OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dolors Altaba i Artal

Dolors Altaba i Artal (Barcelona, 22 d'abril de 1934) és una gemmòloga i escriptora catalana.

## Biografia

Era filla del polític Ricard Altaba i Planuch i Josefina Artal, i germana de Glòria Altaba i Artal. En acabar la Guerra Civil espanyola va marxar a l'exili amb els seus pares, primer a França i després a Mèxic. Va iniciar els seus estudis al Col·legi Ruiz de Alarcón, a l'American College i a l'Acadèmia Fitz Gibbons de Ciutat de Mèxic, on també va aprendre anglès (a la delegació de la Universitat de Cambridge), alemany (a la delegació de l'Institut Goethe) i francès (a la delegació de la Universitat de Tolosa). Això li va permetre treballar com a professora d'idiomes durant molts anys, alhora que també treballava a la joieria del seu pare. Interessada també per la pintura, va estudiar decoració a la Universitat Femenina de Mèxic.
Quan la seva família tornà a Barcelona els anys seixanta va continuar els estudis de decoració a l'Escola de Belles Arts de Barcelona. Després va estudiar filologia catalana i gemmologia a la Universitat de Barcelona, marxant després a Los Angeles (Califòrnia) a ampliar els estudis al Gemological Institute of America. El 1983 es va graduar en filologia anglesa a la Universitat de Califòrnia San Diego, on també va estar treballant com a professora d'idiomes. Ha fet exposicions dels seus quadres a Barcelona i Mèxic.

## Obres

* El misterio de las gemas, revista Gemología (Mèxic)
* Tales for a infants
* Aphra Behn's Progressive Dialogization of the Spanish Voice (1992)
* Aphra Behn's English Feminism: Wit and Satire (1999) ISBN 978-1575910291
* Action & Reaction: Proceedings of a Sumposium to Commemorate the Tercentenary of Newton's Principia (1993) amb Paul Theerman, i Adele F Seeff, ISBN 9780874134469
* Ariel Ruiz i Altaba: Embryonic Landscapes (2003) amb Ariel Ruiz i Altaba, Cristian Ruiz Altaba i Elena Alvarez-Buylla, ISBN 978-8495273451

## Referències

* 1 2 «Altaba (Rebeles), Dolors 1934- (Dolors Altaba-Artal) | Encyclopedia.com». [Consulta: 9 febrer 2024].
* ↑ Riera i Llorca, Vicenç. Els exiliats catalans a Mèxic. Barcelona: Editorial Curial, 1994, p. 222.
# Ferran II de Ribagorça

Ferran d'Aragó i de Borja (1546-1592). Últim comte de Ribagorça i V duc de Vilafermosa (1581-1592).
Fill de Martí I de Ribagorça i de Lluïsa de Borja i Aragó "la Santa duquessa" (1520-1560), filla de Joan II Borja.
Rebé el comtat de Ribagorça en plena revolta popular afavorida per cercles pròxims al monarca Felip II de Castella. Un nou esclat de violència assolà Benavarri el 1587 amb l'ajuda de bandolers catalans i amb el suport del comte de Chinchón, tresorer general del Consell d'Aragó i enemic dels Vilafermosa. Aquestes revoltes, que donaren lloc a una guerra civil al comtat entre partidaris del comte i partidaris del rei, coincidiren amb les alteracions d'Aragó; aleshores, el 1591, Felip I d'Aragó i II de Castella, per tal de restablir l'ordre, obligà el comte Ferran a renunciar a canvi d'una compensació econòmica, i el comtat revertí a la Corona d'Aragó.
El seu germà Francesc, va heretar el ducat de Vilafermosa i va continuar la lluita pel comtat de Ribagorça, del qual s'autoanomenava Francesc I de Ribagorça fins al 1598, quan finí.
El comtat continuà existint, tot i que desmembrat i sense cap visible, fins al 1716 amb el Decret de Nova Planta.

