OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat Sud-americà de futbol de 1959 (Equador)

El Campionat sud-americà de futbol de 1959 celebrada a Equador fou una edició extra del Campionat Sud-americà per aquell any.
El torneig el disputaren cinc equips; Bolívia, Xile, Colòmbia, i Perú no hi prengueren part; Brasil hi participà amb un equip de Pernambuco. Uruguai es proclamà campió.

## Estadis

* Guayaquil
* Estadio Modelo
* Capacitat: 42.000

## Ronda final

| Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts |
| Uruguai | 4 | 3 | 1 | 0 | 13 | 1 | +12 | 7 |
| Argentina | 4 | 2 | 1 | 1 | 9 | 9 | 0 | 5 |
| Brasil | 4 | 2 | 0 | 2 | 7 | 10 | −3 | 4 |
| Equador | 4 | 1 | 1 | 2 | 5 | 9 | −4 | 3 |
| Paraguai | 4 | 0 | 1 | 3 | 6 | 11 | −5 | 1 |
| Brasil | 3–2 | Paraguai |
| Paulo 25', 39' Zé de Mello 55' | | Parodi 72' Benítez 90' |
| Uruguai | 4–0 | Equador |
| Silveira 1' (pen.) Escalada 28' Bergara 46' Pérez 52' | | |
| Argentina | 4–2 | Paraguai |
| Sanfilippo 8', 57', 89' (pen.) Pizzuti 81' | | Insfrán 30' Cabral 90' |
| Uruguai | 3–0 | Brasil |
| Escalada 49' Bergara 67' Sasía 75' | | |
| Equador | 1–1 | Argentina |
| Raffo 20' | | Sosa 62' |
| Uruguai | 5–0 | Argentina |
| Silveira 9' (pen.), 55' (pen.) Bergara 15', 64' Sasía 25' | | |
| Brasil | 3–1 | Equador |
| Paulo 23' Geraldo 42' Zé de Mello 45' | | Raffo 12' |
| Argentina | 4–1 | Brasil |
| García 2' Sanfilippo 27', 89', 90' | | Geraldo 64' |
| Paraguai | 1–1 | Uruguai |
| Parodi 32' | | Sasía 88' |
| Equador | 3–1 | Paraguai |
| Spencer 16' Balseca 25' Cañarte 74' | | Gómez 5' (p.p.) |

## Resultat

* Campionat Sud-americà 1959
* Uruguai Desè títol

## Golejadors
### 6 gols

* José Sanfilippo

### 4 gols

* Mario Ludovico Bergara

### 3 gols

* Paulo Pisaneschi
* Alcides Silveira
* José Sasía

### 2 gols

* Geraldo José da Silva
* Zé de Mello
* Carlos Alberto Raffo
* José Parodi
* Guillermo Escalada

### 1 gol

* Juan José Pizzuti
* Omar Higinio García
* Rubén Héctor Sosa
* Alberto Pedro Spencer
* Climaco Cañarte
* José Vicente Balseca
* Eligio Antonio Insfrán
* Genaro Benítez
* Pedro Antonio Cabral
* Domingo Pérez

### Pròpia porta

* Rómulo Gómez (per Paraguai)

## Referències

* 1 2 Campionat sud-americà de futbol 1959 a RSSSF
# Escala major

En música, l'escala major (també anomenada escala diatònica) és una escala heptatònica, és a dir, de set sons, que es caracteritza pel fet que aquests sons estan separats per les distàncies següents: to, to, semitò, to, to, to, semitò. És a dir, els intervals existents entre les diferents notes, són de 2a major, exceptuant els compresos entre els graus III/IV i VII/VIII que són de 2a menor. Coincideix amb l'escala del mode jònic.
Si prenem com a centre tonal la nota do, l'escala és la formada per la successió de notes naturals: do, re, mi, fa, sol, la, si, do.
Per transportar l'escala a altres tonalitats, s'han d'afegir les alteracions que calgui per mantenir el mateix esquema d'intervals ja citat.
En tant que incardinada dins del sistema tonal els graus de l'escala major s'identifiquen segons la seva funció harmònica. En la taula següent es posa amb l'exemple concret de l'escala de do major:
| I | Do | Tònica |
| II | Re | Supertònica |
| III | Mi | Mediant |
| IV | Fa | Subdominant |
| V | Sol | Dominant |
| VI | La | Superdominant |
| VII | Si | Sensible |
El III grau també s'anomena Modal, doncs, és el grau que determina de manera inequívoca el mode de l'escala. El VII grau s'anomena Subtònica quan la distància amb el següent grau (la tònica), és d'un to.

## Vegeu també

* Escala menor
* Escala menor natural
* Escala menor harmònica
* Escala menor melòdica
# Campionat d'Espanya de bàsquet femení de 1952

El V Campionat d'Espanya de bàsquet femení (oficialment en castellà, Campeonato de España de Baloncesto femenino) fou la sisena edició de la Copa espanyola. Se celebrà el 26 d'octubre de 1952 a la pista del Club Apolo de Barcelona i fou organitzada per la Federació Espanyola de Basquetbol. Hi competiren el CE Hispano Francès, campió de Catalunya, i la Secció Femenina de Madrid, campió de Castella.
Es proclamà campió la Secció Femenina de Madrid, que guanyà per 32 a 20 a l'Hispano Francès i aconseguí el seu cinquè títol de forma consecutiva. Individualment, destacaren la jugadora Margarita Honrubia, amb 22 punts, màxima anotadora de la final, per part madrilenya, i T. Nin, amb 9 punts, per part catalana.

## Final

| 26 d'octubre de 1952 (1952-10-26) 12:00 CET | Secció Femenina de Madrid | 32–20 | CE Hispano Francès | Pista del Club Apolo, Barcelona Àrbitres: Pastor i Martínez |
| Pista del Club Apolo, Barcelona Àrbitres: Pastor i Martínez |||
| 26 d'octubre de 1952 (1952-10-26) 12:00 CET | Pts: Honrubia 22 | | Pts: T. Nin 9 | Pista del Club Apolo, Barcelona Àrbitres: Pastor i Martínez |
| SF Madrid | Hispano Francès |
| # | Pos. | Jugadora | Pts |
| | | Margarita Honrubia | 22 |
| | | Pozas | 4 |
| | | Casa | 4 |
| | | Vela | 2 |
| | | Martínez | 0 |
| | | Redondo | 0 |
| | | Godía | 0 |
| Total | Total | Total | 32 |
* Campió d'Espanya de 1952
* Secció Femenina de Madrid Cinquè títol
| # | Pos. | Jugadora | Pts |
| | | M. Nin | 1 |
| | | T. Nin | 9 |
| | | Soley | 4 |
| | | Colom | 1 |
| | | Mathias | 3 |
| | | Pueo | 2 |
| | | Jornet | 0 |
| | | Giovanni | 0 |
| Total | Total | Total | 20 |

## Referències

* ↑ E. «La final del Campeonato de España de baloncesto femenino» (en castellà). El Mundo Deportivo p. 3, 25-10-1952. [Consulta: 15 octubre 2024].
* ↑ «S. F. Madrid, campeón de España de baloncesto femenino» (en castellà). El Mundo Deportivo p. 1, 29-10-1952. [Consulta: 15 octubre 2024].
* ↑ La Vanguardia, 28-10-1952, pàg. 23.
# Generació X

* Generacions
* Generació perduda
* Gran generació
* Generació silenciosa
* Baby boomers
* Generació X
* Generació Y
* Generació Z
* Generació Alfa
El terme Generació X es fa servir normalment per a referir-se a les persones nascudes en els anys 60 i 70. Els períodes exactes que defineixen aquesta generació no estan definits, però se solen considerar rangs com 1963-1978 o 1961-1981. També s'ha definit com les persones que van viure els seus anys d'adolescència durant els anys 1980, nascuts després dels anys del baby boom, coneguts també com a baby boomers. Els segueix la Generació Y (o millennials).

