OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Katarina Frostenson

Alma Katarina Frostenson Arnault (Estocolm, Suècia, 5 de març de 1953) és un poetessa i escriptora sueca. Membre de l'Acadèmia Sueca des de 1992. El 2003, va ser nomenada Cavaller de la Legió d'Honor en reconeixement dels seus serveis a la literatura.
Frostenson és un dels poetes més importants de Suècia, d'un estil experimental i arcaic. És l'autora d'I mellan (1978), I det gula (1985) i Joner (1991), i també ha escrit un llibre de prosa lírica anomenat Berättelser från dom (1992), sobre un antic poble que, a través de la pèrdua de l'idioma, perden el seu sentit de pertinença al món. Katarina Frostenson és la neboda d'Anders Frostenson.
Entre els seus molts honors i premis s'inclouen el Gran Premi de la Societat dels Nou (1989), el Premi Bellman (1994), i el Premi de la Ràdio Sueca per la Lírica (1996), així com el Premi de Literatura del Consell Nòrdic per Sangler og formler.

## Bibliografia

* I mellan (1978)
* Raymond Chandler och filmen (1978)
* Lars Ahlins Huset har ingen filial (1978)
* Rena land (1980)
* Den andra (1982)
* I det gula (1985)
* Samtalet (1987)
* Stränderna (1989)
* Överblivet (1989)
* 4 monodramer (1990)
* Joner : tre sviter (1991)
* Berättelser från dom (1992)
* Samtalet : Stränderna : Joner (1992)
* Artur Lundkvist : inträdestal i Svenska akademien (1992)
* Tankarna (1994)
* 3 monodramer (1995)
* Traum : Sal P (1996)
* Vägen till öarna (1996)
* Staden - en opera (1998)
* Korallen (1999)
* Endura (2002)
* Karkas : fem linjer (2004)
* Ordet : en passion (2006)
* Tal och regn (2008)
* Flodtid (2011)
* Tre vägar (2013)
* Sånger och formler (2015)
# Kingstonita

La kingstonita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor de Gordon Kingston, de la Universitat de Cardiff (Gal·les), en reconeixement de les seves contribucions a la mineralogia dels elements del grup del platí i la geologia dels seus dipòsits minerals.

## Característiques

La kingstonita és un sulfur de fórmula química (Rh,Ir,Pt)₃S₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1993. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kingstonita pertany a «02.D - Sulfurs metàl·lics, amb proporció M:S = 3:4» juntament amb els següents minerals: bornhardtita, carrol·lita, cuproiridsita, cuprorhodsita, daubreelita, fletcherita, florensovita, greigita, indita, kalininita, linneïta, malanita, polidimita, siegenita, trüstedtita, tyrrel·lita, violarita, xingzhongita, ferrorhodsita, cadmoindita, cuprokalininita, rodostannita, toyohaïta, brezinaïta, heideïta, inaglyita i konderita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Riu Bir Bir, al seu pas pel districte de Yubdo de la ciutat de Gimbi, a Oròmia (Etiòpia). També ha estat descrita en altres tres indrets, tots a Rússia: a Mayat-Vodorazdel'nyi, a la conca del riu Anabar (Sakhà), i als rius Koura i Shaltyr'-Kozhukh, ambdós a l'óblast de Kémerovo.

## Referències

* ↑ «Kingstonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 juny 2019].
# La Pera

La Pera és un municipi de la comarca del Baix Empordà. Des de 2019 l'alcalde és Oriol Balliu Castanyer.

## Geografia

* Llista de topònims de la Pera (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| la Pera | 257 |
| Púbol | 134 |
| Riuràs | 29 |
| Pedrinyà | 19 |
| Font: Idescat ||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1497 | 1515 | 1553 | 1787 | 1887 | 1900 | 1920 | 1950 | 1970 | 2010 | 2024 |
| 70 | 58 | 52 | 591 | 637 | 559 | 621 | 606 | 439 | 446 | 450 |

## Llocs d'interès

* Casa-Museu Castell Gala-Dalí a Púbol. Depèn del Teatre-Museu Dalí.
* Sant Andreu de Pedrinyà.
* Can Savalls.

## Persones il·lustres

* Francesc Savalls i Massot (Can Savalls, 1817 - Niça, 1885), militar, participà en les tres Guerres Carlines al llarg del segle XIX assolint el rang de mariscal de camp i el càrrec de capità general de la Diputació General de Catalunya entre desembre de 1874 i març de 1875.
* Joan Llenas Colom (Pedrinyà, 1905 - ibídem, 1994), veí de Can Solés, va ser un dels impulsors de la restauració (1975-1976) més recent de l'església romànica de Sant Andreu de Pedrinyà seguint l'obra del Dr. Miquel Oliva i Prat i del Sr. Josep Mª Boïgues. Les seves restes mortals descansen al costat de l'església que ell mateix va col·laborar a restaurar. El poble també té un plaça en reconeixement de la seva tasca.

## Referències

* ↑ «El mapa de les alcaldesses a Catalunya: només un de cada cinc ajuntaments catalans està encapçalat per una dona». Begoña Grigelmo, 07-03-2019. [Consulta: 16 març 2019].
* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 94. ISBN 84-393-5437-1.
* ↑ Personatges il·lustres de La Pera

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'Ajuntament de La Pera
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Liguowuïta

La liguowuïta és un mineral de la classe dels òxids que pertany i dona nom al subgrup de la liguowuïta. Rep el nom en honor a Li Guowu (李国武) (1964–) de la Universitat de Geociències de la Xina, a Pequín, en reconeixement de les seves grans contribucions a la recerca de nous minerals.

## Característiques

La liguowuïta és un òxid de fórmula química WO₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, sent publicada l'any 2022. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: 16121, i al laboratori d'estructura cristal·lina de l'institut de recerca científica de la Universitat de Geociències de la Xina, a Beijing, amb el número de catàleg: ny-5-3.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Nanyang, dins el comtat de Huaping (Lijiang, República Popular de la Xina), on es troba en forma de cristalls prismàtics, d'entre 0,05 a 0,1 mm de diàmetre. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Liguowuite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 març 2022].
* ↑ Xue, Yuan; Sun, Ningyue; He, Hongping; Chen, Aiqing; Yang, Yiping «Liguowuite, WO3, a new member of the A-site vacant perovskite type minerals from the Panzhihua–Xichang region, China». European Journal of Mineralogy, 34, 1, 08-02-2022, pàg. 95–108. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-95-2022 [Consulta: 13 octubre 2022].
# Llista de categories dels Premis Oscar

Els Premi Oscar s'entreguen en diverses categories, cadascuna de les quals identifica una contribució específica a la indústria cinematogràfica. El nombre de premis ha crescut i fluctuat al llarg del temps a la vegada que s'afegien noves categories i d'altres més antigues se suprimien.

## Generals

Aquestes cinc categories són les principals atorgades en reconeixement dels treballs cinematogràfics:
* Millor pel·lícula: concedit a la producció de la millor pel·lícula anual.
* Millor director: concedit a una direcció per la tasca cinematogràfica duta a terme durant l'any anterior.
* Millor actor: concedit a un actor per premiar la millor interpretació cinematogràfica masculina de l'any.
* Millor actriu: concedit a una actriu per premiar la millor interpretació cinematogràfica femenina de l'any.
* Millor guió original: concedit al guionista o als guionistes que han escrit el millor guió original cinematogràfic de l'any.

## Referències

* ↑ «Awards Categories». Awards and Shows [Consulta: 9 agost 2020].

## Vegeu també

* Premis Oscar de 2019
* Premis Oscar
# Manel Comas i Hortet

Manel Comas i Hortet, també conegut com a El Xèrif (Barcelona, 29 de novembre de 1945 - Barcelona, 17 de juny de 2013), va ser un entrenador de bàsquet català que al llarg de la seva trajectòria va dirigir onze equips diferents de la Lliga ACB.