## Referències

* ↑ «Quan el Pirineu era el Far West». El Periòdic, 18-11-2012. [Consulta: 20 novembre 2023].
# Dorin Chirtoacă

Dorin Chirtoacă (Coloniţa, 9 d'agost de 1978) és un periodista i polític de la República de Moldàvia, vicepresident des del 2004 del Partit Liberal i batlle de la ciutat de Chișinău de 2007 a 2018.
Va néixer el 9 d'agost de 1978 a Chișinău. Va graduar-se el 2001 a la Facultat de Dret de la Universitat de Bucarest, i després va cursar estudis a França i va llicenciar-se en Dret Europeu a la Universitat Sorbona. Després va entrar a treballar a Societat Romanesa de Televisió, com a productor del programa Surprize, Surprize. Entre 2002 i 2005 va ser coordinador de projectes del Comitè de Drets Humans de Hèlsinki a Moldàvia.
Militant del Partit Liberal, del qual n'ha estat vicepresident, és conegut per les seves postures europeistes i a favor de la unió de Moldàvia amb Romania. El 2007 va ser candidat a les eleccions municipals per a la ciutat de Chișinău i va obtenir la victòria, amb el 61,17% dels vots. Si bé a la primera volta el seu percentatge era inferior al seu rival, a la segona volta va rebre el suport de diversos partits no comunistes.
Va revalidar el càrrec dues vegades, la darrera el 2015.

## Referències

* 1 2 3 4 «Chisinaul are primar liberal» (en romanès). Ziua. Cotidian National, 19-06-2007. Arxivat de l'original el 2007-09-26 [Consulta: 19 febrer 2021].
* 1 2 Lozinschi, Raisa «Surprize, surprize la Chisinau». Evz.ro, 19-06-2007. Arxivat de l'original el 26 de juny 2007 [Consulta: 19 febrer 2021].
* 1 2 3 «Dorin Chirtoacă ales primar al Chișinăului» (en romanès). BBC Romania, 18-06-2007.
* ↑ Ripa, George Daniel «Chișinău - Primar prounionist». Jurnalul, 19-06-2007. Arxivat de l'original el 21 de juny 2007 [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ «Pro-EU candidate wins Chisinau election». Euractiv, 29-06-2015.
# Terra de Peary

Terra de Peary és una península del nord de Groenlàndia, a la vora de l'oceà Àrtic. El punt més septentrional és el Cap Morris Jesup que també és el punt més septentrional de Groenlàndia. El límit sud el forma el fiord E. Hyde.
Aquest territori rep el nom per Robert E. Peary, que va ser el primer a explora-lo durant els anys de 1891 a 1892.
La Terra de Peary no forma part de cap municipi però és una part del Parc Nacional del Nord-est de Groenlàndia. Els Inuit o esquimals van habitar la Terra de Peary en èpoques antigues quan el clima era més suau que l'actual.
L'assentament humà més antic conegut de Groenlàndia, per part d'inuits provinents de l'àrtic americà, s'ha trobat a la Terra de Peary s'ha datat del 2500 aC Actualment els únics habitants són els membres de dues estacions de recerca:Brønlundhus (fundada el 1948), al Jørgen Brønlund Fjord, i Kap Harald Moltke (fundada el 1972).

## Geografia

Ocupa una superfície de 57 000 km². Es troba a només 700 km al sud del pol Nord. És una península muntanyosa, la serralada de Roosevelt de 60 a 70 km d'ample la travessa a la part nord d'est a oest i el punt més alt es l'Helvetia Tinde de 1.929 m. Les valls estan principalment cobertes per glaceres. Tot i així la Terra de Peary és el territori sense gel més septentrional del món. No va ser cobert per glaceres durant la més recent època glacial.

## Fauna

Els bous mesquers s'alimenten de l'escadussera vegetació del tipus del desert polar que només cobreix el 5% del territori. Hi ha solament unes 33 plantes amb flors. Altres mamífers que hi viuen són la guineu àrtica, el llop polar,l'os polar, i la llebre àrtica.

## Referències

* ↑ Google Books
* E. J. Fränkl Crossing north Peary Land in summer 1953
# Variacions de Zdenka

Variacions de Zdenka, JW VIII/6 (en txec Zdenčiny variace), és un tema amb set variacions per a piano en si bemoll major compost per Leoš Janáček el 1880. Es va projectar una actuació a Leipzig el 1880 que no es va arribar a realitzar.