## Origen del terme

El terme es va encunyar el 1964, per a definir una sèrie de conductes en els joves britànics que trencaven les pautes i costums anteriors. L'estudi original parlava d'actituds en els adolescents com no creure en Déu, no agradar-los la Reina, tenir relacions sexuals abans del matrimoni i no respectar els seus pares. Per tant, es tracta d'un concepte més cultural que demogràfic, que no descriuria el conjunt de totes les persones de tots els països del món que van néixer en una determinada generació. Hi ha qui generalitza i considera que aquesta generació és la que ha viscut de tot: des de les televisions en blanc i negre als TFT més nítids; gent que ha jugat a les bales, a la corda i a la Playstation.
La Generació X, com moltes d'altres, va ser definida per la seva música, especialment la de tipus Indie Rock, amb grups com Sonic Youth, Pixies, Dinosaur Jr. o R.E.M..
Va destacar també el Punk-Rock, que en combinació amb el Hard Rock va donar com a resultat un altre fenomen musical i cultural important de finals de la dècada dels anys 80 i començaments dels noranta, el Grunge, amb grups com Soundgarden, Alice In Chains, Mudhoney, Nirvana, Pearl Jam, o Green Day. Es considera que Douglas Coupland, escriptor canadenc, va ser qui va popularitzar aquest terme en la seva obra de 1991 del mateix títol: Generació X. La successora d'aquesta generació es coneix com la Generació Y.

## Referències

* ↑ «Millennials contra generació X». [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ «Generación X, ¿cómo reconocerla?».
* ↑ «How the Music of Generation X Changed the World – In The Woods» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2019].

## Vegeu també

* Generació ni-ni
# Tyddewi

Tyddewi (en anglès: Saint David's) és un població gal·lesa del comtat de Sir Benfro. Situada en el curs del riu Alun, té una població de menys de mil persones, que la fa la ciutat més petita del Regne Unit (d'acord amb la normativa administrativa britànica). És de facto la capital eclesiàstica de Gal·les i el lloc de naixement de Sant David, patró del país.
La ciutat es formà al voltant de la Catedral de Sant David, que en l'edat mitjana va ser un important lloc de pelegrinatge. La tradició afirma que Sant David fou fill de Santa Non; que nasqué als voltants de l'any 500 en un terreny on actualment hi ha el carrer de "St.Non", a deu minuts a peu del centre de la ciutat, i que hauria estat batejat a la zona de Porth Clais, el futur port de la ciutat. El sant fundà la població pels voltants de l'any 550. Uns segles més tard, la població esdevindria un important destí de romiatges; en una forma similar a l'illa d'Enlli, dos pelegrinatges a Tyddewi n'equivalien un a Roma.
A banda de la catedral i les restes del palau del bisbe, del segle catorzè, la ciutat té altres atractius, com el Portal de la Torre, del segle tretzè, la Creu Vella, d'origen cèltic, i diverses galeries d'art. Tyddewi és també un lloc popular per excursions i esports nàutics. Té diversos hotels, un alberg de joventut i diversos "pubs".
Tyddewi és l'única ciutat del Regne Unit situada íntegrament en un parc natural, el Pembrokeshire Coast National Park. El pou de Santa Non s'alça sobre el Camí Coster de Sir Benfro i sobre la badia de St. Bride's Bay. Els espectaculars penya-segats cambrians en fan un indret molt popular per a excursionistes i caiaquistes.
La població acollí l'Eisteddfod Nacional el 2002.
El canot salva-vides de Saint Justinian ha rescatat nombroses persones des que es va començar a prestar el servei, el 1869. Malauradament, diversos socorristes han perdut la vida en acte de servei, per culpa dels perills de la zona: els esculls, el perfil irregular de la costa i les molt variables condicions del Mar d'Irlanda.
L'agricultura de la zona ha declinat en els darrers anys com a conseqüència que les en altre temps importants collites de patates noves primerenques no hagin pogut suportar la pressió de les cadenes de supermercats.
L'equip de futbol local és el St. David's City F.C. La ciutat està agermanada amb Naas (Comtat de Kildare, Irlanda) i Matsieng (districte de Maseru, Lesotho).

