OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vladímir Vassin

Vladímir Vassin (Moscou, 9 de gener de 1947) és un saltador rus, ja retirat, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on fou vuitè en la prova va guanyar la medalla de plata en la prova de trampolí de 3 metres del programa de salts. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, disputà dues proves del programa de salts. Fou desè en la competició del salt de palanca de 10 metres i onzè en la de trampolí de 3 metres. El millor resultat en uns Jocs el va obtenir en la seva tercera i darrera participació, el 1972, a Múnic, on guanyà la medalla d'or en la prova del trampolí de 3 metres. Aquesta fou la primera medalla d'or d'un esportista soviètic en salts.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat d'Europa de 1970 i una de plata a les Universíades de 1973, ambdues en el salt de trampolí de 3 metres. Guanyà tres campionats nacionals, el 1966, 1969 i 1972.
Una vegada retirat, el 1972, va passar a exercir de jutge de categoria internacional. El 1973 es graduà a la Facultat d'Economia de la Universitat Estatal de Moscou. Posteriorment ocupà diversos càrrecs directius dins el Comitè Olímpic Rus i des del 2010 n'és el vicepresident honorari.
El 1991 fou incorporat a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Gary Tobian». [Consulta: 13 setembre 2022].
* 1 2 3 «ВАСИН Владимир Алексеевич | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 13 setembre 2022].
* ↑ «ВАСИН • Большая российская энциклопедия - электронная версия». Arxivat de l'original el 2022-09-13. [Consulta: 13 setembre 2022].
* ↑ «Vladimir Vasin» (en anglès americà). [Consulta: 13 setembre 2022].
# Aleksandr Xidlovski

Aleksandr Xidlovski (Moscou, 1 de febrer de 1941) és un waterpolista rus, ja retirat, que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de plata en la competició del waterpolo. Quatre anys més tard, a Munic, va guanyar la medalla d'or en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat d'Europa de waterpolo, de plata el 1962 i d'or el 1970. A nivell de clubs jugà al CSKA Moscou, amb qui guanyà les lligues soviètiques de 1963, 1964, 1966, 1967, 1970 i 1971.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Aleksandr Shidlovsky». [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ «ШИДЛОВСКИЙ Александр Георгиевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 25 abril 2024].
# Leonid Zaikó

Leonid Zaikó (Sovétskaia Gàvan, 15 de febrer de 1948) és un jugador de voleibol i entrenador rus, ja retirat, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics de Múnic, on guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món de voleibol de 1974 i una d'or al Campionat d'Europa de voleibol de 1971. A nivell de clubs jugà al CSKA de Moscou, amb qui guanyà sis lligues soviètiques (1971-1976) i tres edicions de la Copa d'Europa (1973, 1974 i 1975).
Un cop retirat passà a exercir d'entrenador en diferents equips soviètics. Entre 1977 i 1986 ho fou de l'equip masculí del CSKA, amb qui es proclamà vuit vegades campió de la lliga soviètica, i el 1986 ho passà a fer a l'equip femení del CSKA. Amb ell guanyà la Recopa CEV de 1998 i la Copa de Rússia el 1998 i el 2001. Entre el 2005 i el 2008 va ser l'entrenador de l'equip femení del Dinamo de Moscou, amb qui guanyà la lliga russa de 2006 i 2007.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Leonid Zayko». [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «Men Volleyball VIII World Championship 1974 Mexico City (MEX) - 12-28.10 - Winner Poland». todor66.com. [Consulta: 23 abril 2023].
* 1 2 «С днём Рождения, Леонид Николаевич Зайко!». [Consulta: 23 abril 2023].
* 1 2 «ЗАЙКО Леонид Николаевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ Enciclopèdia de Voleibol / Comp. V. L. Sviridov, Txechov, Tomsk: Companyia Yanson - 2001. (rus)
# Uladzímir Aléinik

Uladzímir Aléinik (Smaliavičy, 12 de setembre de 1959) fou un saltador belarús que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Mont-real, on guanyà la medalla de bronze en la competició de palanca de 10 metres del programa de salts. Quatre anys més tard, als Jocs de Moscou, va guanyar la medalla de plata en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de bronze al Campionat del Món de natació de 1978 i una de plata al de 1982; una medalla d'or al Campionat d'Europa de natació de 1977 i una de plata al de 1981 i una medalla d'or i una de bronze a les Universíades de 1979 i 1981 respectivament. Es va retirar el 1986 i de 1989 al 2002 fou l'entrenador de la selecció austríaca de natació.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Vladimir Aleynik». [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ «АЛЕЙНИК Владимир Петрович | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 11 setembre 2021].
# Nikolai Andriànov