## Origen i context

Més conegut per les seves òperes i la seva música orquestral, Janáček va escriure una producció petita però significativa de música per a piano. Aquest és la primera de les seves obres per a teclat que ha sobreviscut. Va ser escrit com a regal d'amor per a una antiga estudiant de piano, Zdenka Schulzová la filla de catorze anys del seu superior a l'Institut del Professorat de Brno, amb qui el compositor es casaria el juliol de 1881. Janáček va escriure a Zdenka sobre les Variacions que «són molt bones i les considero el meu primer treball completament correcte, com la meva op. 1. T'agradaran, estimada Zdenči, i en cas que mai es publiquin, portaran el teu estimat nom.»
Janáček va començar a escriure les variacions el gener de 1880 durant la seva estada a Leipzig i va tardar quatre setmanes a escriure (del 29 de gener al 22 de febrer) el que seria fins al moment la seva obra més important. És de les poques obres d'aquella època que ha sobreviscut gràcies al fet que òbviament les va presentar a Zdenka al seu retorn i aquesta les va guardar. I aquesta supervivència de la peça quasi final de Janáček escrita durant els seus mesos de Leipzig proporciona una instantània útil del que havia aconseguit durant aquest temps.

## Anàlisi musical

La música no és gaire característica de l'estil madur de Janáček, que revela la influència de Schumann i Brahms en la tècnica del piano i de Smetana en l'esperit de la seva temàtica txeca.
La música és atractiva i ben elaborada, reflexiu i esvelt en la seva sonoritat. La primera variació és animada, però sense presses, sense trencar gaire el tema. La segona és ràpida i muscular, mentre que la tercera és lúdica i despreocupada amb uns ritmes aguts i punxeguts que recorda a Schumann. La següent variació és senyorial, però aviat es torna tempestuosa, i la cinquena i sisena contenen la barreja més interessant de Schumann i Brahms, la darrera de la parella potser amb la música més profunda de l'obra i que recordaria a Smetana.

## Referències

* ↑ «Dades de l'obra» (en alemany). Leoš Janáček Gesellschaft. [Consulta: 4 desembre 2017].
* ↑ Tyrrell, 2011, p. 132.
* ↑ Orga, Ates. «Ressenya del disc» (en anglès). Naxos. Arxivat de l'original el 24 d’agost 2021. [Consulta: 24 agost 2021].
* ↑ Tyrrell, 2011, p. 162.
* 1 2 Tyrrell, 2011, p. 163.
* ↑ Tyrrell, 2011, p. 153.
* ↑ Zemanová, 2002, p. 37.
* ↑ Zemanová, 2002, p. 38.

## Bibliografia

* Tyrrell, John. Janacek: Years of a Life Volume 1 (1854-1914): The Lonely Blackbird. Faber & Faber, 2011. ISBN 9780571261130.
* Zemanová, Mirka. Janacek: A Composer's Life. UPNE, 2002. ISBN 9781555535490.
* Ressenya de Dr. David Doughty per al doble-CD àlbum Janáček's Piano Works (complet) interpretat per Håkon Austbø (Brilliant Classics 92295)

## Vegeu també

* Llista de composicions de Leoš Janáček
# Dolors Fàbrega Costa

Dolors Fàbrega Costa, la Caputxina, (Solsona, 1888 - 4 de juny de 1964) fou una empresària catalana, promotora de les cases barates per allotjar als nouvinguts a Solsona en els anys 40 i 50.