## Enllaços externs

* Informació turística Arxivat 2007-06-25 a Wayback Machine. (gal·lès)(anglès)
* Directori (gal·lès)(anglès)
# Forbes (revista)

Forbes és una revista publicada als Estats Units, especialitzada en el món dels negocis i les finances. Fundada el 1917 per B. C. Forbes. Cada any publica llistes que desperten gran interès en el mitjà dels negocis com Forbes 400, Forbes 500 i Fortune 500. La seva seu central es troba a la Cinquena Avinguda de Nova York. Anualment, des de 1986, la revista Forbes publica la seva llista de les persones més acabalades del món (The World's Richest People). És de notar que en la llista 3 homes provenen de països no desenvolupats com Mèxic, Índia i l'Aràbia Saudita. La revista ha publicat altres llistes relacionades, com la de personatges de ficció milionaris, llistats de companyies segons beneficis, rics per país o per sector econòmic, entre d'altres. El 7 de març de 2013 es va llençar al mercat el primer número de la revista a Espanya.

## Vegeu també

* Llista Forbes de dones poderoses
* Llista Forbes dels més rics 2014
* Forbes China Celebrity 100

## Referències

* ↑ Castellví Roca, Albert «La vida periodística no s'acaba en els grans diaris». Diari Ara, 08-03-2013, p.44. ISSN: 2014-010X [Consulta: març 2013].
# Campionat d'Europa de clubs de futbol sala

El Campionat d'Europa de clubs de futbol sala fou una competició caràcter anual de futbol sala per a clubs europeus. Va ser introduïda l'any 1984 i deixà de celebrar-se després de la temporada 2000-01 quan fou reemplaçada per la Lliga de Campions de la UEFA de futbol sala.

## Historial

Font:
| Temp. | Seu | Campió | Resultat | Finalista | Tercer lloc |
| 1984-85 | Viterbo (Ita) | ZVC Hoboken | 3-3 (4-3 pen.) | FC Kras Boys | Egasa Chaston |
| 1985-86 | Roma (Ita) | Drei Keuninge | 3-3 (4-3 pen.) | ZVK Hasselt | Roma Barilla |
| 1986-87 | Maastricht (PB) | Næstved IF | 7-0 | ZVK Hasselt | Ortana Griphus |
| 1987-88 | Titovo Velenje (Iug) | ZVK Ford Genk | 3-0 (play-offs) | FC Kras Boys | Keszthely |
| 1988-89 | Debrecen (Hon) | MNK Uspinjača | 3-0 | MNK Kutina | Debreceni MVSC |
| 1989-90 | Roma (Ita) | Roma RCB | 2-1 | La Garriga Isolar | ZVK Hasselt |
| 1990-91 | Madrid (Esp) | Interviú Lloyd's | 7-0 | AR Freixieiro | MNK Seljak Livno |
| 1991-92 | No es disputà | No es disputà | No es disputà | No es disputà | No es disputà |
| 1992-93 | No es disputà | No es disputà | No es disputà | No es disputà | No es disputà |
| 1993-94 | Madrid (Esp) | Marsanz Torrejón | 11-3 | MNK Uspinjača | ZVK Hasselt |
| 1994-95 | Maspalomas (Esp) | Dina Moskva | 6-5 | Maspalomas Sol Europa | Torrino SC |
| 1995-96 | Roma (Ita) | BNL Calcetto Roma | 5-4 | Pint. Lepanto Zaragoza | Dina Moskva |
| 1996-97 | Moscou (Rus) | Dina Moskva | 2-2 (7-6 pen.) | BNL Calcetto Roma | Interviu Boomerang |
| 1997-98 | Talavera (Esp) | CLM Talavera | 3-3 (5-4 pen.) | Dina Moskva | Gruppo Sportivo BNL |
| 1998-99 | Moscou (Rus) | Dina Moskva | 2-1 | Lazio Calcio a 5 | ElPozo Murcia |
| 1999-00 | Segòvia (Esp) | Caja Segovia | 4-1 | BNL Calcetto Roma | Dina Moskva |
| 2000-01 | Castelló (Val) | Platges de Castelló FS | 4-2 | Dina Moskva | AS Genzano |