Nikolai Andrianov (en rus: Никола́й Андриа́нов; Vladímir, Unió Soviètica 1952 - 21 de març del 2011) va ser un gimnasta artístic soviètic, guanyador de quinze medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 14 d'octubre de 1952 a la ciutat de Vladímir, ciutat situada a la província homònima, situada en aquells moments a la República Socialista Federada Soviètica de Rússia (Unió Soviètica) i que avui en dia forma part de la Federació Russa. Està casat amb la també gimnasta i medallista olímpica Liubov Burdà.
L'any 2010 es va revelar que Andrianov patia la Síndrome de Shy-Drager, una alteració degenerativa del sistema nerviós autònom, que li impedeix moure els braços, les cames i parlar.

## Carrera esportiva

Va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 realitzats a Múnic (Alemanya Occidental), on va aconseguir guanyar tres medalles olímpiques: la medalla d'or en la prova d'exercici de terra, la medalla de plata en la prova per equips amb l'equip soviètic i la medalla de bronze en la prova de salt sobre cavall, a més de finalitzar quart en la prova individual i sisè en les proves de barres paral·leles i barra fixa (aconseguint així sengles diplomes olímpics).
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà) es convertí en el rei dels Jocs en aconseguir guanyar set medalles olímpiques, igualant el rècord anteriorment establert pels tiradors nord-americans Willis Augustus Lee i Lloyd Spooner en els Jocs Olímpics d'estiu de 1920 disputats a Anvers (Bèlgica) i pel gimnasta soviètic Boris Shakhlin en els Jocs Olímpics d'estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia). En aquests Jocs Andrianov aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova individual, exercici de terra, salt sobre cavall i anelles; la medalla de plata en la prova per equips i de barres paral·leles; i la medalla de bronze en la prova de cavall amb arcs. L'única prova en la qual no aconseguí medalla ni un resultat remarcable fou la barra fixa.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica) fou l'encarregat de realitzar el jurament olímpic per part dels atletes en la cerimònia inaugural. En aquests Jocs aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova d'equips i de salt sobre cavall, la medalla de plata en la prova individual i d'exercici de terra, i la medalla de bronze e la prova de barra fixa.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 12 medalles en el Campionat del Món de gimnàstica artística, entre elles quatre medalles d'or, i 18 medalles en el Campionat d'Europa de l'especialitat, entre elles 10 medalles d'or.
Mor al 21 de març del 2011 als 58 anys després d'una llarga malaltia.

## Referències

* ↑ (anglès) Legendary Andrianov In Fight for His Life
# Volodímir Bezsònov

Volodímir Vassíliovitx Bezsònov o Vladímir Vassílievitx Biessónov (ucraïnès: Володи́мир Васи́льович Безсо́нов; rus: Влади́мир Васи́льевич Бессо́нов) (5 de març, 1958) fou un futbolista i entrenador de futbol ucraïnès.

## Trajectòria

La major part de la seva trajectòria transcorregué al Dynamo Kýiv. També jugà abans de retirar-se al Maccabi Haifa F.C..
És considerat el millor defensa que ha defensat la samarreta de l'URSS. Hi disputà 79 partits i marcà 4 gols entre 1977 i 1990. Disputà tres Mundials (1982, 1986, 1990), fou finalista de l'Eurocopa 1988 i guanyà una medalla olímpica. És el cinquè jugador amb més partits a la selecció.
Ha entrenat diversos equips i seleccions de l'antiga URSS.

## Palmarès
### Individual

* Futbolista ucraïnès de l'any: 1989

### Club

* Lliga soviètica de futbol: 1977, 1980, 1981, 1985, 1986, 1990
* Copa soviètica de futbol: 1978, 1982, 1985, 1987, 1990
* Supercopa soviètica de futbol: 1980, 1985, 1986
* Recopa d'Europa de futbol: 1986
* Trofeu Santiago Bernabéu: 1986
* Jocs Olímpics d'Estiu 1980: Medalla de bronze.
* Eurocopa 1988: Finalista.

## Referències

* ↑ «Soviet Union/CIS - Record International Players». [Consulta: 19 desembre 2017].
# Maria Fadéieva

Maria Fadéieva (rus: Мария Ивановна Фадеева) (Pskov, 4 de març de 1958) és una ex-remadora russa que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla de bronze en la competició del quatre amb timoner, formant equip amb Nina Txeremíssina, Svetlana Semenova, Galina Sovetnikova i Marina Studneva. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del món de rem.