## Biografia

Manel Comas Hortet, anomenat El Xèrif pel seu fort caràcter i els seus grans bigotis, va néixer a Barcelona el 29 de novembre de 1945. Va ser un dels grans entrenadors catalans de bàsquet, des dels seus inicis a finals dels 70 fins a l'actualitat. Esportivament, els majors èxits els va aconseguir amb el Club Joventut de Badalona, el CAI Zaragoza i el Taugrés Vitòria, si bé els seus inicis com a professional es remunten a la seva etapa de segon entrenador al Cotonifici de Badalona. Amb el conjunt vitorià va assolir una Recopa d'Europa i una Copa del Rei de Bàsquet. Amb el Joventut de Badalona va conquerir la Copa Korać. A més va ser subcampió de la Recopa d'Europa tres cops amb CAI Zaragoza i Taugrés Vitoria (2 cops). També va ser seleccionadors espanyol júnior.
Va ser autor de la col·lecció Baloncesto, mas que un juego, vint volums dedicats a diversos aspectes del món del bàsquet. El 2 de setembre de 1997 va rebre la insígnia d'or del club Saski Baskonia (Taugrés) en reconeixement de la seva trajectòria al club.
El 22 de gener de 2011 anuncià que es retirava de la vida pública en diagnosticar-se-li un càncer.
Va ser comentarista en les retransmissions de la Lliga ACB de bàsquet durant diverses temporades per a RTVE.
L'any 2013 va ser acusat d'un delicte d'abusos sexuals a dues noies discapacitades intel·lectuals el 2008.
Va morir el 17 de juny de 2013, víctima del càncer, a l'edat dels 67 anys.

## Palmarès

* 1 Recopa d'Europa: (1995-96, amb el Taugrés Vitòria)
* 1 Copa Korać: (1980-81, amb el Club Joventut de Badalona)
* 1 Copa del Rei de Bàsquet: (1994-95, amb el Taugrés Vitòria)

## Referències

* ↑ «Muere Manel Comas» (en castellà). DiarioDeSevilla.es, 17-06-2013. [Consulta: 17 juny 2013].
* ↑ «Manel Comas deixa les retransmissions de Teledeporte perquè li han diagnosticat un càncer». Diari Ara, 22-01-2011.
* ↑ «La fiscalia demana cinc anys per a Manel Comas per dos delictes d'abusos sexuals a dues menors discapacitades». Esport 3, 13-06-2013.
* ↑ «Manel Comas mor als 68 anys víctima d'un càncer». El Periódico de Catalunya, 17-06-2013 [Consulta: 17 juny 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa esportiva a ACB.com Arxivat 2012-05-24 a Wayback Machine. (castellà)
# Marquesat de Tàpies

El marquesat de Tàpies és un títol nobiliari espanyol creat el 9 d'abril de 2010 pel rei d'Espanya Joan Carles I a favor del pintor Antoni Tàpies i Puig en reconeixement de la seva gran aportació a les arts plàstiques d'Espanya i del món.
La seva denominació fa referència al cognom del primer titular del marquesat.

## Marquesos de Tàpies

| Núm. | Titular | Període |
| Creació per Joan Carles I |||
| I | Antoni Tàpies i Puig | 2010-2012 |
| II | Antoni Tàpies i Barba | 2012- |

## Història dels marquesos de Tàpies

* Antoni Tàpies i Puig (1923-2012), I marquès de Tàpies. Fill de l'advocat Josep Tàpies i Mestres i de Maria Puig i Guerra, casat amb Teresa Barba i Fàbregas, pare d'Antoni, Clara i Miquel Àngel. Quan li fou concedit el títol nobiliari, Tàpies expressà un «agraïment sincer a sa Majestat, el Rei, per aquesta distinció per la meva persona i la meva trajectòria artística».
* Antoni Tàpies i Barba (1956-), II marquès de Tàpies. Succeí el seu pare el 2012 amb la Reial Carta de Successió publicada al BOE del 5 d'octubre de 2012.