## Palmarès

| Equip | Campió | Anys campió |
| MFK Dina Moskva | 3 | 1994-95, 1996-97, 1998-99 1997-98, 2000-01 |
| AS Roma Futsal | 2 | 1989-90, 1995-96 |
| MNK Uspinjaca | 1 | 1988-89 |
| ZVC Hoboken | 1 | 1984-85 |
| Drei Keuninge | 1 | 1985-86 |
| Næstved IF | 1 | 1986-87 |
| ZVK Ford Genk | 1 | 1987-88 |
| Interviú Lloyd´s | 1 | 1990-91 |
| Marsanz Torrejón | 1 | 1993-94 |
| CLM Talavera | 1 | 1997-98 |
| Caja Segovia | 1 | 1999-00 |
| Platges de Castelló FS | 1 | 2000-01 |

## Referències

* 1 2 «Futsal Champions Clubs Tournament». Rsssf.com, 01-06-2004. [Consulta: 10 març 2024].
# Saviesa convencional

Saviesa convencional (en anglès Conventional wisdom) és un terme emprat per l'economista John Kenneth Galbraith al llibre La societat opulenta (1958) i que designa algunes idees o explicacions que són generalment acceptades com a certes per al públic.
La saviesa convencional pot ser certa o no. Algunes llegendes urbanes, per exemple, podríem classificar-les com a "saviesa convencional". La saviesa convencional suposa un obstacle per a la introducció de noves teories, sovint fins al punt de la negació de nou coneixement per persones amb una fe cega en la saviesa convencional establerta. Aquesta inèrcia és deguda al fet que tendim a associar la veritat amb la conveniència i un cop establerta aquesta associació la mantenim sense revisar-la fins que els esdeveniments sacsegen violentament aquesta "veritat" i descobrim que no s'adapta a la nova realitat.
En paraules de Galbraith:
| « | L'enemic de la saviesa convencional no són les idees sinó la marxa dels esdeveniments. John Kenneth Galbraith, La societat opulenta (1958). | » |
El concepte de saviesa convencional s'aplica també despectivament per referir-se a idees o afirmacions que es repeteixen constantment fins al punt de ser acceptades independentment de si són certes o no.

## Vegeu també

* Apel·lació a la majoria
# Fabrosàurids

Els fabrosàurids (Fabrosauridae) són una família de dinosaures ornitisquis primitius que descendien d'animals similars al lesotosaure. La majoria de fabrosàurids mesuraven entre 1 i 2 metres de longitud, i eren lleugers i bípedes. Els seus cranis eren triangulars i presentaven conques oculars grans. Eren herbívors i probablement utilitzaven l'agilitat per a escapar dels predadors. Van aparèixer al Triàsic superior i es van extingir a finals del Juràssic.
# Àguila batallaire

L'àguila batallaire o àliga saltimbanqui (Terathopius ecaudatus) és una au rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). És l'única espècie del gènere Terathopius Lesson, 1830. Àmpliament distribuïda per l'Àfrica subsahariana, el seu estat de conservació es considera en perill d'extinció.

## Descripció

D'inconfusible aspecte pel seu plomatge negre i el seu cap i urpes adornades amb tonalitats rogenques intenses.

## Taxonomia

Pertany a la subfamília Circaetinae i es troba emparentada amb l'àliga marcenca.

## Referències

* ↑ «Àguila batallaire». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 270. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Bateleur. Terathopius ecaudatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].

## Bibliografia

* Barlow, Wacher and Disley, Birds of The Gambia ISBN 1-873403-32-1
# Teodosi Diaca

Teodosi Diaca (Theodosius Diaconus, Θεὸδοσιος) fou un historiador romà d'Orient que va viure vers el segle x.
Fou l'autor de cinc ἀκροάσεις (akroáseis "escolteu") en vers iàmbic, sobre l'expedició de Nicèfor II Focas a Creta el 961.

## Referències

* ↑ 9.Theodosius Diaconus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1072
# Alexis Bouvard

Alexis Bouvard (Les Contamines-Montjoie, 27 de juny de 1767 - París, 7 de juny de 1843) va ser un astrònom francès que va observar les irregularitats del moviment d'Urà per deduir que hi havia un vuitè planeta al sistema solar.
Va néixer a Les Contamines-Montjoie, a Savoïa ducal, actual França, de família pagesa humil. Els seus mestres van aconseguir que pogués anar a París per estudiar al Collège de France, però en una visita a l'Observatori de París, va decidir dedicar-se de ple a l'astronomia. Laplace va incloure'l com a membre del Bureau des Longitudes, entitat en la que va treballar tota la seva vida professional, en estreta col·laboració amb l'Observatori de París.
Entre d'altres aportacions, va descobrir vuit cometes i va compilar taules astronòmiques de Júpiter, Saturn i Urà. L'última d'aquestes mostrava discrepàncies amb les observacions. Això el va fer conjecturar que existia un vuitè planeta responsable de les pertorbacions de l'òrbita d'Urà. John Couch Adams i Urbain Le Verrier van calcular les posicions de forma independent del planeta després de la seva mort. Va ser director de l'Observatori de París des de 1822 fins a 1843. També va ser el redactor de l'anuari Connaisance des temps entre 1811 i 1829.

## Referències

* ↑ Braddy, 1968, p. 146.
* ↑ Jarrell, 2007, p. 157.
* ↑ Braddy, 1968, p. 147.
* ↑ Baby Professor, 2019, p. 29.
* ↑ Boistel, 2017, p. 3.

## Bibliografia

* Baby Professor. Neptune is too far away (en anglès). Speedy Publishing, 2019. ISBN 978-1-5419-5337-6.
* Boistel, Guy «Les rédacteurs de la Connaissance des temps, et leurs principaux collaborateurs, de 1795 à 1932» (en francès). HAL open science, 2017, pàg. 1-5.
* Braddy, G.F. «Alexis Bouvard (1767-1843)» (en anglès). Journal of the British Astronomical Association, Vol. 78, Num. 2, 1968, pàg. 146-147. ISSN: 0007-0297.
* Jarrell, Richard A. «Bouvard, Alexis». A: Hockey, Thomas (ed.). The Biographical Encyclopedia of Astronomers (en anglès). Springer, 2007, p. 157-158. ISBN 9780387304007.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Alexis Bouvard» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Alexander, A.F. O'D. «Bouvard, Alexis» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 31 gener 2016].
* Anon, J. «Alexis Bouvard». Encyclopædia Britannica, 2001. [Consulta: 31 gener 2016].
# Sext Mari

Sext Mari (en llatí Sextus Marius) va ser un romà que posseïa immenses riqueses. Formava part de la gens Mària, una gens romana d'origen plebeu.
Tenia mines d'or a Hispània i va viure en el regnat de Tiberi. Tàcit l'anomena Hispaniarum ditissimus (hispà opulentíssim).
Va ser acusat l'any 25 per Calpurni Salvià però se'n va sortir. L'any 33 va ser condemnat a mort i tirat des de la roca Tarpeia acusat d'incest amb la seva filla, però en realitat perquè l'emperador es volia apoderar de les seves riqueses. Aquesta és la versió que dona Tàcit. Però Dió Cassi explica que Sext Mari era amic de Tiberi, i que devia a l'emperador les seves riqueses. Va ser acusat d'incest perquè volia amagar la seva filla dels desitjos luxuriosos de l'emperador.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals IV,36; VI,19
* ↑ Dió Cassi. Historia de Roma LVIII,22
# Església de Sant Jordi (València)

L'església de Sant Jordi va ser una església de la ciutat de València situada a l'actual plaça de Josep Rodrigo Botet, consagrada el 1401 i desapareguda a mitjans del segle xix.
Es tractava d'una església petita, situada a l'aleshores plaça de Sant Jordi, molt a prop de la casa dels Ballesters del Centenar de la Ploma i separada per un carrer del Palau Vilaragut, amb el qual connectava per un passadís subterrani. La consagració de l'església s'efectuà el 1401, essent-ne prior Gil Dalvir, el darrer de l'Orde de Sant Jordi i el primer de la de Montesa. Destacà per ser la seu de la confraria del Centenar de la Ploma, que li dedicà el retaule gòtic de Sant Jordi dipositat actualment al Victorian and Albert Museum de Londres.
Una altra obra d'art significativa de l'església fou la de la Mare de Déu de les Victòries, o de les Batalles, que tradicionalment duria Jaume I a les guerres. La imatge actualment es venera a l'església de Sant Andreu de la mateixa ciutat.
També era un dels destins de la processó que es realitzava el 9 d'octubre, per commemorar la conquesta de la ciutat.
Al costat de l'església, es fundà el 1606 el col·legi de Sant Jordi de Montesa a València per als religiosos de l'Orde de Montesa que estudiaven a la universitat de la ciutat. El 1638 consta que l'església ja es trobava en un estat precari, fins que va acaba essent substituïda a mitjan del segle XIX per un edifici "d'estrany gust àrab". Actualment el seu lloc és ocupat per una construcció moderna que va ser oficina bancària fins a principis del segle XXI.
En tot cas, aquesta església de Sant Jordi no s'ha de confondre amb la capella de Sant Jordi de la Catedral de València, situada a la seva part nord, a prop de la basílica dels Desemparats, que tradicionalment s'ha considerat el primer lloc on Jaume I assistí a missa després de la conquesta de la ciutat.

## Referències

* 1 2 3 Miquel Juan, Matilde «El gótico internacional en la ciudad de Valencia. El retablo de san Jorge del Centenar de la Ploma» (en castellà). Goya, revista de arte, 336, 2011.
* ↑ Raga, Salvador. «Calles históricas de Valencia.: La "plaza de Rodrigo Botet" rinde justo homenaje a este gran filántropo manisense.», 22-07-2015. [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ Nava, Belén «En las batallas, al amparo de la Virgen». Paraula, 06-10-2022.
* ↑ Pérez, Ricardo Moreno. «Capilla Sant Jordi · Valencia Actua» (en castellà), 29-08-2016. [Consulta: 20 agost 2023].
# El retorn del rei

El retorn del rei (títol original en anglès The Return of the King) és el tercer dels tres volums en què es divideix l'obra El Senyor dels Anells, de J. R. R. Tolkien (John Ronald Reuel Tolkien) que transcorre a l'univers fictici de la Terra Mitjana. En aquest llibre, en Frodo i en Sam continuen el seu camí cap al volcà que pot destruir l'anell. Mentrestant, en Gàndalf aconsella a l'Àragorn que desafiï a Sauron al mateix cor del seu reialme.
Es va publicar per primer cop l'any 1955, i en català, l'any 1988. El títol original (en anglès) era the Lord of the Rings III: The return of the king.

## Referències

* ↑ «Casa del llibre: El senyor dels anells III: el retorn del rei» (en castellà), 16-03-2015. [Consulta: 16 març 2015].
* ↑ «El retorn del rei: primera edició» (en anglès), 16-03-2015. [Consulta: 16 març 2015].