## Referències

* ↑ «Mariya Fadeyeva Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com FISA
# Saida Gunba

Saida Gunba (georgià: საიდა გუმბა) (Sukhumi, 30 d'agost de 1959 - Pitsunda, 24 de novembre de 2018) fou una atleta abkhaza, especialista en el llançament de javelina, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va guanyar la medalla de plata en la competició del llançament de javelina del programa d'atletisme, rere la cubana María Colón.
En el seu palmarès també destaquen els títols soviètics de javelina de 1978 i 1979. El 1980 aconseguí millorar el rècord soviètic.

## Millors marques

* Llançament de javelina. 68,28 metres (1980)

## Referències

* ↑ «Создана комиссия по организации похорон Саиды Гунба» (en rus), 25-11-2018. Arxivat de l'original el 2018-11-26. [Consulta: 20 abril 2022].
* 1 2 «Серебряное копье Саиды, или «Артемида из Пицунды»-3» (en rus). [Consulta: 20 abril 2022].
* 1 2 «Olympedia – Saida Gunba». [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ «Soviet Championships». [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ Waśko, Janusz. Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 337. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Hamburg (Minnesota)

Hamburg és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 538 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hamburg tenia 538 habitants, 206 habitatges, i 159 famílies. La densitat de població era de 1.038,6 habitants per km².
Dels 206 habitatges en un 35% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,5% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 22,8% no eren unitats familiars. En el 19,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.578 $ i la renda mediana per família de 50.673 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.250 $ mentre que les dones 28.542 $. La renda per capita de la població era de 21.221 $. Entorn del 4,8% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hamburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hamburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Camperol de les Fiji

El camperol de les Fiji (Cincloramphus rufus; syn: Megalurulus rufus) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). És endèmic de les illes Fiji, a la Melanèsia. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà i les zones humides. Pateix l'impacte de la tala en els boscos madurs de l'illa i de l'introducció d'espècies inavasores depredadores (la petita mangosta de Java (H. j. auropunctatus) i la rata negra (Ratus ratus). El seu estat de conservació es considera en perill d'extinció.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, agost 2023) aquest tàxon està classificat en el gènere Cincloramphus. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el classifiquen encara com a única espècie del gènere Megalurulus.

## Referències

* ↑ «Camperol de les Fiji». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 14 agost 2023 (català)
* 1 2 «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 604. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Long-legged Thicketbird. Cincloramphus rufus (formerly as: Megalurulus rufus)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 14 agost 2023].
# Campionat Sud-americà de futbol de 1925

El Campionat sud-americà de futbol de 1925 fou la novena edició del campionat. Es disputà a Buenos Aires, Argentina entre el 29 de novembre i el 25 de desembre de 1925.
Els països participants van ser Argentina, Brasil, i Paraguai. Xile i Uruguai abandonaren el torneig, convertint aquesta edició en la que menys participants va tenir. La competició es disputà en dues voltes.

## Estadis

Buenos Aires :
| Estadio Sportivo Barracas | Estadio Ministro Brin y Senguel |
| Capacitat: 30.000 | Capacitat: 25.000 |

## Ronda final

Cada país s'enfrontà a cadascun de la resta de participants. Dos (2) punts s'atorgaren per victòria, un (1) punt per empat i zero (0) punts per derrota.
| Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts |
| Argentina | 4 | 3 | 1 | 0 | 11 | 4 | +7 | 7 |
| Brasil | 4 | 2 | 1 | 1 | 11 | 9 | +2 | 5 |
| Paraguai | 4 | 0 | 0 | 4 | 4 | 13 | −9 | 0 |
| Argentina | 2–0 | Paraguai |
| Seoane 2' Sánchez 72' | | |
| Brasil | 5–2 | Paraguai |
| Filo 16' Friedenreich 18' Lagarto 30', 52' Nilo 72' | | Rivas 25', 55' |
| Argentina | 4–1 | Brasil |
| Seoane 41', 48', 74' Garassini 72' | | Nilo 22' |
| Paraguai | 1–3 | Brasil |
| Fretes 58' | | Nilo 30' Lagarto 57', 61' |
| Paraguai | 1–3 | Argentina |
| Fleitas Solich 15' | | Tarasconi 22' Seoane 32' Irurieta 63' |
| Brasil | 2–2 | Argentina |
| Friedenreich 27' Nilo 30' | | Cerroti 41' Seoane 55' |