## Referències

* ↑ «Reial Decret 433/2010, de 8 d'abril, pel qual es concedeix el títol de marquès de Tàpies a Antoni Tàpies i Puig» (en castellà), 08-04-2010.
* ↑ «El Rey nombra marqués a Tàpies» (en castellà). La Vanguardia, 09-04-2010.
* ↑ «Títulos Nobiliarios en el BOE». BOE.es, 01-10-2012. [Consulta: 5 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Reial Decret 433/2010, de 8 d'abril, pel qual es concedeix el títol de marquès de Tàpies a Antoni Tàpies i Puig PDF (castellà)
# L'Onze de Setembre de 1714

L'Onze de Setembre de 1714 és un quadre del pintor català Antoni Estruch i Bros (1873-1957), realitzat l'any 1909, que es troba exposat al vestíbul de l'antiga seu de Caixa Sabadell (actual Espai Cultura de la Fundació Sabadell 1859) a Sabadell. És propietat de la mateixa Fundació Sabadell 1859 i es tracta d'una de les obres més representatives de la derrota del 1714.

## Composició

En el quadre s'interpreta el moment que el conseller en cap de Barcelona Rafael Casanova cau ferit de bala a la cuixa durant el setge de Barcelona en defensa del baluard de Portal Nou de la ciutat, enarborant la bandera de Santa Eulàlia. Al voltant de l'estendard es poden veure membres de la Coronela (la milícia urbana de Barcelona) i soldats professionals que combaten contra les tropes borbòniques. Acompanyant Casanova hi ha Joan de Lanuza i d'Oms (Comte de Plasencia i protector del braç militar català) i Josep Bellver i Balaguer (comandant de la plaça per ordre del Consell de Cent).
En el paisatge que es veu al fons de l'obra es distingeixen alguns edificis de la Barcelona de l'època com, per exemple, els campanars de Sant Pere de les Puel·les, Santa Caterina, Santa Maria del Mar i Santa Maria del Pi, des de la perspectiva del baluard de Sant Pere.
La iconografia d'aquesta pintura d'Estruch està inspirada en el monument a Rafael Casanova, escultura creada per l'artista Rossend Nobas a finals del segle xix, i el relat històric es basa en el llibre Fin de la nación catalana de Salvador Sanpere (1905) que, al seu torn, es basa en les Narraciones históricas de Francesc de Castellví i Obando sobre la Guerra de Successió Espanyola.

## Història

L'obra, pintada el 1909, es conegué inicialment com La mort d'en Casanoves, ja que encara es creia que Rafael Casanova havia mort durant el setge de Barcelona; era un moment de gran convulsió política (el 1909 tingué lloc la Setmana Tràgica). Es va exposar per primer cop a la Sala Parés de Barcelona el mateix 1909. El 12 de novembre de 1923, l'obra passà a ser propietat de la Fundació Antiga Caixa Sabadell per saldar un crèdit d'Estruch per viatjar a l'Argentina. Es presentà per primera vegada a la Sala Parés de Barcelona el mateix 1909.
El 2014 l'obra va ser retirada del seu emplaçament per ser restaurada per part del Centre de Restauració de Béns Mobles de Catalunya, i exposada temporalment al Museu d'Història de Catalunya amb motiu del Tricentenari del 1714, entre el 6 i l'11 de setembre de 2014, com a centre de l'exposició 300 onzes de setembre.

## Referències

* 1 2 3 «"L'Onze de setembre de 1714" d'Antoni Estruch surt del seu emplaçament per ser restaurat i exhibit al Museu d'Història de Catalunya amb motiu de la commemoració del Tricentenari dels fets de 1714». Museu d'Història de Catalunya, 24-07-2014 [Consulta: 1r setembre 2014]. Arxivat 3 de setembre 2014 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Frisach, M. «La Diada, segons Estruch». El Punt Avui, 07-09-2014.
* 1 2 3 4 «Restauren el quadre més icònic del 1714». Sàpiens, 146, 9-2014. ISSN: 1695-2014.
* ↑ «"L'Onze de setembre" d'Antoni Estruch al MHC». Museu d'Història de Catalunya, 2014. [Consulta: 1r setembre 2014].
# Miquel Segura Aguiló

Miquel Segura Aguiló (Sa Pobla, 25 de gener de 1945) és un periodista, escriptor i argenter mallorquí.
Home polifacètic de la societat poblera, té una argenteria familiar al costat de l'ajuntament del seu poble, ja que està vinculat als xuetes de Mallorca, dels quals descendeix. És fill i net d'argenters i joiers. Fou el president del Gremi de Joiers i Rellotgers de Mallorca durant la dècada dels vuitanta.
Ha col·laborat amb premsa local com a Última Hora, Diario de Baleares, Diario de Mallorca, i pel setmanari Brisas del grup Serra. Des de 1980-1989 fou el director de la revista Sa Pobla. Fou director de l'Institut Ramon Llull en Balears entre 2003-2004. Després va ser coordinador general de l'Institut d'Estudis Baleàrics (2004).
El 2008 fou nomenat ambaixador de Tarbut a les Balears, una associació d'Amics Lleidatans de la Cultura Hebrea. Col·labora amb entitats relacionades amb la cultura jueva com la Comunitat Jueva Progressista de Catalunya.
El 14 de juliol de 2017 li fou atorgat l'Escut d'Or de sa Pobla, la major distinció que concedeix l'Ajuntament d'aquesta localitat, en reconeixement de la seva trajectòria professional.

## Obres
### Poesia

* A tall de mossegada (1980)

### Narrativa

* La casa del pare (1997) novel·la.
* I de tot d'una fosca (2003)
* Els saragalls del desig (2005)
* Les restes del naufragi (2019)

### Reportatges

* Possessions de Mallorca (1985, 1987, 1989 i 1992) Quatre volums.

### Testimoni

* El darrer canonge (1991)
* Memòria xueta (1994)
* Les Illes inoblidables. Crònica d'emigrants (1995)
* Cuba en el cor (1996)
* Un lejano aroma de café. Crónica de mallorquines en Puerto Rico. (1997)
* Entre dos islas. Mallorquines en la República Dominicana(1998)
* Cuba i Mallorca.
* Pasión en blanco y negro (1999)
* Arrels xuetes, ales jueves (2006)
* La història som nosaltres (2012)

## Referències

* ↑ Miquel Segura Aguiló al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ «El escritor Miquel Segura recibe el Escut d'Or por ser fiel a sus raíces» (en castellà). Ultima Hora, 15-07-2017.

## Enllaços externs

* «Biografia Miquel Segura» (castellà), curt text autobiogràfic
* Segell, revista de cultura jueva Arxivat 2014-02-21 a Wayback Machine.
* Pla i muntanya Arxivat 2013-07-11 a Wayback Machine., bloc
* Tarbut Lleida Arxivat 2009-02-04 a Wayback Machine.
* Tres culturas (castellà)
# Nancy Grace Roman Space Telescope

El Nancy Grace Roman Space Telescope (abreujat com a Roman o Roman Space Telescope, i abans Wide-Field Infrared Survey Telescope o WFIRST) és un telescopi espacial d'infrarojos de la NASA actualment en desenvolupament, que té el llançament previst per al maig de 2027. 'Roman' es va recomanar el 2010 pel comitè d'enquesta decenal del Consell Nacional de Recerca dels Estats Units com la màxima prioritat per a la propera dècada d'astronomia. El 17 de febrer de 2016, es va aprovar el desenvolupament i el llançament de WFIRST.
El 'Nancy Grace Roman Space Telescope' es basa en un mirall primari de camp de visió existent de 2,4 m (7,9 fts) d'ample i portarà dos instruments científics. El Wide-Field Instrument (WFI) és una càmera de 300,8 megapíxels de banda múltiple visible i d'infraroig proper, que proporciona una nitidesa de les imatges comparable a l'aconseguida pel telescopi espacial Hubble en un camp de visió de 0,28 graus quadrats, 100 vegades més gran que càmeres d'imatge al Hubble. L'instrument coronagràfic (CGI) és una càmera i un espectròmetre de camp de visió petit i d'alt contrast que cobreixen longituds d'ona visibles i infrarojes properes mitjançant una nova tecnologia de supressió de la llum estel·lar. Els objectius de la missió inclouen la recerca de planetes extrasolars mitjançant microlents gravitacionals, juntament amb la investigació de la cronologia de l'univers i el creixement de l'estructura còsmica, amb l'objectiu final de mesurar els efectes de l'energia fosca, el consistència de la relativitat general i la curvatura de l'espai-temps.
El 20 de maig de 2020, l'administrador de la NASA Jim Bridenstine va anunciar que la missió s'anomenaria Telescopi Espacial Romà Nancy Grace en reconeixement del paper de l'antic Cap d'Astronomia de la NASA en el camp de l'astronomia. El 29 de setembre de 2021, la NASA va anunciar que Roman havia aprovat la seva Critical Design Review (CDR) i que amb els impactes previstos de les interrupcions de la COVID-19, la data de llançament no seria posterior al maig de 2027.
A partir del juliol de 2022, està previst que Roman es llançarà en un vehicle de llançament Falcon Heavy en virtut d'un contracte que especifica la preparació per a l'octubre de 2026 en suport d'un compromís de llançament de la NASA de maig de 2027.

## Referències

* ↑ «Roman Space Telescope: NASA Introduces New, Wider Set of Eyes on the Universe». NASA, 18-02-2016 [Consulta: 1r desembre 2022].
* 1 2 «The Nancy Grace Roman Space Telescope, formerly the Wide Field InfraRed Survey Telescope (WFIRST), is a NASA observatory designed to settle essential questions in the areas of dark energy, exoplanets and infrared astrophysics». Jet Propulsion Laboratory. California Institute of Technology. NASA [Consulta: 1r desembre 2022].
* ↑ «NASA Telescope Named For ‘Mother of Hubble’ Nancy Grace Roman». NASA, 20-05-2020 [Consulta: 1r desembre 2022].
* ↑ «NASA Awards Launch Services Contract for Roman Space Telescope». NASA, 19-07-2022 [Consulta: 1r desembre 2022].
# Nemesi Solà i Franquesa

Nemesi Solà i Franquesa (Barcelona, 16 de febrer de 1929 - Sant Pere Pescador, 16 de març de 2024) fou un sindicalista, activista català. El 2015 va rebre el premi Joan Amades i el 2018 el Premi Creu de Sant Jordi en reconeixement de la seva contribució a la cultura catalana i als drets nacionals de Catalunya. El 2009 va recollir el Premi de Normalització Lingüística i Cultural de l'ADAC per la seva aportació personal en la defensa dels drets nacionals i culturals catalans.
Flequer de professió, en plena dictadura va participar en el segrest de la Mare de Déu de Núria el 1967 perquè no fos coronada pel franquisme. També va ser un dels impulsors del moviment de la Flama del Canigó i va estar vinculat a Òmnium Cultural des de la seva fundació.

## Referències

* ↑ d'Història, Museu. «#Taldiacomavui de 1929, #arafa 90 anys, naixia l'activista cultural Nemesi Solà. Solà ha estat una persona compromesa amb la cultura i les entitats catalanes, (@omnium, Memorial 1714 o @mhistoriacat). Va tenir una paper rellevant en la dignificació del #FossardelesMoreres.pic.twitter.com/x0R6wRjLMr», 15-02-2019. [Consulta: 16 febrer 2019].
* ↑ «Premi Joan Amades 2015 – Nemesi Solà i Franquesa | Joan Amades». Arxivat de l'original el 2018-07-19. [Consulta: 18 juliol 2018].
* ↑ Ventura, Joan «Nemesi Solà, un activista incansable - 15 des 2015». El Punt Avui.
* ↑ «En Nemesi Solà rep el premi Joan Amades al Fossar de les Moreres». Guia de Roses.
* ↑ punt, el. «L'Adac celebra la seva festa anual lliurant els Premis a la Normalització Lingüística - 23 maig 2009». [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ Simon, Lluís. «Mor als 95 anys Nemesi Solà, un dels herois del catalanisme en la lluita antifranquista». [Consulta: 16 març 2024].
# Nicksobolevita

La nicksobolevita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor de l'acadèmic Nikolay (Nick) Vladimirovich Sobolev (Николай Владимирович Соболев) (n. 28 de maig de 1935), en reconeixement de les seves importants contribucions a la mineralogia i la petrologia.

## Característiques

La nicksobolevita és un selenit de fórmula química Cu₇(SeO₃)₂O₂Cl₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional el 2013, sent publicada l'any 2014. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 2,5.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al segon con d'escòria de l'avanç nord de la Gran erupció fissural del Tolbàtxik (Krai de Kamtxatka, Rússia). Aquest volcà rus és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Nicksobolevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 setembre 2022].