## Biografia

La seva mare i el seu pare tenien cura de la porteria de l'edifici dels Caputxins Vells, d'aquí li ve el sobrenom de La Caputxina.
Es va casar amb en Jaume Pujol de cal Sotaterra, junts primer feien de ramassadors, fins que van obrir una cansaladeria on instal·laren la primera cambra frigorífica que hi havia a Solsona. Vídua ben aviat, va dedicar-se als negocis. Comprava i venia conills, gallines, pollastre i ous. Donava feina a les seves dues filles, els gendres i la família dels gendres tant a Solsona com a Barcelona, i tant als mercats com a les botigues. Avesada a fer negocis: sabia perseguir personalment a qui li quedava a deure, però també ajudava les persones que ho necessitaven.
Dolors Fàbrega, però, és coneguda sobretot perquè amb els diners que havia guanyat comprant i venent aviram va fer construir petits habitatges molt justets, amb poques condicions però barats, que llogava a preus assequibles a la primera onada d'immigració andalusa que va arribar a Solsona els anys cinquanta. Quan la població immigrada ja resident a Solsona va millorar la seva situació econòmica, la Caputxina va fer construir uns nous habitatges que tenien una mica més de qualitat, amb cuina independent i un lavabo compartit al final del passadís de les cases. El barri on van ser construïdes es coneix encara avui amb el nom de La Caputxina.
Emprenedora fins al moll de l'os, per Sant Jaume -el nom del seu marit- llogava una orquestra i feia celebrar la festa del barri. Alhora festejava el nombre de cases que havia fet construir sense que ningú hi hagués pres mal. Feia sortir els gegants a càrrec seu i organitzava un ball d'envelat gratuït. Era un personatge tan popular que fins i tot se n'havia arribat a fer mofa en les representacions teatrals de Solsona.

## Referències

* 1 2 3 «Exposició Dones d'empresa. Dolors Fàbrega Costa». Institut català de les Dones, 2008. [Consulta: abril 2024].
* 1 2 3 4 5 «La Caputxina». Paraules des de Solsona, dissabte, 9 maig 2020. [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ Hornos, Isabel. «Dolors Fàbrega i Costa - La Caputxina». Casal de la Dona - Ajuntament de Lleida, 14-05-2020. [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ Bayo, Emili. [978-84-937070-1-9 Lleida es femení. Dones per a la història]. Alfazeta Edicions.
# Bayonetta

Bayonetta (ベヨネッタ, Beyonetta) és un videojoc d'acció desenvolupat per Platinum Games i publicat per Sega per a les videoconsoles de sobretaula PlayStation 3 i Xbox 360. Creat per Hideki Kamiya, també autor de Devil May Cry i Okami, Bayonetta s'estrenà al Japó el 29 d'octubre de 2009, mentre que les versions nord-americana i europea se van llançar el 5 i 8 de gener de 2010, respectivament. Va rebre una seqüela per a Wii U anomenada Bayonetta 2, i un anime anomenat Bayonetta: Bloody Fate, estrenat al Japó el novembre de 2013.

## Referències

* ↑ García, Tomas. «Anàlisi – Bayonetta» (en (castellà)). Neoteo, 16-12-2009. Arxivat de l'original el 2009-12-19. [Consulta: 29 desembre 2009].
* ↑ Kollar, Phil. «Kamiya Wants To Return To Viewtiful Joe, Not Okami» (en (anglès)). Gameinformer, 07-12-2009. Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 29 desembre 2009].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Platinum Games (anglès)
* Lloc web oficial de Bayonetta (japonès)
* Blog oficial de Bayonetta Arxivat 2010-08-08 a Wayback Machine. (japonès)
# Can Sion

Can Sion o Ca'n Sion és un establiment emblemàtic fundat a Palma, Mallorca, el 1878 per Melchor López. Especialitzat inicialment en productes artesans relacionats amb la pesca i l'agricultura. El negoci ha passat per quatre generacions de la família López, s’ha adaptat als canvis tecnològics i ha augmentat la seva presència a diferents localitzacions de l'illa. Es pot trobar botigues a la Plaça del Banc de l'Oli, Ciutat Jardí i Portitxol, a més té una plataforma digital.