## Resultat

* Campionat Sud-americà 1925
* Argentina Segon títol

## Golejadors
### 6 gols

* Manuel Seoane

### 4 gols

* Lagarto
* Nilo Braga

### 2 gols

* Arthur Friedenreich
* Gerardo Rivas

### 1 gol

* Antonio Cerroti
* Alfredo Garassini
* Juan Carlos Irurieta
* MartÍn Sánchez
* Domingo Tarasconi
* Anfilogino Marques
* Manuel Fleitas Solich
* Luis Fretes

## Referències

* 1 2 Campionat sud-americà de futbol 1925 a RSSSF
* ↑ Elsey, Brenda. «Citizens and Sportsmen: Fútbol and Politics in Twentieth-Century Chile». University of Texas Press, 01-07-2011. [Consulta: 4 març 2017].
# Ademar

«Ademar o Adémar» té aquests significats:
* Biografies:
** Ademar d'Angulema, comte de Poitiers (890 -902) i d'Angulema (916 -26)
** Ademar de Borbó (~ 894 - ~953), senyor de Souvigny i l'avantpassat més remot conegut de la Casa de Borbó
** Adémar de Chabannes (988-1034), monjo francès, del qual destaca la seva feina com a historiador i músic
** Ademar II de Périgueux, comte de Périgord i per un temps d'Angulema
** Ademar de Monteil (?-1098), bisbe de Le Puy (1077 -98), i personatge de la Primera Croada
** Ademar de Narbona, noble franc, comte de Narbona ja l'any 800, probablement nomenat poc abans per Guillem I el Sant de Tolosa
** Ademar lo Negre(segle xiii), trobador occità
** Guilhem Ademar (segles XII-XIII), trobador occità
* Miscel·lània:
** Casa Ademar, edifici civil d'Arròs, de Vielha e Mijaran (l'Aran), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici força
** Club Balonmano Ademar León, club d'handbol de la ciutat de Lleó (Castella i Lleó)
# Premi Trajectòria

El premi Trajectòria és un guardó que el món literari i editorial català atorga a un personatge en reconeixement de la seva trajectòria en favor de la cultura catalana. S'atorga des de 1997 per la comissió organitzadora de la Setmana del Llibre en Català. Des de fa uns anys, el disseny del premi s'encarrega a artistes plàstics de renom, com Jaume Plensa, Joan-Pere Viladecans, Frederic Amat o Ignasi Aballí.

## Guanyadors

* 1997 - Avel·lí Artís Gener "Tísner"
* 1998 - Lluís Millà
* 1999 - Josep M. Espinàs
* 2000 - Miquel Martí i Pol
* 2001 - Maria Antònia Oliver
* 2002 - Josep Vallverdú
* 2003 - Teresa Pàmies
* 2004 - Josep M. Castellet
* 2005 - Roser Capdevila
* 2006 - Emili Teixidor
* 2007 - Quim Monzó
* 2008 - Josep Palau i Fabre
* 2009 - Isabel-Clara Simó
* 2010 - Maria Barbal
* 2011 - Joaquim Carbó
* 2012 - Lluís Permanyer
* 2013 - Pep Albanell
* 2014 - Carme Riera
* 2015 - Lluís Bonada i Rosa Maria Piñol
* 2016 - Anna Cassassas
* 2017 - Jaume Cabré
* 2018 - Guillem Terribas
* 2019 - Margrit Lömker i Oriol Serrano (Distribuïdora les Punxes).
* 2020 - Teresa Duran
* 2021 - Biel Mesquida
* 2022 - Joan Francesc Mira
* 2023 - Mercè Ibarz Ibarz

## Referències

* ↑ «Guanyadors/es del Premi Trajectòria». LaSetmana.cat. [Consulta: 29 agost 2013].
* ↑ «Quim Monzó dedica el premi Trajectòria a la llibreria Ona, agredida per vendre llibres en català». 324.cat, 06-03-2007. [Consulta: 27 novembre 2013].
* ↑ «Premi Trajectòria 2008 a Josep Palau i Fabre». NacióDigital.cat, 05-03-2008. [Consulta: 27 novembre 2013].
* ↑ «La Setmana del Llibre en Català reconeix avui Isabel-Clara Simó». LaXarxa.com, 10-03-2009. [Consulta: 27 novembre 2013].
* ↑ «Maria Barbal rep el Premi Trajectòria 2010 de la Setmana del Llibre en Català». 324.cat, 15-09-2010. [Consulta: 27 novembre 2013].
* ↑ «L'escriptor Joaquim Carbó, Premi Trajectòria 2011». Vilaweb.cat, 28-07-2011. [Consulta: 29 juliol 2011].
* ↑ «Lluís Permanyer, Premio Trayectoria 2012» (en castellà). La Vanguardia, 24-07-2012. Arxivat de l'original el 2022-01-26. [Consulta: 18 gener 2013].
* ↑ «Pep Albanell rep el Premi Trajectòria de la Setmana del Llibre en Català». Vilaweb.cat, 13-09-2013. [Consulta: 27 novembre 2013].
* ↑ «La Setmana del Llibre en Català lliura el Premi Trajectòria a la traductora Anna Casassas». Directe.cat, 02-09-2016. Arxivat de l'original el 2017-08-31. [Consulta: 8 setembre 2016].
* ↑ Ràdio, Catalunya. «Guillem Terribas, premi Trajectòria 2018». [Consulta: 11 setembre 2019].
* ↑ llibres, L'illa dels. «Margrit Lömker i Oriol Serrano de la distribuïdora Les Punxes rebran el 23è Premi Trajectòria L'illa dels llibres -». [Consulta: 11 setembre 2019].
* ↑ «Teresa Duran, Premi Trajectòria - 30 juliol 2020». [Consulta: 22 juliol 2021].
* ↑ «Biel Mesquida, premi Trajectòria de la Setmana del Llibre en Català» (en castellà), 22-07-2021. [Consulta: 22 juliol 2021].
* ↑ «“Sense escriptors bons, no sé exactament què seríem”: el discurs de Mira pel premi Trajectòria». Vilaweb, 20-07-2022 [Consulta: 21 juliol 2022].
* ↑ Bennassar, Sebastià. «Mercè Ibarz guanya el premi Trajectòria». VilaWeb, 11-07-2023. [Consulta: 11 juliol 2023].
# Raadeïta

La raadeïta és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'al·lactita. Rep el nom en honor de Gunnar Raade (1944-), conservador sènior de Minerals Emeritus, del Museu d'Història Natural d'Oslo, a Noruega, en reconeixement de la seva contribució a la mineralogia dels fosfats de magnesi.

## Característiques

La raadeïta és un fosfat de fórmula química Mg₇(PO₄)₂(OH)₈. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1996, i la primera publicació data del 2001. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la raadeïta pertany a «08.BE: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ > 2:1» juntament amb els següents minerals: augelita, grattarolaïta, cornetita, clinoclasa, arhbarita, gilmarita, allactita, flinkita, argandita, clorofenicita, magnesioclorofenicita, gerdtremmelita, dixenita, hematolita, kraisslita, mcgovernita, arakiïta, turtmannita, carlfrancisita, synadelfita, holdenita, kolicita, sabel·liïta, jarosewichita, theisita, coparsita i waterhouseïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Tingelstadtjern, que es troba a la localitat de Modum, a Buskerud, Noruega. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Raadeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 maig 2019].
# Rebeca Atencia

Rebeca Atencia (1977, Ferrol) és una veterinària espanyola. És la directora del Centre de Rehabilitació de Ximpanzés de Tchimpouga, a la República Democràtica del Congo, dependent de l'Institut Jane Goodall.
Va estudiar veterinària a la Universitat Complutense de Madrid. L'any 2005 va començar a col·laborar en l'ONG Help Congo en un projecte de reintroducció de primats ferits al Parc Nacional de Conkouati Douli, a la República Democràtica del Congo. Portava 10 mesos treballant en Help Congo quan la primatóloga Jane Goodall es va fixar en el seu treball i li va proposar dirigir el centre de rehabilitació de Tchimpounga. En este centre fundat en 1997 cuiden i protegeixen a uns 150 ximpanzés amb el propòsit de retornar-los a la selva al mateix temps que desenvolupen una labor d'educació i sensibilització sobre estos animals dirigida a la població de la zona.
L'Ajuntament de Ferrol li va concedir el Premi 8 de Març l'any 2019 en reconeixement del seu treball i impecable trajectòria.

## Referències

* ↑ galiciaunica. «REBECA ATENCIA | galiciaunica» (en castellà). [Consulta: 18 febrer 2020].
* ↑ Corral. «Ferrol reconoce a la científica Rebeca Atencia en su premio feminista». [Consulta: 10 març 2019].
* ↑ «La científica Rebeca Atencia recoge el premio 8 de Marzo en una gala llena de recuerdos y emociones». [Consulta: 10 març 2019].

## Enllaços externs

* Chimpance-es-acomiada-de-jane-goodall-i-rebeca-atienza/ Arxivat 2020-02-18 a Wayback Machine.
* Claramunt, T. (2013): "Científiques espanyoles per ell món"