OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'isola disabitata

L'isola disabitata és una òpera en tres actes composta per Giuseppe Scarlatti sobre un llibret italià de Carlo Goldoni. S'estrenà al Teatro San Samuele de Venècia el tardor de 1757.
A Catalunya s'estrenà el 4 de novembre de 1761 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona amb motiu de l'onomàstica de Carles III d'Espanya.
El compositor sicilià Placido Mandanici (1799-1852), també va escriure una òpera amb el mateix títol.

## Referències

* ↑ Scarlatti, Giuseppe a operone.de
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 749 (ISBN 84-239-4532-4)
# L'astrologa

L'astrologa és una òpera en tres actes composta per Niccolò Piccinni sobre un llibret italià de Pietro Chiari. S'estrenà al Teatro San Moisè de Venècia el carnestoltes de 1761.
A Catalunya s'estrenà el novembre de 1762 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ Piccinni, Piccini, (Vito) Niccolò, Nicola (Marcello Antonio Giacomo) a operone.de
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Adriano in Siria

Adriano in Siria és una òpera composta l'any 1755 per Gregorio Sciroli sobre un llibret italià. A Catalunya, s'estrenà el 1763 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.
El compositor Vincenzo Migliorucci, a les primeries del segle xix, també va compondre una òpera amb aquest títol i, que fou estrena a Nàpols.

## Referències

* ↑ Llibret (italià/castellà) l'òpera de Gregorio Sciroli, Barcelona 1763 digitalitzada a Google Books.
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
* ↑ Enciclopèdia Espasa v. 35, pàg. 105, (ISBN 84-239-4535-9)
# Il re alla caccia

Il re alla caccia és una òpera en tres actes composta per Baldassare Galuppi sobre un llibret italià de Carlo Goldoni. S'estrenà al Teatro San Samuele de Venècia el tardor de 1763.
A Catalunya s'estrenà el desembre de 1764 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Baldassare Galuppi». [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Arianna e Teseo

Arianna e Teseo és una òpera en tres actes composta per Antonio Maria Mazzoni sobre un llibret italià de Pietro Pariati. S'estrenà a Nàpols el 20 de gener de 1758.
A Catalunya s'estrenà el 25 d'agost de 1765 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Antonio Maria Mazzoni». [Consulta: 19 desembre 2017].
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Raimundus Lullus Institut

Raimundus Lullus Institut és un centre d'investigació a la facultat de teologia de la Universitat de Friburg de Brisgòvia creada el 1957 per Friedrich Stegmüller. S'hi estudia l'obra de Ramon Llull. Segons Antoni Maria Badia i Margarit (1920-2014) és «la capital espiritual del lul·lisme».
Ha preparat un Manuale Lullianum, que comprèn una relació dels escrits autèntics de Ramon Llull, amb indicacions sobre llur origen, llur tradició manuscrita i llurs edicions. Ha publicat en col·laboració amb la Maioricensis Schola Lullistica i des del 1975 dins el Corpus Christianorum de Bèlgica les Raimundi Lulli Opera Latina. Dels cinquanta-cinc volums prevists, el 2007 ja havien sortit 32 volums el 2007. Recull microfilms dels manuscrits lul·lians i hi ha format repertoris de les obres dubtoses i espúries de Llull, així com dels lul·listes, els antilul·listes i els investigadors del lul·lisme.
Friedrich Stegmüller en fou director fins al 1967. Des del 1968 el dirigeix Helmut Riedlinger, ajudat fins al 1980 per Alois Madre i des del 1974 per Charles H. Lohr. El 1996 va rebre la Creu de Sant Jordi en reconeixement de la seva tasca. El 2008 va decidir integrar també els escrits en català en la base de dades.

## Reconeixement

El 1996 va rebre la Creu de Sant Jordi «per la dedicació a l'edició de la seva obra llatina de la qual han aparegut una vintena de volums, que contribueixen a una major i prestigiosa difusió d'un dels màxims representants de la cultura catalana i universal».

## Referències

* 1 2 3 «Geschichte des Raimundus-Lullus-Instituts» (en alemany). Universität Freiburg – Theologische Fakultät, 2024. [Consulta: 24 març 2024].
* 1 2 «Raimundus Lullus Institut». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Reboiras, Fernando Domínguez «Les Raimundi Lulli Opera Latina. Balanç de trenta anys i una reflexió». Llengua i literatura, 1990, pàg. 635. ISSN: 2013-9527.
* ↑ «Raimundus Lullus Opera latina» (en anglès). Continuation Mediævalis. Corpus Christianorum, 1975-. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «Raimundus Lullus Institut». Generalitat de Catalunya – Departament de la Presidència, 30-04-1996. [Consulta: 24 març 2024].

## Enllaços externs

* «Handschriften der lateinischen Werke des Raimundus Lullus». Universitat Freiburg.
* Forschungsinstitut Quellenkunde der Theologie des Mittelalters (Raimundus Lullus Instiut) - Lloc web oficial
# Hancock (Iowa)

Hancock és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 207 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hancock tenia 207 habitants, 90 habitatges, i 68 famílies. La densitat de població era de 106,6 habitants/km².
Dels 90 habitatges en un 21,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,1% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 24,4% no eren unitats familiars. En el 22,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,68.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,4% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 30,4% de 45 a 60 i un 19,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.056 $ i la renda mediana per família de 37.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.429 $ mentre que les dones 19.083 $. La renda per capita de la població era de 17.200 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hancock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hancock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Micromuntatge

Un micromuntatge (de l'anglès micromount) és un terme utilitzat pels col·leccionistes de minerals per descriure els espècimens de minerals que acostumen a mostrar-se dins de capses petites i etiquetades amb les dades rellevant de la mostra, com ara el nom del mineral i la ubicació d'on prové. Un muntatge adequat preserva els cristalls delicats i facilita el seu maneig.
No s'ha confondre amb el terme micro, que s'empra per descriure els espècimens de minerals que tan sols s'aprecien mitjançant una ajuda òptica, normalment una lent manual o un microscopi binocular. L'augment emprat oscil·la entre 10 i 40 vegades.
Tant les col·leccions d'exemplars micros com els micromuntatges comparteixen una sèrie d'avantatges respecte a la recollida d'exemplars més grans:
* ocupen menys espai i solen tenir un cost inferior que els exemplars més grans,
* els cristalls petits solen trobar-se millor definits que els més grans,
* sovint es poden recollir mostres més fàcilment en llocs que rarament o mai produeixen exemplars amb grans cristalls,
* algunes espècies, normalment espècies rares, només es troben en mides microscòpiques.
En llengua anglesa s'han publicat diversos llibres sobre el micromuntatge, entre els que de destaquen el de Milton Speckels el 1965, i el de Quintin Wight el 1993.

## Referències

* ↑ Weinberger, Carolyn. «What is Micromounting?». BALTIMORE MINERAL SOCIETY. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ «Els micro­muntatges i la sistemàtica mineralògica». Grup Mineralògic Català. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ Milton L. Speckels. The Complete Guide to Micromounts. Gembooks, 1965.
* ↑ Quintin Wight. The Complete Book of Micromounting. Mineralogical Record Press, 1993.
# Elionor d'Anglaterra i de Castella

Elionor d'Anglaterra (Windsor, Anglaterra 1269 - Gant, Bèlgica 29 d'agost del 1298), princesa d'Anglaterra i reina consort d'Aragó (1285-1291).
Nasqué al castell de Windsor el 17 de juny de 1264, sent la cinquena filla del rei Eduard I d'Anglaterra i de la seva primera muller, Elionor de Castella i Lleó. Fou germana per tant del rei Eduard II d'Anglaterra.
Es casà el 15 d'agost de 1282 per poders amb Alfons III d'Aragó, que el 1285 va esdevenir comte-rei de la Corona d'Aragó per la mort del seu pare Pere el Gran. D'aquest matrimoni no en nasqué cap fill ja que Alfons III va morir quan s'anaven a conèixer el 1291.
El 1293, dos anys després de quedar vídua, es va casar amb Enric III, comte de Bar, amb qui va tenir dos fills. Va morir l'agost de 1298 i és enterrada a l'abadia de Westminster.

## Referències

* 1 2 3 Sobrequés i Callicó, Jaume. Comtes, reis, comtesses i reines de Catalunya. 1. ed. Barcelona: Editorial Base, 2011, p. 108. ISBN 978-84-15267-24-9.
# Eurione

Eurione és una òpera en tres actes composta per Antonio Gaetano Pampani sobre un llibret italià d'Andrea Papi. S'estrenà a Roma el 8 de gener de 1754.
A Catalunya s'estrenà el 1766 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/pampani.html
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Anna Petrovna

Anna Petrovna (en rus Анна Петровна) (Moscou, 27 de gener de 1708 - Kiel, 4 de març de 1728) va ser la primera filla del tsar Pere el Gran (1672-1725) i de Caterina I de Rússia (1684-1727).
Anna Petrovna va néixer abans del casament dels pares i va ser legitimada quatre anys després, en el moment de la boda, el 1712.

## Matrimoni i fills

Els seus pares van decidir casar-la amb el duc Carles Frederic de Holstein-Gottorp (1700-1739), fill de Frederic IV de Holstein-Gottorp (1671-1702) i de la princesa sueca Hedwig Sofia (1681-1708). El 24 de novembre de 1724 es va concretar el matrimoni, estipulant-se que Cel duc i Anna Petrovna renunciaven al tron de Rússia. El casament va tenir lloc uns mesos després, el 21 de maig de 1725, a San Petersburg, quan ja havia mort Pere el Gran. El 1727 el matrimoni va establir-se a Kiel, que era la capital de Holstein, on l'any següent va néixer el seu fill, Carles Pere Ulrich (1728-1762), que esdevindria tsar de Rússia com a Pere III, iniciant-se amb ell la dinastia Romanov. Anna Petrovna va morir poc després del naixement del seu fill. El seu marit va morir el 1739 i Friedrich Wilhelm von Bergholtz (1699–1771), que havia acompanyat el duc de Holstein-Gottorp a Rússia i que hi va romandre amb la parella fins que van marxar a Kiel, va fer de tutor de Karl Peter Ulrich.

## Referències

* 1 2 Smirnov, Georgy; Vyatchanina, Tatyana «The Bergholtz Collection: Architectural drawings of the palaces in Jelgava and Rundale from Nationalmuseum (Stockholm)». Baltic Journal of Art History, 20, 2020, pàg. 146 [Consulta: 7 octubre 2024].

## Bibliografia

* Winkler Prins' Geillustreerde Encyclopaedie (1905), Eerste Deel A-Arabie, S.705
# Anna Sàez Mateu

Anna Sàez Mateu (la Granja d'Escarp, 1969) és una periodista catalana, directora del diari Segre des de setembre de 2023.

## Biografia

Llicenciada en Filologia Hispànica, va complementar els seus estudis amb un postgrau sobre Tècniques i Mitjans de Comunicació a la Universitat de Lleida (UdL). Especialitzada en periodisme cultural, va començar a treballar a Segre el 1990, on va anar assumint diverses responsabilitats, com coordinar el suplement dominical Lectura, la revista en aranès Aran ath Dia o la contraportada del diari. El setembre de 2023 va reemplaçar Santiago Costa com a directora del rotatiu.
Com a escriptora ha publicat diversos llibres, entre els que destaquen Lleida, el Pirineu i la Plana, Ermengol, 25 anys no són res, Cristòfol íntim i Batre records (Editorial Fonoll). També ha treballat com a professora a la UdL i com a col·laboradora a diversos mitjans, com Catorze, RAC1, Descobrir Catalunya o Sàpiens.

## Referències

* 1 2 «Anna Sàez relleva Santiago Costa en la direcció de Segre», 22-09-2023. [Consulta: 27 setembre 2023].
* 1 2 «Anna Sàez Mateu, nomenada nova directora de SEGRE», 22-09-2023. [Consulta: 27 setembre 2023].
* ↑ Orteu, Francesc. «Anna Sàez Mateu: “Avorrir-se forma part de l’educació”», 19-09-2020. [Consulta: 27 setembre 2023].
# Annemarie Zimmermann

Annemarie Zimmermann (Lendersdorf, 10 de juny de 1940) és una piragüista d'aigües tranquil·les alemanya, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on guanyà la medalla d'or en la prova del K-2, 500 metres del programa de piragüisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic revalidà la medalla d'or en la mateixa prova. En ambdues ocasions formà parella amb Roswitha Esser.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del Món de piragüisme en aigües tranquil·les, una d'or i una de plata, en l'edició del 1963; així com dues medalles al Campionat d'Europa, una de plata i una de bronze, el 1969. A nivell nacional guanyà sis campionat de la RFA en diferents modalitats.
El 1964 fou escollida esportista alemanya de l'any.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Annemarie Zimmermann». [Consulta: 14 juny 2024].
# Greene (Iowa)

Greene és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.099 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Greene tenia 1.099 habitants, 508 habitatges, i 308 famílies. La densitat de població era de 389,3 habitants/km².
Dels 508 habitatges en un 23,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,1% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 39,2% no eren unitats familiars. En el 36,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 26% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,1% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 21,7% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 29,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.063 $ i la renda mediana per família de 44.643 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.406 $ mentre que les dones 21.181 $. La renda per capita de la població era de 17.891 $. Entorn del 4,3% de les famílies i el 5,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greene». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greene». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Grafton (Iowa)

Grafton és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 290 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grafton tenia 290 habitants, 119 habitatges, i 82 famílies. La densitat de població era de 349,9 habitants/km².
Dels 119 habitatges en un 35,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,9% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 30,3% no eren unitats familiars. En el 27,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 30,7% entre 25 i 44, un 14,8% de 45 a 60 i un 19,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.594 $ i la renda mediana per família de 34.063 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.906 $ mentre que les dones 22.500 $. La renda per capita de la població era de 14.201 $. Entorn del 2,4% de les famílies i el 5,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grafton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grafton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rogermitchel·lita

La rogermitchel·lita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom de Roger Howard Mitchell (n. 1941), professor emèrit del departament de geologia de la Universitat de Lakehead, a Thunder Bay (Ontario, Canadà), en reconeixement de les seves destacades contribucions a la mineralogia i la petrologia de les roques alcalines.

## Característiques

La rogermitchel·lita és un ciclosilicat de fórmula química Na₆Sr₁₂Ba₂Zr$_{13}$Si$_{39}$B₄O$_{123}$(OH)₆ ·20H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2003. Cristal·litza en el sistema hexagonal.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Poudrette, situada al Mont Saint-Hilaire, al municipi de La Vallée-du-Richelieu (Montérégie, Québec, Canadà). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Rogermitchellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2019].
# Anzaïta-(Ce)

L'anzaïta-(Ce) és un mineral de la classe dels òxids. Va rebre aquest nom en honor d'Anatoly N. Zaitsev, de la Universitat Estatal de Sant Petersburg (Rússia) i del Museu d'Història Natural (Anglaterra), en reconeixement de la seva contribució a l'estudis de les carbonatites i dels minerals de terres rares.

## Característiques

L'anzaïta-(Ce) és un òxid de ceri, titani i ferro, de fórmula química Ce₄Fe$^{2+}$Ti₆O$_{18}$(OH)₂, que va ser aprovat per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013. Cristal·litza en el sistema monoclínic formant petits cristalls. Només se n'ha trobat anzaïta-(Ce) a les hidrotermalment alterades silicocarbonatitas del complex alcalino-ultramàfic d'Afrikanda, a l'óblast de Múrmansk, Rússia. Sol trobar-se associada a altres minerals com: titanita, hibschita, clinoclor o calcita.

## Referències

* ↑ «Anzaite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2015].
# Can Gazà-ICES

Can Gazà, Institut contra l’Exclusió Social (ICES), és una associació que aten les persones necessitades de Mallorca des del 1978 a la finca agrícola de Can Gazà situada al Secar de la Real (Palma).
El 1978 la propietària de Can Gazà, Catalina Cañellas, la cedí a Jaume Santandreu (1938) perquè hi acollís les persones excloses i freturoses de tutela. Can Gazà, refundada l’abril de 1996, vol ser una família formada per malalts socials; incapacitats per al retorn al mercat laboral ordinari; amb afeccions orgàniques de distint grau (algunes irreversibles) sobrevingudes a l'alcoholisme o toxicomania; sense suport social ni familiar, i amb escassos o nuls recursos econòmics. Té una capacitat màxima de 30 persones, nombre que s'ha mantingut des del començament. Des del 2003 la gestió de Can Gazà la duu a terme l’associació Can Gazà, Institut contra l’Exclusió Social.
La pràctica assistencial de Can Gazà es basa en l’ús de la xarxa pública de serveis socials i sanitaris, preferentment; d’aquesta manera, es racionalitza en grau extrem l’equip responsable, amb la qual cosa pràcticament la totalitat dels recursos econòmics recauen directament sobre les persones assistides. També empra la finca agrícola com a camp de laborteràpia. Finalment, el finançament va a càrrec d’una xarxa d’amics i cooperants, fet que els permet viure sense cap excedent però amb la màxima dignitat compartint tots els recursos. En aquest sentit, cada membre és responsable primer d’ell mateix i després dels espais de la casa i de la seva dinàmica interna i de la resta de familiars.
L'associació també té per objectius recollir els fons econòmics necessaris per sobreviure dignament dins l’austeritat i d’implicar-hi les administracions públiques i difondre el seu model d’autogestió i familiar d’atenció a la necessitat humana.
El 2009 l'associació fou guardonada pel Govern de les Illes Balears amb el premi Ramon Llull.

## Referències

* 1 2 3 4 «Remis Ramon Llull 2009». Govern de les Illes Balears. [Consulta: 8 gener 2025].
# Fedora (Giordano)

Fedora és una òpera en tres actes d'Umberto Giordano segons un llibret en italià d'Arturo Colautti, basat en Fédora de Victorien Sardou. S'estrenà al Teatro Lirico de Milà el 17 de novembre de 1898 i fou un èxit immediat, en part a causa de la gran actuació d'Enrico Caruso.
Juntament amb Andrea Chénier i Siberia, és un dels treballs més notables de Giordano. Fedora no forma part del repertori operístic estàndard, però es representa de vegades i hi ha uns quants enregistraments.
Està ambientada a Rússia, França i Suïssa a finals del segle xix. Compren el fragment El rossinyol del compositor rus Alexandre Aliabiev.

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants

## Referències

* ↑ Edita SARPE Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 29 (ISBN 84-7291-226-4)
# La finta baronessa

La finta baronessa és una òpera en tres actes composta per Niccolò Piccinni sobre un llibret italià de Filippo Livigni. S'estrenà al Teatro dei Fiorentini de Nàpols l'estiu de 1767.
A Catalunya, s'estrenà el 1768 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/piccinni.html
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.