OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anna Rubió i Rodán

Anna Rubió i Rodán, nascuda a Barcelona el 1960, és llicenciada en Història per la Universitat de Barcelona (UB) i imparteix docència a diversos ensenyaments de la Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals (FIMA) de la Universitat de Barcelona (UB) relacionats amb els sistemes d'informació, les tècniques documentals historiogràfiques i les tècniques de comunicació.
També és traductora del polonès al català i al castellà. L'any 1999, juntament amb Jerzy Slawomirski, amb qui ha el·laborat una cinquantena de traduccions de la literatura polonesa clàssica i contemporània al català i al castellà, va guanyar el Premi Ciutat de Barcelona de traducció en llengua catalana amb la traducció de l'obra Dietari (1953-1956), de Witold Gombrowicz, novel·lista i dramaturg polonès nascut el 1904.
Ha escrit diversos articles sobre biblioteconomia, documentació i arxivística, la seva docència i els perfils dels seus professionals, i forma part del comitè científic i organitzador de les Jornades Educació i Arxius.
També és una persona activa als diferents òrgans de gestió de la Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals, formant part del Consell d'Estudis d'Informació i Documentació i Gestió d'Informació i Documentació Digital, de la Comissió de Dinamització Lingüística de la Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals (FIMA) i essent directora del postgrau de Prescripció Lectora. També va ser Secretària Acadèmica, Cap d'Estudis i membre del Consell Assessor de la Facultat.
Actualment imparteix docència en el grau de Gestió d'Informació i Documentació Digital, el màster de Biblioteques i Col·leccions Patrimonials i el màster de Gestió i Direcció de Biblioteques i Serveis d'Informació.

## Referències

* ↑ Group, PMB. «Rubió i Rodon Anna Catalogue en ligne». [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Anna María Rubió Rodón» (en castellà). [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Traducció en Llengua Catalana 1999 – PREMIS CIUTAT DE BARCELONA». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 26 octubre 2024].
* ↑ «https://cercabib.ub.edu/discovery/search?query=any,contains,anna%20rubio%20rodon&tab=Everything&search_scope=MyInst_and_CI&vid=34CSUC_UB:VU1&offset=0» (en anglès). [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Memòries - Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals - Universitat de Barcelona - Universitat de Barcelona». [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Òrgans de govern - Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals - Universitat de Barcelona - Universitat de Barcelona». [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Anna Rubió i Rodon». Directori de la Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals.
# Anna Sundström

Anna Sundström, nascuda com a Anna Christina Persdotter (26 de febrer de 1785 a Kymlinge, Estocolm – 27 de juny de 1871 a la parròquia d'Adolf Fredriks, Estocolm), va ser una química sueca. Va ser assistent del químic Jöns Jacob Berzelius de 1808 a 1836. Anna Sundström ha estat coneguda com la primera dona química de Suècia, un honor que pot compartir amb Louise Hammarström i amb Eva Ekeblad.

## Biografia

Anna Persdotter era filla del pagès Per Jansson, i més tard va prendre el nom de Sundström. Al principi, es va traslladar a la capital per fer de minyona, i el 1808 va ser emprada com a treballadora domèstica a casa de Jöns Jacob Berzelius, que era considerat un dels pares de la química moderna. Va actuar eficaçment com a ajudant i col·laboradora en la seva recerca. Així, mentre hi treballava, es va formar en química i en va adquirir un ampli coneixement. Berzelius en digué: «Està tan acostumada a tots els equips i els seus noms que podria, sense dubtar-ho, fer-la destil·lar àcid clorhídric». Sundström també administrava el seu laboratori i supervisava els seus estudiants, que afectivament l'anomenaven «Anna estricta».
Es va veure obligada a deixar la seva feina quan Berzelius es va casar amb Elisabeth Poppius el 1836. Alguns dels treballs que Berzelius va fer durant el període en què Sundstrom l'estava ajudant són aquests.
* La teoria de la reacció electroquímica, que conclou que es pot enviar un corrent elèctric entre dues substàncies per iniciar un intercanvi d'electrons.
* El dualisme electroquímic, una de les obres més conegudes. Tractava de la pila voltaica, que es va utilitzar en la primera bateria elèctrica inventada per Humphry Davy el 1803, i el seu poder per descompondre's químicament de tal manera que se separava en components de càrrega oposada.
* Estequiometria en química inorgànica, posant lloc els pesos atòmics dels elements i les fórmules de tots els compostos inorgànics. Això va fer que els científics posteriors l'encunyessin amb el nom d'estequiometria.
* El descobriment dels elements vanadi, lantà, didimi, erbi, terbi i seleni.

## Llegat

Cada any, la divisió de química inorgànica de la Societat Química Sueca selecciona la millor tesi doctoral sueca en química inorgànica i lliura a l'autor o autora el Premi Anna Sundström.

## Referències

* 1 2 Trofast, Jan. «Anna Sundström – Berzelii hushållerska och hjälpreda» (en suec). Svenska Kemisamfundet (Societat Química Sueca). [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ Sundström Arxivat March 20, 2012, a Wayback Machine.
* ↑ «Jöns Jacob Berzelius - Organic chemistry» (en anglès). Encyclopedia Britannica. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ Anna Sundström Award Arxivat April 3, 2015, a Wayback Machine.
# Horace (Kansas)

Horace és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 143 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Horace tenia 143 habitants, 55 habitatges, i 37 famílies. La densitat de població era de 230,1 habitants/km².
Dels 55 habitatges en un 38,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,4% hi vivien parelles casades, en un 5,5% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,5% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 36,4% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 5,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 122,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.875 $ i la renda mediana per família de 43.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.625 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 15.602 $. Entorn del 15,6% de les famílies i el 20,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Horace». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Horace». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Orono (Minnesota)

Orono és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 7.538 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Orono tenia 7.538 habitants, 2.766 habitatges, i 2.196 famílies. La densitat de població era de 181 habitants per km².
Dels 2.766 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,8% hi vivien parelles casades, en un 5,2% dones solteres, i en un 20,6% no eren unitats familiars. En el 15,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 32,5% de 45 a 60 i un 9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102 homes.
La renda mediana per habitatge era de 88.314$ i la renda mediana per família de 101.114$. Els homes tenien una renda mediana de 61.913$ mentre que les dones 34.964$. La renda per capita de la població era de 65.825$. Entorn del 0,5% de les famílies i l'1,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Orono». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Orono». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Alleanza Nazionale

Aliança Nacional (italià: Alleanza Nazionale, AN) fou un partit polític conservador italià.

## Història

Es va fundar en gener de 1995, com una renovació del Moviment Social Italià (MSI), partit neofeixista. Des de la seva fundació el líder del partit ha estat Gianfranco Fini, que va guiar al MSI a posicions més moderades. No obstant això, en l'Aliança Nacional coexistien dues tendències, una minoritària, de tendència "post feixista" i altra majoritària, que pren com base el conservadorisme europeu.
A nivell europeu, el partit estava adherit a la Unió per l'Europa de les Nacions, però ja ha anunciant la seva intenció d'unir-se al Partit Popular Europeu. A nivell nacional, el partit era membre de la coalició de centredreta, la Casa de les Llibertats.

## Dissolució

El febrer de 2008, el líder de l'Aliança Nacional Gianfranco Fini, va anunciar en una entrevista la dissolució del partit, i la seva fusió amb Poble de la Llibertat (PDL), nou partit de Silvio Berlusconi. Finalment, la fusió es va confirmar i es va dissoldre. Un grup de l'ala dretana del partit no acceptà la fusió, creant un nou partit polític, La Destra.

## Resultats electorals
### Parlament italià

| Any | Líder | Vots | % | Diputats | +/– | Vots | % | Senadors | +/- |
| 1994 | Gianfranco Fini | 5,214,133 (3r) | 13.5 | 109 / 630 | Nou | Dins el PBG | Dins el PBG | 48 / 315 | Nou |
| 1996 | Gianfranco Fini | 5,870,491 (3r) | 15.7 | 93 / 630 | 17 | Dins el PpL | Dins el PpL | 43 / 315 | 5 |
| 2001 | Gianfranco Fini | 4,463,205 (5è) | 12.0 | 99 / 630 | 7 | Dins la CdL | Dins la CdL | 45 / 315 | 2 |
| 2006 | Gianfranco Fini | 4,706,654 (3r) | 12.3 | 71 / 630 | 18 | 4,234,693 (#3) | 12.2 | 41 / 315 | 4 |

### Parlament Europeu

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– |
| 1994 | Gianfranco Fini | 4,108,670 (3r) | 12.5 | 11 / 87 | Nou |
| 1999 | Gianfranco Fini | 3,202,895 (3r) | 10.3 | 9 / 87 | 2 |
| 2004 | Gianfranco Fini | 3,736,606 (3r) | 11.5 | 9 / 78 | = |

## Referències

* ↑ La Tercera, Líder de l'Alleanza Nazionale italiana anuncia dissolució del partit i fusió amb Berlusconi Arxivat 2008-02-18 a Wayback Machine.
* ↑ Partits principals a El Mundo 12-4-2008

## Enllaços externs

* Alleanza Nazionale - Lloc web oficial
# Dia Internacional de la Llengua Materna

El Dia Internacional de la Llengua Materna fou aprovat a la Conferència General de la UNESCO del novembre de 1999 fixada pel 21 de febrer. En aquesta data s'entrega el premi Linguapax, en defensa del plurilingüisme.

## Història

Entre 1951 i 1952 el bengalí va ser l'objectiu central del Moviment per la Llengua Bengalí (Bhasha Andolon) a l'anomenat Bengala Oriental (avui Bangladesh). Tot i que el bengalí era parlat per la majoria de la població de Bengala Oriental, l'urdú era legalment l'única llengua nacional del Domini del Pakistan. El 21 de febrer de 1952 estudiants i activistes van ser tirotejats pels militars i la policia a la Universitat de Dacca i tres joves estudiants i altres persones van ser assassinades. Més tard, el 1999, la UNESCO va declarar el 21 de febrer com a Dia Internacional de la Llengua Materna, en reconeixement de les morts.

## Referències

* ↑ Baxter 1997, pàg. 62–63
* ↑ Ali & Rehman 2001, p. 25
* ↑ «Dhaka Medical College Hostel Prangone Chatro Shomabesher Upor Policer Guliborshon. Bishwabidyalayer Tinjon Chatroshoho Char Bekti Nihoto O Shotero Bekti Ahoto» (en anglès). The Azad, 22-02-1952.
* ↑ «Amendment to the Draft Programme and Budget for 2000-2001 (30 C/5)» (PDF) (en anglès). General Conference, 30th Session, Draft Resolution. UNESCO, 1999.
* ↑ «Resolution adopted by the 30th Session of UNESCO's General Conference (1999)» (en anglès). International Mother Language Day. UNESCO.

## Bibliografia

* Bangladesh, From a Nation to a State (en anglès). Westview Press, 1997. ISBN 0813336325. .
* Indigenous Peoples and Ethnic Minorities of Pakistan: Constitutional and Legal Perspectives (en anglès). Routledge, 2001. ISBN 0700711597. .

## Enllaços externs

* Institut Linguapax Arxivat 2005-05-18 a Wayback Machine.
* Declaració de l'Associació Universal d'Esperanto
* Endangered languages al web de la UNESCO (anglès)
# Dorothy D. Houghton

Dorothy Deemer Houghton (11 de març de 1890 - 15 de març de 1972) era una funcionària pública del partit Republicà Americà.
La Dorothy va néixer a Red Oak, Iowa i va créixer entre Red Oak i Des Moines. Era la filla de Horace E. Deemer, qui era jutge a la Cort Suprema d'Iowa. Va conèixer diverses figures polítiques a la seva infantesa a causa dels contactes del seu pare, amb qui va tenir una bona relació. Va estudiar al Wellesley College, graduant-se el 1912. Es va casar amb Hiram Houghton i va tenir quatre nens, però sentia una manca d'"estimulació intel·lectual" essent una mestressa de casa. El 1921, va esdevenir la primera dona a l'Iowa State Conservation Board. El 1934, va servir com a secretària temporal pel Partit Republicà d'Iowa. Va esdevenir presidenta de la Federació d'Iowa dels clubs de les dones el 1935.[5] L'any següent, va ser fixada al Board of Education i va servir al Board of Curators per la State Historical Society d'Iowa.
Houghton va ser elegida presidenta de la Federació General dels clubs de les dones (GFWC) el 1950, fins al 1952. Va donar suport a les Nacions Unides com a presidenta del GFWC. També va donar suport a la campanya presidencial de Dwight Eisenhower a través de diversos estats. Seguint l'elecció d'Eisenhower com a president, va ser fixada com a directora ajudant del Mutual Security of Refugees and Migrants, actuant com a ambaixadora benevolent. El 1956 es va retirar, i va rebre el Premi Nansen aquell any, en reconeixement de la seva tasca amb els refugiats, presentat per Eleanor Roosevelt. Posteriorment va fer campanya per a la re-elecció d'Eisenhower, i va esdevenir vicepresidenta del Col·legi Electoral.
Després de la seva carrera política, Houghton es va retirar a Red Oak i va continuar ajudant a diversos comitès. Es va mudar a la ciutat d'Iowa el 1957 després la mort del seu marit, on va publicar les seves memòries, Reflexions. Va morir el 1972 amb 82 i va ser enterrada a Red Oak.

## Referències

* ↑ «Houghton, Dorothy Deemer». The Biographical Dictionary of Iowa. University of Iowa. [Consulta: 8 juliol 2017].
* ↑ «Joan of Arc to Be Given for Furlough Home Fund». The Des Moines Register, 14-07-1918 [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ «Of Interest to Women». The Marion Star, 28-10-1921 [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ «Iowa Republicans Start Des Moines Convention Trek». The Daily Times, 16-07-1934 [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ «Dorothy Deemer Houghton». Arxivat de l'original el 2015-12-07.
* ↑ «Federation Head Authors Reference». The Valley Independent, 25-11-1957 [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ «NANSEN MEDAL AWARDED; Honor for Aid to Refugees Is Won by Mrs. D.D. Houghton» (en en-us). The New York Times, 04-08-1956 [Consulta: 9 juliol 2017].

## Fonts

* Mason, Karen M. (Winter 1997). "Women's Clubs in Iowa: An Introduction". The Annals of Iowa. 56 (1): 1–11.
# Anthony Doyle

Anthony "Tony" Doyle, (Ashford, Surrey, 19 de maig de 1958 - 30 d'abril de 2023) fou un ciclista britànic, professional del 1980 al 1995. Combinà el ciclisme en pista amb la ruta, però fou en pista on va obtenir els millors resultats. Fou doble Campió de Món en persecució, i va obtenir vint-i-set victòries en curses de sis dies.
El 1980, com a ciclista amateur, va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on fou setè en la prova de persecució per equips del programa de ciclisme.
Un càncer de pàncrees, diagnosticat tan sols un mes abans, li va provocar la mort als 64 anys.

## Palmarès en pista

* 1980
** Campió del Món en Persecució individual
* 1983
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Dortmund (amb Danny Clark)
* 1984
** Campió d'Europa de Madison (amb Gary Wiggins)
* 1985
** 1r als Sis dies de Bremen (amb Gary Wiggins)
** 1r als Sis dies de Maastricht (amb Danny Clark)
* 1986
** Campió del Món en Persecució individual
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Dortmund (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Copenhaguen (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Launceston (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Grenoble (amb Francesco Moser)
** 1r als Sis dies de Gant (amb Danny Clark)
* 1987
** 1r als Sis dies de Maastricht (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Copenhaguen (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Bassano del Grappa (amb Moreno Argentin i Roman Hermann)
* 1988
** Campió d'Europa de Madison (amb Danny Clark)
** Campió d'Europa en Òmnium Endurance
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Dortmund (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Bremen (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Rotterdam (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de París (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Münster (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Múnic (amb Danny Clark)
* 1989
** Campió d'Europa de Madison (amb Danny Clark)
** 1r als Sis dies de Colònia (amb Danny Clark)
* 1990
** 1r als Sis dies de Múnic (amb Danny Clark)
* 1991
** 1r als Sis dies de Gant (amb Etienne De Wilde)

## Palmarès en ruta

* 1979
** 1r al Circuit des Mines
* 1981
** 1r als Girvan Three Day i vencedor d'una etapa
** 1r al Yorkshire Classic i vencedor d'una etapa
* 1982
** 1r als Girvan Three Day i vencedor d'una etapa
* 1986
** 1r al Ron Kitching Classic i vencedor d'una etapa
* 1989
** Vencedor d'una etapa de la Milk Race

## Referències

* ↑ «DOYLE Tony (Anthony Paul)». [Consulta: 29 desembre 2023].
* 1 2 «Olympedia – Tony Doyle». [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Tony Doyle: British former world champion track cyclist dies aged 64». BBC Sport, 05-05-2023 [Consulta: 5 maig 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Antipirètic

Un antipirètic (dels mots grecs anti-, contra, i pyr, foc), antifebril, antitèrmic o febrífug és una substància que fa disminuir la febre sense afectar la temperatura d'un cos normal sense febre. Dins d'aquest tipus de substàncies destaquen per coneguts l'àcid acetilsalicílic o aspirina i el paracetamol.
Els antipirètics solen ser medicaments que tracten la febre d'una forma simptomàtica, sense actuar sobre la causa que provoca la febre.
Anteriorment a l'ús de substàncies químiques, els mocadors mullats en aigua freda sobre el cos del malalt o els banys d'aigua tèbia, eren una mesura antipirètica que no feia ús de fàrmacs. Actualment també és un bon remei per als nadons, si bé associats al paracetamol baixen la febre de forma més eficient. Les mesures físiques de forma aïllada només són eficaces durant pocs minuts.
Actualment, l'administració d'antipirètics és un acte habitual en la majoria de les persones que tenen febre, sobretot els nens. Això ha provocat una mica de debat sobre l'ús apropiat de tals medicacions, ja que la febre és un mecanisme de defensa del cos, sobretot per activar al sistema immunitari perquè treballi amb més eficàcia enfront molts tipus d'infeccions. L'augment de temperatura corporal fins a 38 graus, s'anomena febrícula, i no sol ser una febre perillosa que hagi de ser disminuïda amb medicació. Per a l'administració correcta es fa necessari conèixer la malaltia de fons, però a causa dels hàbits adquirits per les societats occidentals i per la comunitat mèdica en general, es prescriuen i administren antipirètics sense que siguin, sovint, realment indicats.
La decisió de quin antipirètic utilitzar es fonamenta en el seu mecanisme d'acció, farmacodinàmica, efectivitat i efectes secundaris. En els casos en què l'objectiu sigui disminuir la temperatura i les molèsties del malalt sense alterar la resposta inflamatòria en la mesura del possible, excepte que aquesta sigui exagerada, se sol fer servir paracetamol com a primera elecció. En canvi, els antiinflamatoris no esteroidals, com l'ibuprofén, solen prescriure's en els casos més estranys amb inflamació associada.
La majoria dels antipirètics del mercat són tant analgèsics com antiinflamatoris alhora, però no el paracetamol.
Els remeis naturals inclouen la camamilla, la sàlvia i la milfulles entre moltes d'altres.

## Referències

* 1 2 «Definition of antipyretic». Merriam-Webster Online Dictionary. [Consulta: 19 desembre 2007].
* ↑ "Acetaminophen," National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine. Modified 2016-08-07, Accessed 2016-08-16.
* ↑ «Mayo Clinic».
* ↑ «Medline Plus».
# Antoni Baralló

Antoni Baralló (Valls, segle XIX - Barbastre, segle XIX) fou un organista i compositor català del segle xix.
Antoni Baralló va ser músic de regiment i, més endavant, organista de la catedral de Barbastre (Osca), on traspassà.
Es pot trobar com obras seves una Missa per a veus i orgue, i un Septenario de Dolores per a veus i orgue.

## Referències

* 1 2 ALONSO, Celsa «Anguerri Baralló». Diccionario de la Música Española e Hispanoa mericana. SGAE [Madrid], 1, 1999.
# Antoni Bosom i Cairol

Antoni Bosom i Cairol (Puigcerdà, Girona, 18 d'abril de 1894 - Barcelona, març de 1968) fou un compositor i director de corals.
Bosom es va casar amb Dolors Pons i Martí, amb la que va tenir dues filies, María i Maria-Antònia un fill polític, Lluís Casáis, va tenir 5 nets, Anna-M.a, M.a Pilar, Xavier, M.a Mercé i M.a Teresa, dues germanes. Bonaventura i Rosa, dos germans polítics, Francesc Pallares i Concepció Carrer...
Es va dedicar amb intensitat a la direcció de corals, una activitat que va marcar gran part de la seva carrera musical.
En aquest àmbit, va destacar especialment per la fundació, l’any 1920, de l'Orfeó Verdaguer de Barcelona. Paral·lelament a aquesta tasca, també va exercir com a professor al Conservatori del Liceu, on va transmetre els seus coneixements i va formar noves generacions de músics.
A més de la seva faceta com a pedagog i director, va ser compositor i va crear obres per a violí i piano, lieder (cançons líriques generalment per a veu i piano) i diverses peces de música religiosa, demostrant així la seva versatilitat i sensibilitat artística.

## Referències

* 1 2 «esquela». la Vanguardia, 07-03-1968, pàg. 27.
* 1 2 3 E.C.R. «Bosom, Antoni.», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol.2 , p. 656

## Bibliografia

* Diccionario enciclopedico de la musica. A. Albert Torrellas Editor Central Catalana de Publicaciones, 1947, 1947.