Guadalajara van ser empresonats a l'abril de 1524 i sentenciats en un acte de fe de juliol de 1529) i a la promulgació per l'inquisidor general, l'erasmista Manrique, d'un «edicte sobre enllumenats» al setembre de 1525, que incloïa una llista de 48 proposicions considerades herètiques. Al 1529 va ser detinguda la beata Francisca Hernández, líder del grup d'alumbrados de Valladolid, i poc després un dels seus principals seguidors, el predicador franciscà Francisco d'Ortiz. La beata va incriminar partidaris seus acusant-los de «luterans». Aquest va ser el cas de Bernardino Tovar, germà de l'erasmista Juan de Vergara, i de María de Cazalla, que va ser torturada sota l'acusació de luteranisme i d'il·luminisme.
Un altre dels denunciats per la beata Francisca Hernández per «luteranisme» va ser l'impressor de la Universitat d'Alcalá, Miguel de Eguía, però va ser absolt el 1533 després de passar més de dos anys a la presó de la Inquisició a Valladolid.

## Referències

* ↑ Foley, Augusta E. «El alumbrismo y sus posibles orígenes». A: Actas del Octavo Congreso de la Asociación Internacional de Hispanistas : celebrado en Brown University, Providence Rhode Island, del 22 al 27 de agosto de 1983 (en castellà). Madrid: Ediciones Istmo, 1986, p. 529.
* 1 2 3 Kamen, Henry. La Inquisición Española. Una revisión histórica (en castellà).
* ↑ Pérez. Breve Historia de la Inquisición en España (en castellà). ISBN 978-84-08-00695-4.
Viccionari
# Cantó de Saint-André-1

El cantó de Saint-André-1 és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a una fracció de la comuna de Saint-André.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2004 - | Yvon Virapin | PCR |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió