OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria del Mar Leza Salord

Maria del Mar Leza Salord (Palma, 1984) és una biòloga mallorquina.
Es va llicenciar el 2008 a la Universitat de les Illes Balears i les seves primeres investigacions foren sobre plagues agrícoles i forestals. Va presentar la tesi doctoral el 2015. La tesi estudiava dos factors importants per al benestar de les colònies d'abelles de la mel: l'impacte de l'insecticida biològic Bacillus thuringiensis subsp. kurstaki (usat en el control de la processionària del pi) i el del paràsit Varroa destructor. Aquesta tesi va obtenir la menció europea de doctorat i el premi Santander de Postgrau pel millor expedient de promoció dels estudis de doctorat en biologia vegetal. Es va fer coneguda per crear una app de ciència ciutadana que va ajudar a erradicar l'espècie invasora Vespa velutina de les Illes Balears. Aquesta abella arribà a l'arxipèlag el 2015 i des del 2018 no se n'ha tornat a localitzar cap. Curiosament, arran de les seves investigacions, és al·lèrgica a les abelles. A part de la seva tasca acadèmica, és coneguda pel seu activisme en la defensa del paper de les dones en la ciència.

## Referències

* ↑ «Mar Leza: «Tener una mascota exótica es un ejemplo de acto irresponsable»» (en castellà). Última Hora, 05-12-2020. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ Salord, María del Mar Leza. Estado sanitario de las colonias de apis mellifera (hymenoptera apidae) de las islas baleares: impacto del parásito varroa destructor (acari: varroidae) y efecto de los tratamientos aéreos con bacillus thuringiensis subsp. Kurstaki (Tesi) (en castellà). Universitat de les Illes Balears, 2015.
* 1 2 «La bióloga mallorquina Mar Leza visita La Resistencia» (en castellà). Última Hora, 12-02-2020. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ Salord, Mar Leza «Flaix de ciència. Vespapp-STOP vespa asiàtica: eines de ciència ciutadana per a la detecció i control de la vespa invasora». Treballs de la Societat Catalana de Biologia, 2019, pàg. 69–70. ISSN: 2013-9802.
* ↑ Confidencial, Mallorca. «Mar Leza: "Sin las abejas no habría vida, ni comida ni tampoco natulareza"» (en castellà). [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ Leza, Mar; Herrera, Cayetano; Picó, Gabriela; Morro, Toni; Colomar, Victor «Six years of controlling the invasive species Vespa velutina in a Mediterranean island: The promising results of an eradication plan» (en anglès). Pest Management Science, n/a, n/a. DOI: 10.1002/ps.6264. ISSN: 1526-4998.
* ↑ 20minutos. «Mar Leza, la bióloga experta en abejas, confiesa en 'La resistencia' que es alérgica a estos insectos» (en castellà), 13-02-2020. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «La investigadora Mar Leza asegura que aún existen muchos "estereotipos" de la mujer» (en castellà), 11-02-2021. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ Cifre, Maria. «Leza: “Tocar-ho amb les mans em fa sentir més biòloga”». Ara Balears, 10-02-2018. [Consulta: 11 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Maria del Mar Leza Salord - Lloc web oficial
# Georges Sècan

Georges Sècan (Bucarest, 1 de juliol de 1913 - Milà, 19 de novembre de 1987) - Milà (Itàlia), 19 de novembre, 1987) fou un pintor i compositor nascut a Romania d'origen francès.
Fill d'un vicecònsol francès i finlandès. Va estudiar belles arts a l'Acadèmia Julian de París i Múnic, obtenint diversos premis i guanyant importants competicions des dels 18 anys. Va estudiar el violí i la composició amb George Enescu. Va romandre molt temps a diversos països europeus i no europeus, aprofitant aquestes experiències que van deixar profundes marques en la seva obra pictòrica. Es va inspirar en nombroses ocasions també pel paisatge italià. Tot i estar al marge dels principals corrents artístics i del món de les galeries i els venedors d'art, va aconseguir, així i tot, guanyar fama internacional en virtut del consens obert que van rebre els principals crítics i el públic. Creador d'un nou gènere de pintura que va anomenar "Subform" el 1941. "The Tapié", va redefinir "Subformel" aquest tipus de pintura en què l'artista tendeix a expressar-se allunyant-se completament de si mateix, en un intent de trobar un antic acord perdut, el de l'home primitiu davant del seu simple i més veritable subconscient. Aquest compromís de vegades es tradueix en la transfiguració del paisatge o simplement en una sensació rítmica en imatges d'una exasperada violència expressiva que, com la intensitat enlluernadora del color, té poca confirmació en la pintura contemporània.
Aquest gran artista, durant més de vint-i-cinc anys, no va tenir mai comerciants de referència ni galeries. Això es deu, certament, als contrastos econòmics que va tenir en la seva joventut amb aquest tipus d'operadors artístics. Per tant, resulta gairebé impossible donar una correcta avaluació econòmica a aquest excel·lent Mestre.
Només podem recordar que als anys setanta, en el període en què va ser convidat a exposar amb una exposició personal al Palazzo Reale de Milà, immediatament després de Picasso, les seves citacions internacionals havien assolit xifres notables.
Ensems, també Sècan cultivà amb èxit la seva passió, la música. Va publicar diversos treballs favorablement acollits, no tan sols pel públic, sinó també pels grans músics del seu temps. Cal citar entre les seves obres més afortunades Danze bizzarre, un Trio en re major, i una Fantasia brillant dedicada a Yehudi Menuhin.

## Escrits

* LA PITTURA SUBFORMALE. GEORGES SECAN, publicat a Milà, Garzanti, 1975.

## Referències

* ↑ http://www.georgessecan.com/bioita/italia.html
* ↑ https://www.sikart.ch/KuenstlerInnen.aspx?id=13984125&lng=it
# Paral·lel 86° sud

El paral·lel 86° sud és una línia de latitud que es troba a 86 graus sud de la línia equatorial terrestre. Travessa l'Antàrtida.

## Geografia

En el sistema geodèsic WGS84, al nivell de 86° de latitud sud, un grau de longitud equival a 7,791 km; la longitud total del paral·lel és de 2.805 km, que és aproximadament 7,0% de la de l'equador, del que es troba a 9.555 km i a 447 km del pol Sud

## Arreu del món

A partir del Meridià de Greenwich i cap a l'est, el paral·lel 86° sud passa totalment per l'Antàrtida. Des d'aquest paral·lel fins al Pol Sud totes les latituds passen sobre terra.

## Vegeu també

* Paral·lel 85° sud
* Paral·lel 87° sud

## Referències

* ↑ «Length of a Degree of Latitud'And Longitude». National Geospatial-Intelligence Agency. Arxivat de l'original el 2013-01-28. [Consulta: 7 setembre 2018].
* ↑ T. Vincenty «Direct and Inverse Solutions of Geodesics on the Ellipsoid with application of nested equation». Survey Review, 4-1975.
# Primera escola romanesa

La primera escola romanesa (en romanès: Prima școală românească) es troba als terrenys de l'església de Sant Nicolau del segle xvi, ella mateixa situada al districte històric de Șcheii Brașovului, a l'actual Brașov (Romania). Aquesta és la primera escola del territori de l'actual Romania on s'utilitzava la llengua romanesa a l'ensenyament (el 1583; fins aleshores, els romanesos utilitzaven l'eslau eclesiàstic a l'educació).

## Història

L'edifici va ser erigit l'any 1495, en un lloc que aleshores formava part del Regne d'Hongria, però segons l'investigador Vasile Oltean, l'escola havia començat a funcionar abans del segle XV. Les primeres classes de llengua romanesa es van fer l'any 1583. Va ser reconstruït l'any 1597.
La procedència dels alumnes era variada i, essent l'única escola romanesa d'aquesta regió de Transsilvània, la gent venia de lluny. Cada poble pagava perquè un alumne assistís a l'escola, per tal d'aprendre a ensenyar en tornar i compartir la seva educació. Al llarg del temps, un total de 1.730 alumnes van assistir a l'escola; tanmateix n'hi havia com a màxim 110 en un moment donat.

## Museu

L'escola va romandre en ús fins al 1850, quan es va obrir el Col·legi Andrei Șaguna. Les col·leccions d'objectes arcaics i originals es van reunir a partir de 1933 i es van organitzar per primera vegada en un museu l'any 1964. Conté una varietat de primers llibres eslaus i romanesos, la primera Bíblia romanesa i el que es pot descriure de manera general com la primera revista escolar. La biblioteca conté sis mil llibres que s'utilitzaven a l'escola.
El museu també conté la primera impremta romanesa. Aquesta impremta només va fer 39 llibres, cosa que no és d'estranyar donada la mà d'obra requerida, però el treball que va produir va incloure moltes més primeres. La primera carta romanesa en llatí va ser produïda per la premsa, el primer llibre escolar romanès i la primera Bíblia, que estava impresa sobre pell de cabra i tenia una coberta que pesava uns 7 quilograms (15 lliures).
La placa que hi ha sobre l'entrada de l'escola diu: "Aquest antic lloc d'aprenentatge, la primera escola romanesa de tota la Gran Romania, va ser completament reconstruïda en pedra els anys 1595-1597 gràcies al generós regal del príncep Aron de Moldàvia i a través de la cura de aprenent de l'arxipreste Mihai, que es va construir de nou l'any 1761. Florint sota l'escut de l'Església, va servir durant centenars d'anys com a centre d'educació per a joves i adults. I després que es construïssin les escoles primàries més importants i l'escola secundària ortodoxa de Brașov, [funcionà] com a lloc de reunió del consell parroquial i posteriorment va acollir els arxius històrics de l'església de Sant Nicolau. Any 1946".

## Referències

* ↑ Prima școală românească - Începuturi by Vasile Oltean
* ↑ «Muzeul "Prima Școală Românească" din Brașov». Agerpres, 16-10-2014. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2021. [Consulta: 13 novembre 2021].
# Miquela Forteza Oliver

Miquela Forteza Oliver (Palma, Mallorca, 11 de juliol de 1964) és una historiadora de l’art i professora mallorquina.
Es doctorà en Història de l’art a la Universitat de les Illes Balears l’any 2005, amb una tesi sobre la xilografia a Mallorca, que influí decisivament en la posterior declaració com a bé d’interès cultural del conjunt de la col·lecció Guasp, un fet que es produí al 2007.
Des de 1998 és professora de la Universitat de les Illes Balears, al Departament de Ciències Històriques i Teoria de les Arts, com a titular des de 2017. Dins d'aquesta universitat, Forteza Oliver forma part del Grup de Conservació del Patrimoni Artístic Religiós (CPAR), que procura la preservació i restauració del patrimoni religiós de les Illes Balears, per mitjà de diferents projectes públics o privats, estatals o insulars, i vetlla per a la divulgació del coneixement d’aquest patrimoni.

## Obra

Ha publicat diversos llibres i articles entorn de la seva especialitat, el món de les arts gràfiques, en especial en els seus aspectes històrics i, en concret, a partir de la seva tesi inicial sobre la xilografia a Mallorcaː
* La xilografía en Mallorca a través de sus colecciones. La Imprenta Guasp (1576-1958). Tesi doctoral (2007). ISBN 978-84-9716-404-0
* La col·lecció de xilografies de la Impremta Guasp (2007)
* Els orígens de la impremta a Mallorca (2011)
* Xilografies antigues del Bt. Ramon Llull (2016)

## Referències

* 1 2 3 «Forteza Oliver, Miquela». Diccionari d'historiadors de l'art català, valencià i balear. Institut d'Estudis Catalans, Actualització: 06/06/2016. [Consulta: 30 maig 2024].
* ↑ «Imprenta Guasp». Cartoixa de Valldemossa. [Consulta: maig 2024].
* ↑ «Miquela Forteza Oliver». Lleonard Muntaner Editor. [Consulta: 30 maig 2024].
* ↑ «Grup de Conservació del Patrimoni Artístic Religiós (CPAR) - Equip investigador». Universitat de les Illes Balears. Grups de recerca. [Consulta: 30 maig 2024].
* ↑ «La xilografía en Mallorca a través de sus colecciones – Edicions la Foradada». Edicions La Foradada. [Consulta: 30 maig 2024].
# Numa (Iowa)

Numa és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 109 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Numa tenia 109 habitants, 48 habitatges, i 31 famílies. La densitat de població era de 95,6 habitants/km².
Dels 48 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,3% hi vivien parelles casades, en un 4,2% dones solteres, i en un 35,4% no eren unitats familiars. En el 29,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,2% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 33,9% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 117,5 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 26.625 $ i la renda mitjana per família de 27.344 $. Els homes tenien una renda mitjana de 21.000 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 15.694 $. Entorn del 8,1% de les famílies i el 10,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Numa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Numa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Anatoli Xeliükhin

Anatoli Xeliükhin (rus: Анато́лий Ива́нович Шелю́хин) (Kostromà, 6 d'abril de 1930 - Kostromà, 21 d'octubre de 1995) fou un esquiador de fons rus, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Cortina d'Ampezzo, on disputà dues proves del programa d'esquí de fons. En els 30 quilòmetres fou quart, mentre en els 50 quilòmetres fou cinquè. Quatre anys més tard, als Jocs de Squaw Valley, tornà a disputar dues proves del programa d'esquí de fons. En el 4x10 quilòmetres guanyà la medalla de bronze formant equip amb Guennadi Vagànov, Aleksey Kuznetsov i Nikolai Anikin, mentre en els 30 quilòmetres fou quinzè.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del Món d'esquí nòrdic de 1958, una de plata i una de bronze, així com quatre campionats nacionals.
Una vegada retirat va exercir d'entrenador d'esquí de fons.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Anatoly Shelyukhin». [Consulta: 9 gener 2025].
* 1 2 «ШЕЛЮХИН Анатолий Иванович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 9 gener 2025].
# Thermoplasma