## Història

Fundada el 1878 per Melchor López, la primera seu de Ca'n Sion es va ubicar al número 12 de la plaça del Banc de l'Oli (Palma), on es comercialitzaven articles elaborats manualment, com ara nasas (trampes per a peixos), cistelles d'espart, canyes de bambú i fils de cànem. Aquests productes eren essencials per a les activitats marítimes i agràries de la zona.
El 1930, Andrés López Serra, fill menor del fundador, va assumir la direcció del negoci. En aquella època, la botiga mantenia una producció artesanal, amb tècniques tradicionals com el tall, assecat i modelatge manual del bambú per part d'Andrés i els seus fills, Andrés i Ernesto. La manca de materials sintètics com el niló i l'ús de processos manuals feien dels productes de Ca'n Sion articles únics al mercat.
Durant la tercera generació, sota la gestió d'Andrés López Smit (net del fundador i bicampió mundial de pesca esportiva), el negoci va orientar-se cap a la distribució d'equipaments de pesca especialitzats, reduint progressivament la fabricació pròpia. López Smit va mantenir un servei de venda personalitzada, consolidant la botiga com a referent en l'àmbit de la pesca esportiva a les Illes Balears.

## Expansió i actualitat

Al llarg del segle XX, Ca'n Sion va contribuir a definir el caràcter comercial i social de la plaça del Banc de l'Oli, traslladant-se posteriorment al número 7 de la mateixa plaça. Amb la incorporació de nous materials i tècniques industrials, l'empresa va diversificar la seva oferta i va obrir dues sucursals més: una a Ciutat Jardí i una altra a Portitxol.
Des del 2023, el negoci està dirigit per Andrés López Arabí, besnet del fundador, representant de la quarta generació de la família. Sota la seva gestió, s'ha impulsat la venda en línia mitjançant la creació d'un lloc web, combinant l'herència artesanal amb les exigències del comerç modern. Continua sent un exemple de l'adaptació dels negocis tradicionals als canvis socioeconòmics, preservant alhora part del patrimoni cultural de Mallorca.
El 24 de juliol de 2024 (resolució núm. 7460, Ajuntament de Palma) el manté com a Comerç Emblemàtic (categoria 1A) en l'aprovació del Catàleg d'establiments emblemàtics de 2024, en què fou inclosa el 2018.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ca’n Sion – Emblemàtics Balears». [Consulta: 26 febrer 2025].
* ↑ «Un total de 75 establecimientos de Palma se adhieren al proyecto Emblemáticos Balears del Govern que protege la actividad comercial tradicional» (en castellà). [Consulta: 26 febrer 2025].
* ↑ «Decret i annex del Catàleg d’establiments emblemàtics de Palma 2024 – PalmaActiva», 18-12-2024. [Consulta: 26 febrer 2025].
# Edyta Jasińska

Edyta Jasińska (Lubań, 28 de novembre de 1986) és una ciclista polonesa especialista en el ciclisme en pista. Ha participat en els Jocs Olímpics de 2016. Va representar Polònia als Campionats del Món de ciclisme en pista UCI de 2009, 2010, 2011, 2014 i 2015.

## Palmarès en pista

* 2007
** Campió de Polònia en persecució
* 2008
** Campió de Polònia en persecució
* 2009
** Campió de Polònia en persecució
** Campió de Polònia en persecució per equips
* 2010
** Campió de Polònia en persecució
** Campió de Polònia en persecució per equips
* 2014
** Campió de Polònia en persecució
* 2015
** Campió de Polònia en persecució
* 2016
** Campió de Polònia en persecució
** Campió de Polònia en persecució per equips
** Campió de Polònia en puntuació
** Campió de Polònia en madison
** Campió de Polònia en òmnium
Fonts:

## Referències

* ↑ «Edyta Jasińska». Cycling Archives. [Consulta: 5 febrer 2017].
* ↑ «Edyta Jasińska». procyclingstats.com. Arxivat de l'original el 20 February 2015. [Consulta: 7 febrer 2015].
* 1 2 «Cycling Museum - Edyta JASINSKA». [Consulta: 9 març 2025].
* 1 2 «CycleBase» (en anglès britànic). [Consulta: 9 març 2025].
* ↑ «Edyta Jasinska». [Consulta: 9 març 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Potenciometria

La potenciometria és una tècnica electroanalítica quantitativa amb la qual es pot determinar la concentració d'una espècie electroactiva en una dissolució aplicant un elèctrode de referència (un electrode amb un potencial constant amb el temps i conegut) i un elèctrode de treball (un elèctrode sensible a l'espècie electroactiva).
Existeixen electrodes de treball de diferents tipus útils per diferents cations o anions. Cada cop són més usats els electrodes selectius d'ions (ESI) o electrodes de membrana. Un dels més usats, que es van començar a utilitzar a principis de segle xx, és l'electrode de ph (un electrode de vidre).

