OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arquitectura neobizantina

L'arquitectura neobizantina és un estil arquitectònic de la segona meitat del segle xix i inicis del segle xx. Va ser emprada principalment en edificis públics i religiosos. L'arquitectura neobizantina integra elements de l'arquitectura romana d'Orient juntament amb elements lligats a l'arquitectura cristianomedieval de l'Europa de l'Est, principalment ortodoxa, i que va tenir el seu primer desenvolupament a Constantinoble i, d'una manera més general, a l'Imperi Romà d'Orient entre els segles v i ix.
Aquest estil es caracteritza per l'ús de l'arcada i de cúpules en plena cintra; recorre al totxo i l'estuc com a materials de construcció i en la decoració al mosaic.

## Història i creacions

L'estil neobizantí va començar a desenvolupar-se en la Rússia imperial i a l'Europa de l'Est, i va tenir una llarga evolució des de la catedral de Sofia (Sant Petersburg), que data de 1782, a la catedral d'Alexandre Nevski de Sofia (a Bulgària), que va ser construïda el 1882. A Rússia, va ser popularitzada per l'arquitecte Konstantín Ton, que a més va barrejar-hi elements neoclàssics i elements de l'arquitectura russa tradicional. A Belgrad, Sèrbia, l'estil neobizantí es va allargar a les primeres dècades del segle xx, amb l'església de Sant Marc, construïda de 1931 a 1940 per Petar i Branko Krstić o fins i tot el temple de Sant Sava, construït a partir de 1935 sobre els plànols de l'arquitecte Aleksandar Deroko. Dins d'aquest mateix país, l'arquitectura neobizantina ha estat apreciada com a vernacla: per exemple, l'església de Sant Marc de Belgrad està inspirada en el monestir de Gračanica (segle xiv).
De 1850 a 1880, a Bristol es va desenvolupar un estil conegut actualment sota el nom de bizantí de Bristol, i va ser freqüentment emprat en els edificis industrials; aquest estil barrejava elements de l'arquitectura romana d'Orient i de l'arquitectura àrab.
A Marsella, els dos principals edificis religiosos construïts en la segona meitat del segle xix, la basilica de Notre-Dame de la Garde i la catedral de Santa Maria la Major combinen elements neobizantins (protagonisme dels mosaics i de les cúpules) amb elements presos de l'arquitectura romànica.
Als EUA, l'arquitectura neobizantina està present en els edificis més importants del campus de la Universitat de Rice (Houston, Texas), a l'església de Sant Francesc de Sales a Filadèlfia i a la basílica de la Immaculada Concepció construïda entre 1920 i 1959 a Washington DC.
Al principi de la dècada de 1980, el cèlebre arquitecte americà Philip Johnson va dissenyar un annex postmodernista a la Cleveland Play House, que reflecteix clares influències romanes d'Orient.

## Notes

* ↑ Conegut igualment pel nom anacrònic de Imperi Bizantí.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.114. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Arquitectura neobizantina a Rússia Arxivat 2009-10-28 a Wayback Machine..
# Metacinabri

El metacinabri és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom del grec meta i kinnabari, basant-se en la seva associació i composició química semblant a la del cinabri. Pertany al grup esfalerita de minerals.

## Característiques

El metacinabri és un sulfur amb fórmula química HgS, polimorf del cinabri i l'hipercinabri. És de color gris o gris fosc, i la seva ratlla és negra. Cristal·litza en el sistema isomètric, a diferència del cinabri que ho fa en el trigonal, i de l'hipercinabri que ho fa en l'hexagonal. Ho fa en petits i generalment distorsionats cristalls equidimensionals en forma de complexos tetràedres i piritoedres. Els cristalls són de vegades arrodonits i generalment estriats. També cristal·litza de forma laminar, en grups petits de cristalls, en boles arrodonides i en incrustacions. Té una duresa 3 a l'escala de Mohs, la mateixa que la de la calcita. No té exfoliació, i la seva fractura és semiconcoidal o desigual.
Al tractar-se d'un mineral que conté mercuri, cal rentar-se sempre les mans després de manipular-lo. Cal evitar la inhalació de pols quan es trenca. Mai llepar-lo o ingerir-lo, i no escalfar-lo en un ambient sense ventilació perquè emet vapors tòxics de mercuri.

## Formació i jaciments

Es troba en els dipòsits de mercuri formats sota condicions de baixa temperatura prop de la superfície. Es troba associada a altres minerals com cinabri, mercuri, wurtzita, estibina, marcassita, realgar, calcita, barita, calcedònia i hidrocarburs.

## Varietats

* La guadalcazarita és una varietat que conté fins a un 4% de zinc, amb fórmula (Hg,Zn)S. És originària del municipi de Guadalcázar (San Luis Potosí, Mèxic), tot i que també se n'ha trobat a Fenghuang (Hunan, República Popular de la Xina).
* La kittlita és una varietat que conté seleni.
* La leviglianita és una altra varietat que conté zinc, trobada a Stazzema (Lucca, Itàlia).
* L'onofrita és una varietat que conté fins a una part seleni per cada cinc de sulfur, trobada originàriament a San Onofre (Zacatecas, Mèxic).
* La saukovita és una varietat que conté cadmi.

## Referències

* ↑ «Metacinnabar» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 novembre 2014].
* ↑ «Sphalerite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 novembre 2014].
* ↑ «Metacinnabar: The mercury mineral metacinnabar: information and pictures» (en anglès). Minerals.net. [Consulta: 9 novembre 2014].
* ↑ «Metacinnabar» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 9 novembre 2014].
* ↑ «Guadalcazarite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 novembre 2014].
* ↑ «Kittlite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 novembre 2014].
* ↑ «Leviglianite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 novembre 2014].
* ↑ «Onofrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 novembre 2014].
* ↑ «Saukovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 novembre 2014].
# Paul Freedman

Paul Freedman (Nova York, 15 de setembre de 1949) és un historiador nord-americà. És catedràtic Chester D Tripp d'història a la Universitat Yale i especialista en història social de l'Edat mitjana, particularment de la història de Catalunya. També ha fet estudis sobre la cuina medieval.
Freedman es llicencià en història a la Universitat de Califòrnia (1971) i es doctorà el 1978 a Berkeley. Una beca predoctoral li permeté treballar en arxius catalans i s'especialitzà en la història de la pagesia a l'Edat Mitjana; el llibre The Diocese of Vic: Tradition and Regeneration in Medieval Catalonia és la versió publicada de la seva tesi. Fou professor a la Universitat Vanderbilt (1979-1997) i després a Yale.
Va guanyar el premi Haskins Medal de la Medieval Academy of America pel seu llibre Images of the Medieval Peasant. Des de 1996 és membre corresponent de la Secció Històrico-Arqueològica de l'Institut d'Estudis Catalans i des de 2005 de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.

## Publicacions

* The Diocese of Vic: Tradition and Regeneration in Medieval Catalonia, 1983.
* The Origins of Peasant Servitude in Medieval Catalonia, 1991.
* Images of the Medieval Peasant, 1999.
* Food: The History of Taste (ed.), 2007.
* Out of the East: Spices and the Medieval Imagination, 2008.
* Ten Restaurants That Changed America, 2016.
* Assaigs d'història de la pagesia catalana Barcelona, Edicions 62, 1988 [recull d'articles traduïts al català]

## Conferència

* (video) HIST 210: The Early Middle Ages, 284–1000 (Fall 2011), conferència als cursos oberts Open Yale Courses.

## Bibliografia

* Entrevista a L'Avenç 364 (gener 2011), p. 18-28

## Enllaços externs

* Pàgina personal a la web de Yale.edu
* Pàgina personal a la web de l'IEC
# Vivianita

La vivianita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany i dona nom al grup vivianita de minerals. Va ser descoberta l'any 1817 a Cornualla (Anglaterra), i rep el seu nom del mineralogista i polític anglès John H. Vivian, el seu descobridor.

## Característiques

És un fosfat de ferro hidratat, sense anions addicionals. Quan està acabat d'extreure aquest mineral pot arribar a ser gairebé incolor, però un cop extret s'oxida el Fe$^{2+}$ a Fe$^{3+}$, adquirint una coloració blau fosc a blau-verd. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'1,5 a 2. Cristal·litza en el sistema monoclínic formant cristalls allargats i aplanats, que a vegades poden ser arrodonits. També forma agrupacions, incrustations o concrecions, i pot ser trobada de manera terrosa o en pols. A més dels elements de la seva fórmula, Fe$^{2+}$₃(PO₄)₂·8H₂O, sol portar com impureses: manganès, magnesi i calci.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vivianita pertany a «08.CE: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O sobre 1:2,5» juntament amb els següents minerals: chudobaïta, geigerita, newberyita, brassita, fosforrösslerita, rösslerita, metaswitzerita, switzerita, lindackerita, ondrušita, veselovskýita, pradetita, klajita, bobierrita, annabergita, arupita, barićita, eritrita, ferrisimplesita, hörnesita, köttigita, manganohörnesita, parasimplesita, pakhomovskyita, simplesita, cattiïta, koninckita, kaňkita, steigerita, metaschoderita, schoderita, malhmoodita, zigrasita, santabarbaraïta i metaköttigita.

## Formació i jaciments

Apareix com a mineral secundari comú a la zona d'oxidació de jaciments de minerals metàl·lics, en pegmatites de tipus granit contenint fosfats, associada a materials orgànics reemplaçant a aquests en fòssils, o en argiles al·luvials. Sol trobar-se associada a altres minerals com: metavivianita, ludlamita, pirita, pirrotina, siderita, santaclaraïta o limonita.

## Grup vivianita

El grup vivianita està format per fosfats o arsenats amb un metall (magnesi, manganès, ferro, cobalt, níquel, coure o zinc), més vuit molècules d'aigua, cristal·litzant tots ells en el sistema monoclínic. És dimorf del grup simplesita amb igual fórmula química però en triclínic.
| Espècie Fórmula Annabergita Ni₃(AsO₄)₂·8H₂O Arupita Ni₃(PO₄)₂·8H₂O Babanekita Cu₃(AsO₄)₂·8H₂O Barićita (Mg,Fe)₃(PO₄)₂·8H₂O Eritrita Co₃(AsO₄)₂·8H₂O Hörnesita Mg₃(AsO₄)₂·8H₂O | Espècie Fórmula Köttigita Zn₃(AsO₄)₂·8H₂O Manganohörnesita (Mn,Mg)₃(AsO₄)₂·8H₂O Pakhomovskyita Co₃(PO₄)₂·8H₂O Parasimplesita Fe$^{2+}$₃(AsO₄)₂·8H₂O Vivianita Fe$^{2+}$₃(PO₄)₂·8H₂O |

## Referències

* ↑ «Vivianite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 febrer 2015].
* 1 2 «Vivianite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 febrer 2015].
# Mini

El mini (del llatí minium, vermelló), també anomenat plom vermell, és un mineral de la classe dels òxids que pertany i dona nom al grup del mini.

## Característiques

El mini és un tetraòxid de plom de fórmula química Pb₃O₄. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. S'utilitzava com a pigment per a pintures des de la prehistòria i fins fa uns anys per a pintures antioxidants, per sota de la pintura exterior del color desitjat. En estar fet a base d'un metall pesant, és tòxic.

## Formació i jaciments

Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la pedrera de Can Rovira, a Sant Fost de Campsentelles (Vallès Oriental, Barcelona) i a la mina La Cresta, a Bellmunt del Priorat (Priorat, Tarragona).

## Referències

* ↑ «Minium» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 febrer 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 73». European Journal of Mineralogy, 35, 3, 19-06-2023, pàg. 397–402. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-397-2023 [Consulta: 4 juliol 2023].

## Vegeu també

* Blanc de plom
Viccionari
# Acantita

L'acantita és un mineral de la classe dels sulfurs que va ser descrit per primera vegada el 1855 per Gustav Adolf Kenngott, qui la va trobar a Jáchymov, Bohèmia, República Txeca. El nom prové de la paraula grega akantha que significa espina o fletxa, en referència a la seva forma cristal·lina. És isostructural amb l'aguilarita. Pertany i dona nom al grup de l'acantita.

## Propietats

L'acantita, amb fórmula Ag₂S, cristal·litza en el sistema monoclínic. És un mineral tou, ja que la seva duresa va de 2 a 2,5 a l'escala de Mohs. És la forma estable de sulfur d'argent per sota de 177 °C. Quan aquest sulfur sobrepassa aquesta temperatura es converteix en argentita.
L'estructura química de l'argentita és cúbica, però quan es refreda per sota dels 177 °C i es converteix en acantita es torna monoclínica. El nom argentita s'utilitza de manera errònia per descriure seudomorfismes pseudo-cúbics de sulfur d'argent on la forma cristal·lina cúbica original de l'argentita s'ha mantingut al refredar-se. La forma correcta d'etiquetar aquests espècimens hauria de ser "acantita, pseudo-cúbica" o "acantita pseudomòrfica després d'argentita". Tots els sulfurs de plata trobats a la naturalesa a temperatura ambient són acantites.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'acantita pertany a «02.BA: sulfurs metàl·lics amb proporció M:S > 1:1 (principalment 2:1) amb coure, argent i/o or» juntament amb els següents minerals: calcocita, djurleïta, geerita, roxbyita, anilita, digenita, bornita, bellidoïta, berzelianita, athabascaïta, umangita, rickardita, weissita, mckinstryita, stromeyerita, jalpaïta, selenojalpaïta, eucairita, aguilarita, naumannita, cervel·leïta, hessita, chenguodaïta, henryita, stützita, argirodita, canfieldita, putzita, fischesserita, penzhinita, petrovskaïta, petzita, uytenbogaardtita, bezsmertnovita, bilibinskita i bogdanovita.

## Formació i jaciments

És un mineral comú de plata que es troba a les vetes hidrotermals de baixa temperatura i en zones d'enriquiment secundari. Es presenta en associació amb plata nativa, pirargirita, proustita, polibasita, estefanita, aguilarita, galena, calcopirita, esfalerita, calcita i quars. Als territoris de parla catalana se n'ha trobat acantita a la pedrera Berta (El Papiol, Barcelona), a la mina Atrevida (Vimbodí, Tarragona) i a la mina Balcoll (Falset, Tarragona).

## Varietats

Existeix una varietat d'acantita anomenada acantita zínquica (Zincian Acanthite, en anglès), que com el seu nom indica conté zinc a la seva fórmula. Va ser trobada a la mina Hiaco, Potosí (Bolívia).

## Referències

* ↑ «Acanthite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 febrer 2014].
* ↑ «Argentite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 febrer 2014].
* ↑ «Zincian Acanthite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 febrer 2014].
# Fradique de Menezes

Fradique de Menezes (São Tomé, 21 de març, 1942) fou el President de São Tomé i Príncipe entre 2003 i 2011.

## Primers anys

Fradique de Menezes va néixer a l'illa de São Tomé el 1942, abans que São Tomé i Príncipe s'independitzés de Portugal, fill d'un portuguès i d'una dona local. Va assistir a l'escola secundària a Portugal. Després va estudiar a l'Institut Superior de Psicologia Aplicada de Lisboa, Portugal i a la Universitat Lliure de Brussel·les.

## Càrrecs

Menezes és un important home de negocis. Fou ministre d'afers estrangers de São Tome i Príncipe de 1986 a 1987. Més tard fou escollit President a les eleccions de juliol de 2001 amb el 55,2% dels vots, derrotant el candidat Manuel Pinto da Costa, qui va rebre el 40%. Va prendre possessió el 3 de setembre de 2001. Ha renunciat a la seva ciutadania portuguesa per a poder presentar-se. El 16 de juliol de 2003, mentre era de viatge a Nigèria, es produí un cop d'estat militar liderat per Fernando Pereira, però Menezes fou restaurat el 23 de juliol de 2003, després d'algunes negociacions.
Menezes va ser reelegit el 30 de juliol de 2006, obtenint el 60,58% dels vots i derrotant Patrice Trovoada, fill de l'antic president Miguel Trovoada.
El 12 de febrer de 2009 es va anunciar el descobriment d'un intent de cop d'estat que suposadament implicava el líder del Front Democràtic Cristià Arlecio Costa. Costa i 30 més foren detinguts. En una conferència de premsa el 24 de febrer Menezes va dir que estava "tocat" pel suport de les forces de seguretat; també va dir que estaria disposat a deixar el càrrec si era "la raó que les coses no estan funcionant en aquest país". No es va presentar a la reelecció a les eleccions de juliol de 2011

## Referències

* 1 2 http://www.portugaldigital.com.br/noticia.kmf?noticia=5007356&canal=213 Arxivat 2011-07-06 a Wayback Machine.
* 1 2 Elections in São Tomé and Príncipe, African Elections Database.
* ↑ "Coup leaders hand power back to civilian president", IRIN, July 23, 2003.
* ↑ "Incumbent wins vote", IRIN, August 2, 2006.
* ↑ "Sao Tome leader 'still in charge'", AFP, February 25, 2009.

## Enllaços externs

* Biografia al CIDOB
# Pickeringita

La pickeringita és un mineral del grup halotriquita, de la classe dels sulfats. Rep el seu nom del lingüista i filòleg americà John Pickering (1777-1846).

## Característiques

La pickeringita és un sulfat d'alumini i magnesi. Cristal·litza en el sistema monoclínic, i es troba formant incrustacions i eflorescències. Rarament forma cristalls aciculars, radials o agregats. Té una fractura concoidal i una ratlla més clara que el color. És un mineral tou, i la seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 1,5 i 2. Es disgrega progressivament amb l'aire i perd aigua quan s'escalfa. Pertany al grup halotriquita, espècie amb la qual forma una sèrie de solució sòlida. També forma almenys una sèrie parcial cap a l'apjohnita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pickeringita pertany a «07.CB: Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dwornikita, gunningita, kieserita, poitevinita, szmikita, szomolnokita, cobaltkieserita, sanderita, bonattita, aplowita, boyleita, ilesita, rozenita, starkeyita, drobecita, cranswickita, calcantita, jôkokuita, pentahidrita, sideròtil, bianchita, chvaleticeita, ferrohexahidrita, hexahidrita, moorhouseita, nickelhexahidrita, retgersita, bieberita, boothita, mal·lardita, melanterita, zincmelanterita, alpersita, epsomita, goslarita, morenosita, alunògen, meta-alunògen, aluminocoquimbita, coquimbita, paracoquimbita, rhomboclasa, kornelita, quenstedtita, lausenita, lishizhenita, römerita, ransomita, apjohnita, bilinita, dietrichita, halotriquita, redingtonita, wupatkiita i meridianiita.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari comú format per l'alteració de la pirita en roques aluminoses o en els filons de carbó. Es troba a la zona oxidada de dipòsits minerals hidrotermals pirítics, en general en les zones àrides. Sol trobar-se associada a altres minerals com: kalinita, alunògen, epsomita, melanterita, copiapita i guix. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a les mines d'Alum de La Vilella Alta (Priorat) i a les mines de la Riera de Cervelló (Baix Llobregat).

## Varietats

Es coneixen tres varietats:
* La ferropickeringita, una varietat rica en ferro.
* La kasparita, una varietat rica en cobalt.
* La pickeringita mangànica, una varietat en què el manganès pot substituir (Mg, Fe) en la sèrie que es forma cap a l'apjohnita.

## Referències

* ↑ «Pickeringite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 març 2015].
* 1 2 «Halotrichite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 març 2015].
* ↑ «Halotrichite-Pickeringite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 març 2015].
* ↑ «Handbook of mineralogy» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 març 2015].
* ↑ «Pickeringite from Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 29 gener 2024].
* ↑ «Ferropickeringite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 març 2015].
* ↑ «Kasparite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 març 2015].
* ↑ «Manganoan Pickeringite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 març 2015].
# Bodos

Els bodos són un conjunt de pobles d'origen mongol que parlen una Llengua tibetobirmana (bara, garo, dimasa, etc.) esteses per una zona compresa des del sud del Bhutan, l'Assam, fins a l'est de Tripura (un milió i mig d'individus aproximadament). A Assam, però, hi són més nombrosos i han fet més reivindicacions.
Són agricultors i ramaders i coneixen la tecnologia dels metalls, la ceràmica i el teixit. Llur organització familiar és patrilineal, amb restes d'organització matrilineal entre els garos. Han rebut una forta influència de la civilització hindú i han adoptat parialment el sistema de castes. Llurs creences religioses han influït en el tantrisme.
En els darrers anys una part important del poble s'ha aixecat contra l'Índia, reclamant un estat separat o fins i tot la independència. Una treva amb un dels dos grups guerrillers (el Bodoland Liberation Tiger Force, BLTF) abans Bodo Liberation Tiger, es va establir el 2003.
# Rima assonant

La rima assonant és aquella en què, a partir de la darrera vocal tònica, únicament coincideixen els sons vocàlics dels versos. Vet aquí un exemple de rima assonant en un poema de Gabriel Ferrater. Sols rima en català oriental, perquè Ferrater era de Reus, on es pronuncien igual la a de mira i la e de trauries.
| « | Si s'allunya i no et mira, si t'és advers l'instant, de plorar què en trauries? Si et sent, neci, riurà. | » |
| — Extret del poema Plorar |||

## Referències

* ↑ Avilès, Jordi. Introducció a l'estilística llatina. Universita de Barcelona, p. 141. ISBN 9788447536849.
* ↑ Ferrater, Gabriel. Teoria dels cossos. vol. 10 de El Ventall de la poesia. 2a ed.. Empúries, 1989, p. 109. ISBN 9788475961934.
# Diada de l'alfabet coreà

El dia del Hangul, també anomenat Dia de la proclamació del Hangul o Diada de l'alfabet coreà, és una diada nacional de Corea que commemora la invenció i proclamació, per part del rei Sejong el Gran, del Hangul, l'alfabet nadiu i propi del Coreà. Se celebra el dia 9 d'octubre a Corea del Sud i el 15 de gener a Corea del Nord.
Segons la Crònica del rei Sejong, aquest rei va proclamar la publicació del Hunmin Jeongeum, document que introduïa l'alfabet recentment creat i que en un principi va ser conegut amb aquest mateix nom. La proclamació es va produir el novè mes del calendari lunar de 1446. El 1926, la Societat Hangul va celebrar el vuitè sexagèssim (és a dir, el 480) anniversari de la declaració del Hangul l'últim dia del novè mes del calendari lunar, que correspon al 4 de novembre del Calendari gregorià. Membres de la Societat van declarar que era la primera vegada que s'obserbava el "Gagyanal(가갸날)". Aquest nom prové de "Gagyageul(가갸글)", un nom antic per al Hangul, basat en un recitació mnemotècnica que començava amb les paraules "gagya geogyeo(가갸거겨)". El nom de la diada commemorativa va canviar a "Hangullal" el 1928, poc després que el terme "Hangul" creat originalment el 1913 per Ju Si-gyeong fos acceptat per tothom com a nom modern per a l'alfabet. La diada va ser celebrada d'acord amb el calendari lunar.
El 1931, la diada es va traslladar al 29 d'octubre del calendari gregorià. El 1934 va sortir la idea que s'havia d'adoptar el calendari julià que era el que s'usava el 1446, per això la diada va ser traslladada al 28 d'octubre.
El descobriment el 1940 d'una còpia original del Hunmin Jeongeum Haerye, un volum de comentaris del Hunmin Jeongeum, aparegut poc després del document que comentava, revelava que el Hunmin Jeongeum va ser anunciat durant els primers deu dies (sangsun; 상순; 上旬) del novè mes. El desè dia del novè més de 1446 del calendari lunar és equivalent al 9 d'octubre de 1446 en el calendari julià. Després de l'establiment del govern de Corea del Sud el 1945, el dia de la diada del Hangul, el 9 d'octubre, va ser declarat dia de festa, dia no laborable en el qual els funcionaris tenien festa.
Aquest estatus legal va ser modificat el 1991 degut a les pressions de la patronal Chaebol que volia que s'incrementessin el nombre de dies laborables, juntament amb el desig d'introduir a Corea la Diada de les Nacions Unides. Malgrat això, la diada del Hangul Day encara es considera un dia de commemoració nacional. La Societat Hangul ha fet companyes per restablir la diada com a dia no laborable però no ha tingut gaire èxit.
Corea del Nord celebra l'equivalent Dia del Chosŭn'gŭl el 15 de gener commemorant el dia de 1444 (1443 en el calendari lunar), en què se situa la creació de l'actual Hunmin Jeongeum.
Alguns lingüistes nord-americans i alemanys, fins i tot James D. McCawley, celebren aquesta diada cada any en reconeixement de la creació de l'alfabet coreà com un esdeveniment lingüístic d'una importància global.