Thermoplasma és un gènere d'arqueus que es distingeix de la resta dels Archea per no tenir paret cel·lular. Es tracta de procariotes termòfils, acidòfils i quimiorganòtrofs aeròbics.
El tret distintiu d'aquest gènere és l'absència de paret cel·lular que impedeix la lisi del bacteri per inflament per pressió osmòtica. La paret, és també la responsable de donar la forma a la cèl·lula bacteriana. Aquests bacteris viuen a temperatures molt altes i pH molt baixos (la temperatura òptima de creixement de T. acidophilum per exemple, és de 55 °C i el seu pH òptim de 2). Per fer front ambients tan extrems i als canvis osmòtics de l'entorn, sense paret cel·lular, els Thermoplasma disposen d'una membrana cel·lular especial, una fracció important de la qual està constituïda per un lipopolisacàrid format per un lípid tetraéter amb unitats de mannosa i glucosa que, juntament amb altres components particulars d'aquest gènere, confereixen a aquests arqueus la resistència a aquestes condicions ambientals. S'ha citat la presència d'arqueus d'aquest grup en les snottites.
# Barrett (Minnesota)

Barrett és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 355 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Barrett tenia 355 habitants, 142 habitatges, i 81 famílies. La densitat de població era de 66,5 habitants per km².
Dels 142 habitatges en un 20,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 42,3% no eren unitats familiars. En el 38% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,05 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,63.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,5% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 19,4% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 38,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 54 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 71,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 37.813 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 13.954 $. Entorn del 6,8% de les famílies i el 8,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## La pedra rúnica d'"Elbow Lake"

L'agost de 1949, el periòdic local més proper a Barrett, l'Elbow Lake Herald, va informar que, cinc anys abans, el granger Victor Setterlund havia trobat a la seva terra, a prop del llac Barrett, una pedra en forma de cor que pesava prop de 75 lliures (34 kg) portant una inscripció rúnica. Traduït, el missatge rúnic era [Any ????]. Quatre donzelles acampaven en aquest turó. Hjalmar Holand, principal promotor de la pedra de Kensington (no gaire lluny al sud-est de Barrett el 1898) va interpretar els símbols de l'any com 1362, el mateix que la pedra de Kensington. Debunker Johan Holvik va pensar que havien de llegir-se com 1776. Els dos experts van coincidir que la pedra semblava ser un engany. Quan Holvik va tornar a visitar l'àrea i li va demanar a Setterlund quins símbols de l'any semblaven representar, l'agricultor va confessar que havia tallat la pedra ell mateix, usant una llista de runes en un llibre de text, i que pretenia la data 1876, afegint: "Segur que no triguen molt a posar a algunes persones si ho volen creure prou dolent."

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Barrett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Barrett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ David A. Sprunger, "Mystery & Obsession: J.A. Holvik and the Kensington Runestone" Arxivat 2011-10-17 a Wayback Machine., in Minnesota History (Fall 2000), Minnesota Historical Society
# Antíoc IX de Cízic

Antíoc IX de Cízic (en llatí Antiochus, en grec antic Ἀντίοχος Κυζικηνός) anomenat Εὐσεβής Eusebes (el pietós) fou rei selèucida del 114 aC al 96 aC, fill d'Antíoc VII Sidetes i de Cleòpatra Thea.
El 116 aC Antíoc IX, que havia estat enviat a Cízic l'any 129 aC per la seva mare Cleòpatra Thea com a precaució, va tornar a Síria i aviat va esclatar la guerra civil en aixecar-se contra Antíoc VIII Grif i proclamar-se rei (114 aC). La dona d'Antíoc es deia també Cleòpatra i era mig germana de la dona de Grif, Trifene. Cleòpatra va ser assassinada de forma dramàtica al temple de Dafne a Antioquia per ordre de sa germanastra, i com a revenja Antíoc IX va fer matar Trifene. Els dos germanastres van acordar finalment el repartiment del país (111 aC), partició que va mantenir la pau fins a la mort de Grif el 96 aC.
El 112 aC Damasc es va erigir en regne sota direcció dels grecs de la regió. Els jueus es van apoderar de Samària el 109 aC i d'Iturea el 104 aC, i el 103 aC van atacar Ptolemais, que al no rebre ajut de cap dels dos reis va demanar auxili al rei làgida de Xipre Ptolemeu Làtir que no va poder desembarcar per les pressions del rei egipci Ptolemeu X Alexandre I, encara que sí que va ocupar Gaza, Estratonice i Doira els tirans de les quals van acollir a Làtir. L'any següent, en una ofensiva, Làtir va ocupar Ptolemais però en va ser expulsat pels egipcis.
Antíoc VIII Grif va morir assassinat a Antioquia el 96 aC. Antíoc IX, que dominava Celesíria i Fenícia, havia de ser reconegut com a únic rei, però cinc fills d'Antíoc VIII es van revoltar i van reclamar els seus drets (Seleuc, Antíoc el major, Felip, Demetri i Antíoc el menor) i el més gran d'entre ells va ser proclamat rei com a Seleuc VI Epifanes Nicàtor. Així la guerra civil va tornar a començar. Seleuc VI va morir l'any següent i el va substituir el seu germà Demetri III Eucàros. El 96 aC aquest darrer s'havia imposat i Antíoc IX es va suïcidar per no caure en mans del seu rival. El seu fill Antíoc X Eusebios es va fer proclamar rei i va mantenir la lluita contra Demetri III.

## Referències

* ↑ Antiochus IX a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 199-200
| Precedit per: Antíoc VIII Grypos | Imperi Selèucida | Succeït per: Antíoc X Eusebios |
# Smara

Smara (àrab: السمارة, as-Samāra) és una ciutat del desert en el Sàhara occidental que forma part de la província d'Es-Semara de la regió de Laâyoune-Sakia El Hamra. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 66.014 persones

## Història

És l'única ciutat important del Sàhara occidental que no va ser fundada pels espanyols. El 1898, un xeic sahrauí anomenat Maa-el-Ainin funda la ciutat en una zona rica en pastures i aigua, allunyada de la costa, però ben situada per controlar les caravanes que es dirigissin cap al nord.
Aquest xeic es nomena imam i combat els espanyols des d'aquest any; resistí gràcies a l'ajuda del soldà del Marroc fins a 1910. Aquest any, el sultà retira la seva ajuda a causa de les pressions franceses, de manera que el xeic ajudarà els combatents antifrancesos del sud del Marroc. El 1913 França ocupa Esmara, la destrueix gairebé completament, i la hi retorna a Espanya. La resistència va anar decreixent fins que acaba el 1920. El 1958 Smar fou teatre de l'operació aerotransportada Huracan durant la Guerra d'Ifni per portar el primer esquadró paracaigudista espanyol i el 7è RPC francès (operació Écouvillon), per tal d'eliminar l'Exèrcit d'Alliberament Marroquí.
El Front Polisario es va fundar en aquesta ciutat el 10 de maig de 1973. Els marroquins la van ocupar el 27 de novembre de 1975; causaren un èxode de saharauis cap a Algèria per escapar de les represàlies marroquines pel seu suport al Front Polisario. En la seva fugida cap a Algèria, les forces aèries marroquines van utilitzar napalm, fòsfor blanc i bombes de fragmentació contra els refugiats. Amnistia Internacional ha estimat les baixes en més de 500.
El 2005, la ciutat es va convertir en escenari de greus protestes en contra de l'ocupació marroquina. El 25 de maig de 2005, la policia marroquina va dissoldre la Manifestació Pacífica en suport de la Independència i el Front Polisario en el marc de les noves intifades als carrers dels principals nuclis urbans del Sàhara occidental al costat de les protestes pro sahrauís en alguns centres universitaris del Marroc.
Smara dona nom a una de les quatre wilayas en les quals s'estructuren els refugiats saharauis a Tinduf.

## Agermanaments

* Còrdova
* Écija
* Gijón
* Paysandú

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ Le Rumeur (Guy): Le Grand Méhariste, Paris, Berger Levrault
* ↑ Assaut (magazine), Plantilla:Numéro, mai 2011, Les parachutistes de l'armée de l'air, par Jacques Baltzer, p. 82
* ↑ Sahara occidental, Histoire, chp 8, page 6
* ↑ Ayuntamiento de Córdoba. «La Cooperación Directa en el Ayuntamiento de Córdoba». [Consulta: 25 març 2010].
* ↑ Intendencia Departamental de Paysandú. «Intendente Bentos y Embajador Abbas firmaron intención de hermanamiento de Paysandú y Smara». [Consulta: 25 octubre 2011].

## Bibliografia

* John Mercer: Spanish Sahara. George Allen & Unwin Ltd, London, 1976.
* Anthony G. Pazzanita, Tony Hodges: Historical Dictionary of Western Sahara. 2. Aufl. The Scarecrow Press, Metuchen/ New York/London, 1994.