## Tipus

La potenciometria és la tècnica més habitual de les tècniques d'electroanalítiques, especialment en un laboratori clínic, però hi ha alteres tècniques:
* Amperometria: Calcula la intensitat elèctrica.
* Voltometria: Calcula el potencial elèctric.
* Coulometria: Calcula la càrrega elèctrica.
Dins del potenciòmetre hi ha diferents tipus d'elèctrodes:
* Elèctrode metàl·lic.
* Elèctrode de membrana cristal·lina.
* Elèctrode de vidre.
* Elèctrode de membrana líquida.
* Elèctrode de membrana polimèrica.

## Instrumentació
### Elèctrode

És la peça clau del potenciometre, pot ser simple o conviat (entre dos electrodes, un de referència i un altre de mesura que és el que entra en contacte a la mostra.)

### Voltímetre

És el sistema de registre, pot mesurar el potencial elèctric (voltametria) o bé la diferència de potencial (potenciometria).

### Sensor CAT

(Conductivitat elèctrica, Activitat iònica, Temperatura de la mostra) Corregeix el tres paràmetres esmentats prèviament que formen el seu nom a l'hora de donar el resultat.

### Cables de connexió

Hi ha els que connecten l'elèctrode al potenciòmetre i el que connecta el potenciòmetre al cable elèctric.

## Bibliografia

* Cynthia G. Zoski, Handbook of Electrochemistry, Elsevier Science, 2007, ISBN 978-0-444-51958-0.
# Cornals

Cornal (Cornales) és un ordre de plantes amb flor.
En els sistema de classificació filogenètic APG II forma part dels eudicots i dins d'ells del grup astèrides.

## Taxonomia

En el sistema de classificació de Dahlgren les Cornals estaven en el superordre Corniflorae (també anomenat Cornanae). Sota el sistema APG IV, l'ordre de Cornals inclou aquestes famílies:
* Família Cornaceae
* Família Nyssaceae
* Família Hydrangeaceae
* Família Loasaceae
* Família Hydrostachyaceae
* Família Curtisiaceae
* Família Grubbiaceae
Sota l'antic sistema Cronquist l'ordre també comprenia les famílies Cornaceae, Garryaceae, i Alangiaceae, i estava dins el grup Rosidae.

## Referències

* ↑ The Angiosperm Phylogeny Group III ("APG III", en orden alfabético: Brigitta Bremer, Kåre Bremer, Mark W. Chase, Michael F. Fay, James L. Reveal, Douglas E. Soltis, Pamela S. Soltis y Peter F. Stevens, además colaboraron Arne A. Anderberg, Michael J. Moore, Richard G. Olmstead, Paula J. Rudall, Kenneth J. Sytsma, David C. Tank, Kenneth Wurdack, Jenny Q.-Y. Xiang y Sue Zmarzty) «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III.» (pdf). Botanical Journal of the Linnean Society, 161, 2009, pàg. 105-121. Arxivat 2017-05-25 at Archive-It
* ↑ Angiosperm Phylogeny Group «Una actualització de la classificació del Grup de Filogènia de les Angiospermes per al ordres i famílies de plantes amb flors: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, 1, 2016, pàg. 1–20. DOI: 10.1111/boj.12385. ISSN: 0024-4074.
# L'avviso ai maritati

L'avviso ai maritati és una òpera en un acte composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Francesco Gonnella. S'estrenà al Teatro dei Fiorentini de Nàpols el 1780.
Alguns autors dubten de l'autoria d'aquesta òpera.

## Referències

* ↑ Cimarosa, Domenico Nicola a operone.de
* ↑ Rossi, Nick; Fauntleroy, Talmage. Domenico Cimarosa: his life and his operas. Greenwood Publishing Group, 1999. ISBN 9780313301124.
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :