OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kusanagi

Kusanagi-no-tsurugi o Segadora és una espasa llegendària japonesa tan important per la història del Japó com Excàlibur per la història de Gran Bretanya. El seu nom real és Ame no Murakumo no Tsurugi, 'espasa del cel dels núvols'), però és més coneguda com a Kusanagi ('talladora d'herba', o més probablement 'espasa de la serp'). També se sol dir Tsumugari no Tachi. La Kusanagi real segurament es tracti d'una espasa de l'estil de l'edat del bronze: curta, dreta i de doble fil; molt diferent de la més recent katana, amb un sol fil i amb una forma corbada que pot ser empunyada amb una o les dues mans.

## Referències

* ↑ Perez, Louis G. Japan at War: An Encyclopedia (en anglès). ABC-CLIO, 2013, p. 191-192. ISBN 978-1-59884-741-3.
* ↑ Roberts, Jeremy. Japanese Mythology A to Z (en anglès). Infobase Publishing, 2009, p. 110. ISBN 978-1-4381-2802-3.
* ↑ Naumann, Nelly «The kusanagi sword». Nenrin-Jahresringe: Festgabe für Hans A. Dettmer.. Harrassowitz [Wiesbaden], 1992, pàg. [158]–170.
# In medias res

In medias res és una locució llatina que significa «enmig de l'assumpte» i es refereix a una història que es comença a narrar en un moment àlgid, per després retrocedir i explicar els precedents i concloure més endavant, en oposició a les narracions ab ovo, que s'expliquen des del començament i per ordre cronològic. Els textos in medias res exigeixen salts en el temps i augmenten el suspens, en començar per un conflicte o moment rellevant. L'expressió va néixer a la poètica d'Horaci.

## Referències

* ↑ Horaci Flac, Quint. «Epistula III (Ars poetica)». A: Epistularum Q. Horatii Flacci Liber Secundus. The Society for Ancient Languages, Segle I aC.
# Bastetans

Els bastetans (en llatí bastetani, bastitani i també bastuli, en grec antic Βαστητανοί, Βαστιτανοί, Βαστοῦλοι) eren un poble de la Hispània Bètica que, segons Estrabó, habitaven la costa sud entre Gibraltar i Barea (a l'est) i arribaven fins a l'Orospeda cap a l'interior. El país es deia Bastetània (Βαστητανία).
Claudi Ptolemeu distingeix entre els bastuls i els bastetans, i situa els primers a la part més a l'oest, a la boca del Betis, i els segons a l'est. D'altres interpreten que els bastetans ocupaven l'interior i els bastuls la costa. Ptolemeu també diu que eren una ètnia diferenciada de les del seu voltant, amb influències iberes i fenícies. La ciutat principal era Basti (la moderna Baza), de què derivaria el seu nom, i no de Baeza, com s'ha dit sovint. Dels bastetans en parlen també Plini el Vell i Pomponi Mela. Al cerro Cepero a Baza, es va trobar l'escultura més important de l'art ibèric, la dama de Baza, avui al Museu Arqueològic Nacional de Madrid.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Bastetani». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ Francisco J. Presedo Velo, «La Dama de Baza», Trabajos de prehistoria vol. 30, núm. 1, 1973, pàgs. 151-216. ISSN 0082-5638.
# Guaraní (moneda)

El guaraní (nom espanyol de la principal ètnia paraguaiana, la llengua dels quals és oficial a l'estat) és la moneda del Paraguai. El codi ISO 4217 és PYG. S'abreuja amb un símbol especial, consistent en una G majúscula travessada per una barra. Tradicionalment s'ha subdividit en 100 cèntims (céntimos), fracció que actualment no s'utilitza a causa del poc valor de la moneda.
Es va introduir per llei el 5 d'octubre del 1943, en substitució del peso paraguaià a raó de 100 pesos per guaraní, i es va emetre per primer cop el 1944. De 1960 a 1982 va tenir un canvi fix respecte al dòlar dels Estats Units de 126 guaranís per dòlar.
Emès pel Banc Central del Paraguai (Banco Central del Paraguay), en circulen monedes d'1, 5, 10, 50, 100, 500 i 1000 guaranís, i bitllets de 5.000, 10.000, 20.000, 50.000 i 100.000 guaranís. Les monedes d'1, 5 i 10, a la pràctica, tenen una circulació ben escassa a causa de la inflació.
A començament del 2009, el guaraní era la novena unitat monetària de valor més baix del món i la primera d'Amèrica.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 6.136,27 PYG (21 de novembre del 2008)
* 1 USD = 4.900,00 PYG (21 de novembre del 2008)

## Enllaços externs

* (castellà) Banc Central del Paraguai
# Betly

Betly, ossia La capanna svizzera és una òpera buffa en un acte (originalment en dos actes) de Gaetano Donizetti. El mateix compositor italià és l'autor del llibret, basat en el que Eugène Scribe i Anne-Honoré-Joseph Duveyrier de Mélésville van escriure per a l'òpera Le chalet d'Adolphe Adam. Es va estrenar al Teatro Nuovo de Nàpols el 24 d'agost de 1836. Es va representar al Teatro Nou de Barcelona el 1844.

## Referències

* ↑ Ashbrook, William. Donizetti and His Operas. Cambridge: Cambridge University Press, 1982, p. 387. ISBN 0-521-23526-X.
* ↑ Cassaro, James P. Gaetano Donizetti: A Research and Information Guide. Routledge, 2009. ISBN 1135846596.
* ↑ Donizetti, Gaetano. Betly opera buffa in due atti da rappresentarsi nel Teatro Nuovo dell' eccelentissima città di Barcellona l'anno 1844. Tipografia di J. Roger.
Òperes de Gaetano Donizetti :
Il Pigmalione (1816)
Enrico di Borgogna (1818)
Pietro il grande (1819)
Zoraida di Granata (1822)
La zingara (1822)
Alfredo il grande (1823)
L'ajo nell'imbarazzo (1824)
Emilia di Liverpool (1824)
Alahor in Granata (1826)
Don Gregorio (1826)
Elvida (1826)
Gabriella di Vergy (1826)
Olivo e Pasquale (1827)
Otto mesi in due ore (1827)
Il borgomastro di Saardam (1827)
L'esule di Roma (1828)
Alina, regina di Golconda (1828)
Gianni di Calais (1828)
Il castello di Kenilworth (1829)
Il diluvio universale (1830)
Imelda de' Lambertazzi (1830)
Anna Bolena (1830)
Le convenienze ed inconvenienze teatrali (1831)
Gianni di Parigi (1831)
Francesca di Foix (1831)
Fausta (1832)
Ugo, conte di Parigi (1832)
L'elisir d'amore (1832)
Sancia di Castiglia (1832)
Il furioso all'isola di San Domingo (1833)
Parisina d'Este (1833)
Torquato Tasso (1833)
Lucrezia Borgia (1833)
Rosmonda d'Inghilterra (1834)
Gemma di Vergy (1834)
Marino Faliero (1835)
Maria Stuarda (1835)
Lucia di Lammermoor (1835)
Belisario (1836)
Il campanello (1836)
Betly, o La capanna svizzera (1836)
L'assedio di Calais (1836)
Roberto Devereux (1837)
Maria de Rudenz (1838)
Poliuto (1838)
Pia de' Tolomei (1838)
Le duc d'Albe (1839)
La fille du régiment (1840)
Les martyrs (1840)
La favorita (1840)
Adelia (1841)
Rita (1841)
Maria Padilla (1841)
Linda di Chamounix (1842)
Caterina Cornaro (1844)
Don Pasquale (1843)
Maria di Rohan (1843)
Dom Sébastien (1843) :
# Cal Llivi

Cal Llivi és un edifici de Pacs del Penedès (Alt Penedès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És un edifici del segle XIX, aïllat, envoltat d'un jardí, que està situat a un extrem del nucli urbà de Pacs. Consta de planta baixa i coberta amb teulada a quatre vessants, amb una petita torratxa al centre. L'entrada principal té un porxo i una petita escalinata.

## Referències

* 1 2 «Cal Llivi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Diada de Sant Fèlix 2008

La diada castellera de Sant Fèlix celebrada el dissabte dia 30 d'agost del 2008 a Vilafranca del Penedès, va ser un èxit per a totes les colles. Totes van realitzar els millors castells de la temporada fins aquella data, incloent onze castells de nou pisos, cinc d'ells de gamma extra, dos pilars de vuit amb folre i manilles, el primer cinc de nou amb folre descarregat de la Colla Joves Xiquets de Valls i el primer intent de tres de nou amb folre i l'agulla de la història castellera a càrrec de la Colla Vella dels Xiquets de Valls.

## Colles participants, castells assolits i puntuació

| Castellers de Vilafranca | Pde4cam, 4de9fa, 2de9fm, 3de9f, Pd8fm |
| Colla Joves dels Xiquets de Valls | Pde4cam, 3de9f, 5de9f, 4de9f (i), 4de9f, 2 Pd5 simultanis |
| Colla Vella dels Xiquets de Valls | Pde4cam, 3de9f, 3de9fa (i), 3de8a, 2de9fm (c), Pd8fm (c) |
| Minyons de Terrassa | Pde4cam, 3de9f, 5de9f (c), 4de9f, Pde6 |
* *(f) folre, (m) manilles, (c) carregat, (i) intent, (id) intent desmuntat, (a) agulla, (s) aixecat per sota.

## Curiositats

* La Colla Joves dels Xiquets de Valls va descarregar per primer cop en aquesta diada el 5 de 9 amb folre.
* La Colla Vella dels Xiquets de Valls va intentar per primer cop en la història del món casteller el 3 de 9 amb folre i l'agulla.
* La Colla Vella dels Xiquets de Valls va descarregar el 3 de 8 amb agulla per primer cop en una Diada de Sant Fèlix.
* La torre de nou amb folre i manilles descarregada pels Castellers de Vilafranca va ser el castell de 9 pisos o més número 400 descarregat a la plaça de la vila.

## Referències

* 1 2 3 Beumala, Joan. «Victòria de Vilafranca el dia que tots guanyen» p. 36-37. Avui, 31-08-2008. [Consulta: 28 octubre 2023].
# Erika Mahringer

Erika Mahringer (Linz, 16 de novembre de 1924 - Mayrhofen, 30 d'octubre de 2018), coneguda com a Riki Mahringer, fou una esquiadora austríaca, que va destacar durant les dècades del 1940 i 1950.

## Jocs Olímpics

Especialista en esquí alpí, en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1948 realitzats a Sankt Moritz (Suïssa) participà en les proves de descens, on finalitzà en 19è lloc; la prova d'eslàlom, on aconseguí la medalla de bronze; i la prova de combinada, on també aconseguí la medalla de bronze.
En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1952, realitzats a Oslo, Noruega, participà novament en les tres proves disputades, finalitzant en quarta posició del descens, dissetena en l'eslàlom i vint-i-dosena en la combinada.

## Campionats del món

Les medalles aconseguides als Jocs Olímpics l'any 1948 són considerades vàlides per al Campionat del Món d'aquell any. Així mateix, en el Campionat del Món d'esquí alpí de l'any 1950 disputat a Aspen (Estats Units) aconseguí la medalla de plata en les proves de descens i eslàlom.

## Empresària

Mahringer, juntament amb la seva família, va fundar escoles d'esquí, amb 170 persones contractades, i va contribuir a la indústria turística austríaca.
Amb el seu marit, Ernst Spieß, es va establir a Mayrhofen i hi va fundar la primera escola d'esquí; al 1955 va crear la Riki's Skikindergarten, primera escola d'esquí per a nens. I també van dur a terme programes d'excursions de muntanya.

## Referències

* 1 2 3 «Erika Mahringer» (en anglès). Olympedia. [Consulta: 18 octubre 2024].
* ↑ «Ex-Skirennläuferin Riki Mahringer verstorben» (en alemany), 01-11-2018.
* 1 2 «Erika Mahringer's profile at Sports Reference.com». Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 3 novembre 2018].
* ↑ «Skirennläufer Uli Spieß - Familie Spieß - Mayrhofen im Zillertal Zillertal» (en alemany). [Consulta: 18 octubre 2024].
# Eva (Foerster)

Eva, op. 50, és una òpera en tres actes del compositor txec Josef Bohuslav Foerster sobre un llibret del mateix compositor de 1889, basat en Gazdina roba de Gabriela Preissová. Va ser estrenada l'1 de gener de 1899 al Teatre Nacional de Praga.

## Referències

* ↑ Art and Ideology in European Opera ed. Rachel Cowgill, David Cooper, Clive Brown - 2010 "un ambient tan potent que l'obra *Eva* té un impacte molt més gran pel que fa a l'element popular i [moravo-]eslovac que... Però considerar *Eva* com una òpera 'smetanesca' (de fet, *Eva* de Foerster és precisament una òpera smetanesca, però moravo-eslovaca)
* ↑ Janáček and Czech Music ed. Michael Brim Beckerman, Glen Bauer - 1995 "Les manifestacions posteriors del nou realisme en l'òpera txeca, com *Eva* de Foerster (estrenada per primera vegada a Praga el 1899) i, per descomptat, *Její pastorkyňa* (estrenada a Brno el 1904), comprensiblement han despertat un interès molt més gran..."
# Buvaisar Saitíev

Buvaisar Khamídovitx Saitíev (en rus: Буваиса Хамидович Сайтиев; en txetxè: Сайт КIант Бувайса) (Khasaviürt, Unió Soviètica; 11 de març de 1975 - Moscou, Rússia; 2 de març de 2025) va ser un lluitador rus, guanyador de tres medalles olímpiques d'or.

## Biografia

Va néixer l'11 de març de 1975 a la ciutat de Khasaviürt, població situada a la República del Daguestan, que en aquells moments formava part de la Unió Soviètica i que avui en dia forma part de Rússia. És germà del també lluitador i medallista olímpic Adam Saitíev.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de pes welter en la modalitat de lluita lliure. Gran candidat per repetir l'èxit en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), en aquesta competició només pogué ser novè. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), però, aconseguí renovar el seu títol olímpic, un fet que repetiria en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (RP Xina). Al llarg de la seva carrera, va guanyar sis medalles en el Campionat del Món de lluita i sis més en el Campionat d'Europa de la mateixa modalitat, totes elles d'or.

## Retir

Un cop va retirar-se de l'esport en actiu, va ser diputat a la Duma entre 2016 i 2021. Des de 2015 va ocupar la presidència de la Federació de Lluita de Txexènia.
Va morir el 2 de març de 2025, víctima d'un infart. Va ser enterrat al seu poble natal, seguint el rite musulmà.

## Referències

* 1 2 «Russian MP of Chechen origin dies under mysterious circumstances» (en anglès). OC Media, 04-03-2025. [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ «Karelin and Saitiyev named world's best wrestlers». www.chinadaily.com.cn. [Consulta: 30 octubre 2023].
* ↑ «Muere sospechosamente el campeón olímpico ruso Buvaisar Saitiev tras pasarse a la política» (en castellà), 04-03-2025. [Consulta: 9 març 2025].
* ↑ «Умер трехкратный олимпийский чемпион по борьбе Бувайсар Сайтиев, ему было 49 лет» (en rus). Главные новости в России и мире - RTVI, 02-03-2025. [Consulta: 2 març 2025].
* ↑ «Возглавлял Федерацию спортивной борьбы Чеченской Республики.» (en rus). Газета.Ru, 02-03-2025. [Consulta: 2 març 2025].

## Enllaços externs

* (rus) Portal personal Arxivat 2018-10-12 a Wayback Machine.
# Eriogaster catax

Eriogaster catax és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels lasiocàmpids (Lasiocampidae) pròpia d'Europa central i meridional, incloent-hi la península Ibèrica.

## Descripció

Eriogaster catax fa 27-35 mm d'envergadura (mascles) i 35-45 mm (femelles). Aquesta espècie mostra un dimorfisme sexual pronunciat. Els mascles són més petits i tenen antenes plomoses; a més la part basal de l'ala davantera és de color groc taronja, mentre que la part exterior és de color rosat marró. En les femelles les ales davanteres són més marronoses. En ambdós sexes les ales davanteres mostren una línia transversal i una taca discal blanca dins d'una vora fosca. Les ales posteriors no tenen cap dibuix. Les femelles són més grans i al final de l'abdomen tenen un floc de pèls densos de color gris negre.
Els ous es desclouen a l'abril. Les larves s'alimenten de diferents espècies de Crataegus, Quercus, Betula, Populus, Prunus i Berberis. Volen de nit entre setembre i octubre.

## Distribució

Es troba a Àustria, Bèlgica, Bulgària, República Txeca, Alemanya, Hongria, Itàlia, els Països Baixos, Polònia, Sèrbia i Montenegro, Eslovàquia, i Espanya.

## Galeria

* Eriogaster catax, adult
* Eriogaster catax, erugues

## Referències

* ↑ «BioLib - Eriogaster catax» (en anglès). [Consulta: 6 juliol 2024].
* 1 2 «IUCN redlist - Eriogater catax» (en anglès). [Consulta: 6 juliol 2024].
* P. J.. Van Helsdingen,Luc Willemse,Martin C. D. Speigh Background information on invertebrates of the Habitats Directive and the Bern Convention

## Enllaços externs

* Funet: Eriogaster catax (anglès)
* Biodiversidad Virtual: Eriogaster catax (castellà)
* Lepiforum: Eriogaster catax (anglès)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa: Eriogaster catax (anglès)
# Cal Pedrol Rius

Cal Pedrol Rius o casa al raval de Robuster, 16, és un edifici del municipi de Reus (Baix Camp), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya com a Bé Cultural d'Interès Local. Va ser la casa familiar i de naixença de l'advocat reusenc Antoni Pedrol Rius.

## Descripció

És un edifici de concepció barroca, de dues plantes, que conforma un únic habitatge. Les dotze obertures de la façana són simètriques en els baixos i els balcons situats a la planta pis, i a la golfa, on hi ha ulls de bou. Tot plegat constitueix una composició ordenada. Cal destacar l'interès en la decoració interior, els esgrafiats de la façana i el jardí interior. La casa va ser reformada a mitjans del segle xix.
L'any 2010 se li va afegir un pis, com a coronament, amb una façana neutra, enretirada, que no pertorba l'aspecte eclèctic de l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Casa Pedrol Rius». PatMapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9-VIII-2015].
* 1 2 Sardà Ferran, Jordi (et al.) (eds.). Fets urbans: guia d'arquitectura de Reus 09: tomb de ravals. Reus: Ajuntament de Reus; COAC, 2024, p. 36. ISBN 9788409559381.
# Simfonia núm. 4 (Schubert)

La Simfonia núm. 4 en do menor, D. 417, anomenada Tràgica, és una obra de Franz Schubert, composta l'abril de 1816, a l'edat de 19 anys. L'estrena va tenir lloc a Leipzig el 19 de novembre de 1849, és a dir, vint anys després de la mort del compositor.
Va ser composta després de la seua tercera simfonia. El seu sobrenom, donat pel mateix compositor, té relació amb l'atmosfera de l'obra (la primera de l'autor composta en mode menor, i l'única, llevat de la seua Simfonia Inacabada), en contrast amb les tres precedents.
Es compon de quatre moviments i la seua durada és al voltant de 30 minuts.
* Adagio molto – Allegro vivace
* Andante
* Menuetto : allegretto vivace
* Allegro
Comença amb el següent tema:
Schubert elabora la lenta introducció tenint com a referent La representació del caos, a l'inici de l'oratori La creació de Haydn. El moviment lent té una estructura en forma ABABA que seria una de les favorites en la majoria dels moviments simfònics de Schubert

## Notes

* 1 2 3 Brown, A. Peter, The Symphonic Repertoire (Volume 2). Indiana University Press (ISBN 025333487X), pp. 598-603 (2002).
* ↑ Newbould, Brian, Schubert and the Symphony: A New Perspective, p. 86–109, Toccata Press (1992) ISBN 978-0-907689-27-0

## Enllaços externs

* Programa sobre la Simfonia núm. 4 de Schuberta, a sèrie Discovering Music de la BBC Radio 3; conté una anàlisi de l'obra seguit de la interpretació de tota la simfonia.
* Interpretació de la Gardner Chamber Orchestra dirigida per Douglas Boyd, al Museu Isabella Stewart Gardner (en format MP3)
# Cal Pere Pau

Cal Pere Pau és una masia del terme municipal de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès), situada al veïnat de Pere Pau, al qual dona nom, a tocar del nucli de Sant Pere Molanta, en un entorn rural, rodejada de vinyes. Està classificada com d'interès històric. Actualment està dedicada al turisme rural.
És una masia de planta basilical que consta de planta baixa, pis i golfes. La coberta és de teules àrabs a dues aigües, amb el cos central més elevat que els laterals. Està orientada a migdia i té un rellotge de sol pintat a la façana principal. La porta d'accés és d'arc rebaixat amb els muntants i les dovelles de pedra treballada amb motllura. La dovella central porta inscrit l'any 1792. La porta d'entrada està flanquejada per sengles finestres adintellades amb els ampits, muntants i llinda de pedra. A la planta pis, hi ha un balcó d'obertura única adintellada i sengles finestres en el mateix eix de verticalitat que les de la planta baixa. Entre el balcó i la finestra de la dreta, hi ha el rellotge de sol. A les golfes, hi ha tres petites obertures amb arc de mig punt fet de maons plans. Les cantoneres de les façanes estan escairades amb pedra treballada. Al davant de la casa hi ha un pou.

## Referències

* 1 2 «Can Pere Pau». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Cal Pere Pau». Oficina de Turisme. Ajuntament de Vilafranca del Penedès.
# Node sinusal

El node o nòdul sinusal, o sinoauricular o de Keith i Flack, és una de les estructures que componen el sistema de conducció elèctrica del cor. Normalment, és on s'origina l'impuls elèctric que dona origen al batec cardíac. Està en el subepicardi anterolateral en els 2/3 superior del solc terminal en la unió de l'aurícula dreta, sota la desembocadura de la vena cava superior. És una estructura fusiforme des del punt de vista morfològic sent la seva mida proporcional a la mida del cor variant entre 5mm a 30mm amb una mitjana de 15mm d'extensió per 5mm de gruix variat de 1,5mm a 5mm.

## Vegeu també

* Blocatge auriculoventricular
* Arrítmia sinusal respiratòria
# Farrum

En astrogeologia, farrum (plural farra; abr. FR) és una paraula llatina que designa en gran manera els pastissos de blat (i, per extensió, el blat), que la Unió Astronòmica Internacional (UAI) utilitza per indicar un accident topogràfic en una superfície planetària consistent en una elevació en forma de pastís o de pa rodó, o bé una alineació d'aquest tipus d'estructures. De moment és un terme que només s'utilitza a Venus, on reben noms de deesses de l'aigua, com Egeria Farrum (a partir d'una nimfa romana de l'aigua) o Oshun Farra (a partir de la deessa ioruba de l'aigua dolça). És un terme regulat per la Unió Astronòmica Internacional.

## Referències

* ↑ (anglès) Descriptor Terms (Feature Types) - Gazetteer of Planetary Nomenclature - International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN)
Viccionari
# Diana Romagnoli

Diana Romagnoli (Männedorf, 14 de febrer de 1977) és una tiradora d'esgrima suïssa, ja retirada, especialista en espasa, que va competir al tombant del segle XXI.
El 2000 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Sydney, on va disputar dues proves del programa d'esgrima. En la prova d'espasa per equips guanyà la medalla de plata, mentre en la d'espasa individual fou dotzena.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata al Campionat del món d'esgrima, el 1999 i 2001 i una d'or al Campionat d'Europa d'esgrima de 2000.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Diana Romagnoli». [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ «Zweiter Streich der ungleichen drei» (en alemany estàndard suís). Neue Zürcher Zeitung, 31-10-2001. ISSN: 0376-6829.
# Il Giasone

Il Giasone (El Jasó) és una òpera amb un pròleg i tres actes de Francesco Cavalli segons un llibret de Giacinto Andrea Cicognini. Va ser estrenada al Teatro San Cassiano durant els carnavals venecians el 5 de gener de 1649.
La trama està basada en el mite grec de Jasó segons Apol·loni Rodi, però l'òpera conté també diversos elements còmics. Com totes les òperes venecianes d'aquest període, les escenes al·lusives al drama clàssic (l'expedició dels Argonautes) es veuen trufades d'escenes còmiques amb llargs passatges cantats i recitatius a càrrec de dides, criats i altres sers de tipus humorístic.
L'orquestra és molt modesta, però no manquen jocs intel·ligents de la corda.

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
Òperes de Cavalli :
Le nozze di Teti e di Peleo (1639)
Gli amori d'Apollo e di Dafne (1640)
La Didone (1641)
La virtù dei strali d'Amore (1642)
Egisto (1643)
L'Ormindo (1644)
Doriclea (1645)
Il Giasone (1649)
Orimonte (1650)
Oristeo (1651)
La Calisto (1652)
Eritrea (1652)
Veremonda (1652)
Rosinda (1653)
Orione (1653)
Ciro (1654)
Xerse (1655)
Statira principessa di Persia (1655)
Erismena (1655)
Artemisia (1657)
Hipermestra (1658)
Elena (1659)
Ercole amante (1662)
Scipione affricano (1664)
Mutio Scevola (1665)
Pompeo Magno (1666)
Eliogabalo (1667) :