OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Antoni Desvalls i d'Ardena

Joan Antoni Desvalls i d'Ardena (Barcelona, 26 d'octubre de 1740 - 10 de març de 1820), sisè marquès de Llupià, quart del Poal, marquès consort d'Alfarràs i net d'Antoni Desvalls i de Vergós, fou un hisendat i científic català. És considerat com un dels homes més il·lustres de la Barcelona del final del segle xviii.

## Biografia

Estudià al col·legi de Cordelles de Barcelona, on va ser un dels deixebles i col·laboradors del jesuïta Tomàs Cerdà, que el formà en matemàtiques.
L'any 1769 va contreure matrimoni amb Teresa de Ribes i d'Olzinelles, marquesa d'Alfarràs. Tingueren 9 fills: Maria Concepció, Maria Raimunda, Maria Josepa, Maria Eulàlia, Miquel, Maria Ignàsia, Anton (casat el 1800 amb Narcisa Sarriera i Despujol), Joan Desvalls i de Ribes, i Oleguer Desvalls i de Ribes.
Com home culte i d'una gran sensibilitat artística va fer construir l'any 1791 a la seva finca d'esbarjo a Horta un jardí d'estil neoclàssic anomenat parc del Laberint d'Horta. El concepte d'aquest jardí —influït per la mitologia grega— es basa en un disseny fet pel mateix Desvalls en col·laboració amb l'arquitecte italià Domenico Bagutti.
L'any 1764 fou un dels fundadors de la Conferència Phisico Mathematica Experimental, de la qual també fou secretari perpetu. Aquesta entitat fou precursora de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, entitat que Desvalls va presidir entre 1799-1808 i 1814-1820. Gran interessat per les matemàtiques, les ciències físiques, la meteorologia, els terratrèmols, l'economia i les belles arts, dominava el francès i l'italià. Gran bibliòfil, posseí una biblioteca important i va escriure diversos treballs sobre física, zoologia i meteorologia, com per exemple la «Disertación sobre los Terremotos» (1783) i «El aerómetro o pesalicores» (1791). Disposava d'un laboratori per a dur a terme experiments físics i químics i construí un aeròmetre dels més exactes de l'època, per mesurar la densitat de l'aire i altres gasos.
Com a bon il·lustrat, introduí millores a Alfarràs. Feu construir una bòbila, dos forns de calç, un molí d'oli i s'explotaren algunes guixeres. A partir del 1774 feu desarmar el turó del Sas fins al terme d'Almenar i restaurà l'antiga església d'Alfarràs.
L'any 1793 amb l'esclat de la Guerra Gran contra la República Francesa Desvalls fou comissionat per l'Ajuntament de Barcelona per organitzar un cos de voluntaris. En la Guerra del Francès (1808) contribuí a la resistència contra les tropes napoleòniques amb béns propis.
El 1812 fou elegit diputat a les corts de Cadis, representant Barcelona, però per manca de salut no hi pogué assistir.

## Referències

* ↑ «Joan Antoni Desvalls i d'Ardena». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «María Teresa de RIBAS y de OLZINELLES». Martín Rodríguez.
* ↑ Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, Galeria de presidents Arxivat 2013-06-01 a Wayback Machine.
# Santa Brígida

«Santa Brígida» té aquests significats:
* Santa Brígida (Gran Canària), municipi de l'illa de Gran Canària, a les illes Canàries
* Santa Brígida d'Amer, església romànica al terme d'Amer (la Selva)
* Santa Brígida de Suècia (Finsta, Suècia, 1303 - Roma, 1373), religiosa, mística i santa sueca, fundadora de l'Orde del Santíssim Salvador, copatrona d'Europa
* Santa Brígida d'Irlanda o de Kildare (~ 451–525), religiosa irlandesa, monja, abadessa i fundadora de diversos convents, venerada com a santa, és un dels sants patrons d'Irlanda, amb els sants Patrici i Columba d'Iona
* Orde de Santa Brígida o Orde del Santíssim Salvador, institut religiós femení de dret pontifici
# Aladdin (Disney)

Aladdin és un personatge de ficció i el protagonista de la 31a pel·lícula d'animació de Walt Disney Pictures, anomenada Aladdin i estrenada l'any 1992. El personatge del film està basat en un conte popular del mateix nom amb origen a l'Orient Mitjà, i compta per als diàlegs amb la veu de l'actor nord-americà Scott Weinger mentre que la interpretació a les cançons és a càrrec de Brad Kane.
El personatge d'Aladdin també protagonitza les dues seqüeles (que es van distribuir directament a vídeo sense passar per les sales de cinema) The Return of Jafar (1994) i Aladdin i el King of Thieves (1996), així com les sèries de televisió animades basades també en la pel·lícula. L'any 2019 Walt Disney Pictures va estrenar una versió en imatge real basada en la pel·lícula de 1992, en la qual el personatge d'Aladdin l'interpreta l'actor Mena Massoud.
Quan coneixem el personatge d'Aladdin a l'inici del film, aquest és un jove d 18 anys sense educació formal que ha crescut vivint als carrers d'Agrabah i havent de robar menjar al mercat local per sobreviure. Quan tan sols era un infant, el seu pare Cassim el va abandonar a ell i la seva mare a la recerca d'una millor vida per la seva família.

## Característiques

Aladdin apareix dibuixat amb grans ulls a l'estil d'altres herois de Disney per tal d'indicar inocència, però, en canvi, les línias del cos tenen un estil més natural i arrodonit del que podria ser habitual en altres personatges de l'estudi d'animació. Expcepció de la seva indumentària sembla un noi modern de 18 anys i, a la pel·lícula sovint se'l descriu com una 'rata de carrer'.
Aladdin es mostra com una persona enginyosa i, finalment, també solidària. Igual que la majoria dels protagonistes masculins de Disney, és un jove heroic que busca guanyar l'afecte de molts altres personatges, cosa que demostra la seva inseguretat. Tot i que durant el film menteix i comet robatoris, mai ho fa amb males intencions sinó per a poder sobreviure. La diferència més gran amb la majoria dels joves herois de Disney és que Aladdin és un personatge actiu i creatiu, més que no pas passiu.

## Referències

* ↑ Finch, Cristopher. The Art of Walt Disney. Harry N. Abrams, 01/11/2004, p. 309–320. ISBN 9780810949645.
* 1 2 «Disney Archives | Aladdin Character History», 30-03-2010. Arxivat de l'original el 2010-03-30. [Consulta: 22 setembre 2023].
# Nodaway

Nodaway és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 132 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nodaway tenia 132 habitants, 58 habitatges, i 38 famílies. La densitat de població era de 98 habitants/km².
Dels 58 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,9% hi vivien parelles casades, en un 6,9% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 29,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 18,2% entre 25 i 44, un 31,8% de 45 a 60 i un 22,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.375 $ i la renda mediana per família de 34.792 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.750 $ mentre que les dones 21.667 $. La renda per capita de la població era de 16.722 $. Entorn del 8,9% de les famílies i l'11,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nodaway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nodaway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Willisville (Illinois)

Willisville és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 694 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Willisville tenia 694 habitants, 270 habitatges, i 194 famílies. La densitat de població era de 705,1 habitants/km².
Dels 270 habitatges en un 36,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,3% hi vivien parelles casades, en un 13% dones solteres, i en un 28,1% no eren unitats familiars. En el 24,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.000 $ i la renda mediana per família de 35.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.386 $ mentre que les dones 21.548 $. La renda per capita de la població era de 12.832 $. Aproximadament el 15,4% de les famílies i el 17,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Willisville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Willisville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Abd-al-Àkhir (nom)

Abd-al-Àkhir és un nom masculí teòfor àrab islàmic (àrab: عبد الآخر, ʿAbd al-Āẖir) que literalment significa ‘Servidor de l'Ésser Suprem’ o ‘de l'Últim’ essent ‘l'Ésser Suprem’ o ‘l'Últim’ un dels epítets de Déu. Si bé Abd-al-Àkhir és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit ‘Abdul `Aakher... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen molts musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.

## Notes

* 1 2 Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «أخر». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «أخر». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «أخر» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Windermere (Florida)

Windermere és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 1.897 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Windermere tenia 1.897 habitants, 704 habitatges, i 561 famílies. La densitat de població era de 654 habitants/km².
Dels 704 habitatges en un 36,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,3% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 20,2% no eren unitats familiars. En el 17,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,69 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 30,5% de 45 a 60 i un 11,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 88.809 $ i la renda mediana per família de 105.737 $. Els homes tenien una renda mediana de 80.693 $ mentre que les dones 37.321 $. La renda per capita de la població era de 51.370 $. Entorn del 2,4% de les famílies i el 3,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Windermere». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Windermere». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mooringsport

Mooringsport és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 833 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mooringsport tenia 833 habitants, 334 habitatges, i 228 famílies. La densitat de població era de 277,3 habitants/km².
Dels 334 habitatges en un 34,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,6% hi vivien parelles casades, en un 18,6% dones solteres, i en un 31,7% no eren unitats familiars. En el 27,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.177 $ i la renda mediana per família de 40.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.167 $ mentre que les dones 21.875 $. La renda per capita de la població era de 14.589 $. Entorn del 9,8% de les famílies i el 10,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mooringsport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mooringsport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pithana

Pithana va ser un rei de Kusar (Kuššar) o Kussara (Kuššara) i després rei de Nesa i Kanesh a mitjans del segle xviii aC. Portava el títol de rei i governava Kushara, ciutat no identificada de l'Anatòlia oriental.
Va conquerir el regne de Neša juntament amb el seu fill Anitta, on probablement era rei Warsama i el van convertir en la seva residència. Aquesta ciutat va ser el nucli originari dels territoris de llengua hitita. A aquest rei, els hitites el consideraven un dels fundadors de la seva dinastia reial.
La Proclamació d'Anitta, un text escrit en hitita, el primer conegut, explica que el rei de Kushara, Pithana, va sortir de la ciutat de Kussara amb molta força, va atacar Nesa durant la nit i la va reduir per assalt. Va fer presoner al rei de la ciutat però no va tocar els seus habitants, sinó que els va tractar «com a pares i mares». Segons Trevor Bryce, això volia dir que hi havia llaços ètnics entre els reis de Kushara i els habitants de Nesa i probablement els dos territoris estaven poblats per indoeuropeus. Però potser només vol dir que els va tractar amb benevolència. Després de la conquesta, la ciutat de Nesa es va convertir en la seu de la dinastia de Kushara.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del Antiguo Oriente II: el fin del segundo milenio. Mèxic: Siglo XXI, 1981, p. 90. ISBN 9788432300417.
* ↑ Bryce, Trevor. El reino de los hititas. Madrid: Cátedra, 2001, p. 62. ISBN 8437619181.
# Anton Maria Espadaler i Poch

Anton Maria Espadaler i Poch (Barcelona, 1952) és filòleg, professor de Literatura Medieval a la Universitat de Barcelona i especialista en literatura medieval i moderna. Ha col·laborat a diversos mitjans i programes, i ha estat membre dels jurats dels premis Crexells, Octubre de novel·la i Ciutat de Barcelona.
Les principals publicacions d'Espadaler inclouen Una reina per a Curial (1984), Història de la literatura catalana (1991), Estiu tot l'any (1996), així com la col·laboració en La història de Jacob Xalabín i altres novel·les breus (2015), dins de l'obra Història de la literatura catalana. A més, va traduir Flamenca: novel·la occitana del segle XIII (2015).

## Referències

* ↑ Anton M. Espadaler i Poch Enciclopèdia Catalana
* ↑ «Entrevista sobre la Flamenca a Anton M. Espadaler».
# Eulàlia Duran i Grau

Eulàlia Duran i Grau (Barcelona, 2 d'abril de 1934) és una historiadora catalana.

## Biografia

Filla d'Hermínia Grau i Aymà i d'Agustí Duran i Sanpere, és catedràtica emèrita de filologia catalana a la Universitat de Barcelona des del 1977. Es doctorà en història moderna per la Universitat de Barcelona el 1979 i s'ha especialitzat en l'estudi de la societat i la cultura del segle xvi als Països Catalans.
Contragué matrimoni amb l'editor, polític i historiador de la literatura catalana Max Cahner i Garcia, matrimoni que el 1986 l'església declarà nul. El 1983 va guanyar el Premi Crítica Serra d'Or de recerca per Les germanies als Països Catalans. Ha escrit articles a les revistes Els Marges i L'Espill.
El 1987 ingressà a l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona i el 2006 va rebre la Creu de Sant Jordi. És membre de l'Institut d'Estudis Catalans des de l'any 1990, i també és sòcia d'honor de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana. L'any 2022 va rebre el primer Premi d'Honor de la Història atorgat per la revista Sàpiens per la seva recerca sobre el Renaixement i per la seva tasca en el foment dels estudis històrics sobre els Països Catalans.

## Obres

* Les Germanies als Països Catalans (1982)
* Lluís Ponç d'Icard i el "Llibre de les grandeses de Tarragona" (1984),
* Història de Barcelona (1975) dirigida per Duran i Sanpere
* Història dels Països Catalans (1981) dirigida per Albert Balcells i González
* Orientacions bibliogràfiques sobre literatura catalana moderna (1474-1833) (1993)
* Renaixement a la carta (1996) amb Pep Solervicens
* Edició crítica de Los col·loquis de la insigne ciutat de Tortosa, de Cristòfor Despuig (1981),
* Edició crítica de la Passió de Cervera (1984)
* Dels fets e dits del gran rey Alfonso. Versió catalana del segle xv de Jordi de Centelles (1990)
* Lluís Nicolau d'Olwer. Cartes a Hermínia Grau i Aymà (1995), en col·laboració amb M. Albet
* Profecia i revolta social al regne de València a l'inici del segle XVI (1996)
* Profecia i poder al Renaixement: texts profètics catalans favorables a Ferran el Catòlic (1997), amb J. Requesens
* Repertori de manuscrits catalans (1474-1620) (1998)
* Literatura catalana moderna (2000)

## Referències

* 1 2 «Eulàlia Duran i Grau». Gran Enciclopèdia Catalana. Gran Enciclopèdia Catalana [Barceona] [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ Pujadas, Joan. «Notes biogràfiques de Max Cahner». A: Servir Catalunya: homenatge als 70 anys de Max Cahner. L'Abadia de Montserrat, 2007, p. 243. ISBN 978-84-8415-909-4.
* ↑ «Eulàlia Duran i Grau». A: Institut d'Estudis Catalans Memòria : curs 2003-2004, 2005, pàg. 108 [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ «La història inunda les Drassanes en la primera nit «Sàpiens»». Nació Digital [Consulta: 3 novembre 2022].

## Enllaços externs

* «Obra de Eulàlia Duran i Grau» a Dialnet.
* «Eulàlia Duran i Grau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Eulalia Duran a lletrescatalanes.cat
# Ignasi Maria de Ferran i de Ribes

Ignasi Maria de Ferran i de Ribes (Barcelona, 1839 - 4 de desembre de 1880), fou un jurisconsult, sociòleg i filòsof.
Era fill de Andreu de Ferran i Dumont (Barcelona 1816-1903) i Francesca Ribes Delcros nascuda a Ceret. Va ser pare del músic Pere-Enric de Ferran i de Rocabruna.
Fou deixeble de Xavier Llorens i Barba. Va exercir a Oviedo com a catedràtic d'economia política i estadística; i a Oviedo i Barcelona, de catedràtic de dret polític i administratiu. També fou secretari del Foment de la Producció Nacional i de l'Institut del Foment. El 1877 va presidir l'Ateneu Barcelonès.
Va defensar a Madrid els interessos proteccionistes dels fabricants catalans.
Va escriure a «La Defensa de la Sociedad», «Eco de la Producción» i «Revista Agrícola».
També fou l'autor de diverses obres i uns quants opuscles, entre els quals es destaquen:
* «Crónica de la Reunión y Concurso Agrícolas de Figueras : 1863, 11, 12 y 13 de septiembre», (castellà) (1863)
* «Del cambio mercantil : importancia de este contrato en el comercio : discurso leído en la Universidad Central» (castellà) (1864).
* «La cuestión social» (castellà) (1873).
* «Extracto metódico de un curso completo de derecho político y administrativo», (castellà) (1873).
* «Cartas de un arrepentido de la Internacional. El comunismo. El derecho al trabajo y la libertad del trabajo», (castellà) premiat amb accèssit per la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques en concurs extraordinari de 1875.
* «Cartas a un arrepentido de la Internacional : las huelgas de trabajadores, las asociaciones de obreros y las cajas de ahorros», (castellà) (1882)

## Referències

* ↑ «Registre de defuncions. Any 1880. Registre núm.7403. (pdf pàg.106)» (en castellà). Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 04-12-1880. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ «Andreu de Ferran i Dumont». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ obra pròpia al Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya
* ↑ Ferran, Ignasi Maria de. Crónica de la Reunión y Concurso Agrícolas de Figueras : 1863, 11, 12 y 13 de septiembre (en castellà). Madrid: R. Ludeña, 1863 [Consulta: 3 octubre 2014].
* ↑ Ferran, Ignasi Maria de. Del cambio mercantil : importancia de este contrato en el comercio : discurso leído en la Universidad Central (en castellà). Madrid: Tip. Gutenberg, 1864 [Consulta: 3 octubre 2014].
* ↑ Ferran, Ignasi Maria de. Cartas a un arrepentido de la Internacional : el comunismo, el derecho al trabajo, la libertad del trabajo (en castellà). Madrid: Tip. Gutenberg, 1882 [Consulta: 3 octubre 2014].

## Bibliografia

* «Ignasi Maria de Ferran i de Ribes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.