OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alícia Moreno Espert

Alícia Moreno Espert (Barcelona, 1957), és una empresària teatral i política catalana establerta a Madrid.
Filla de l'actriu Núria Espert, s'instal·là a Madrid el 1979, començant a treballar al Centre Dramàtic Nacional (del qual la seva mare era llavors directora), en tasques d'administració i producció. El 1981 va ser gerent del Ballet Nacional i el 1982 va exercir tasques d'administració i relacions públiques al Teatre de la Zarzuela. El 1985 fou nomenada gerent del Teatre María Guerrero i, en anys successius, va continuar desenvolupant la seva carrera com a gestora i productora de diversos festivals, entre d'altres el d'Almagro, i com a ajudant de direcció escènica d'òperes. El 1988 va fundar la seva pròpia empresa de producció i distribució d'espectacles de dansa i teatre. El 1997, va ser nomenada directora del Festival de Tardor de la Comunitat de Madrid.
El 1999 feu el salt a la política en ser nomenada per Alberto Ruiz-Gallardón consellera de Belles Arts de la Comunitat de Madrid, càrrec que exercí fins al 2003. Des d'aquesta data i fins a desembre de 2011, ha mantingut la seva vinculació professional amb Gallardón des del càrrec de Regidora de l'Àrea de Govern de les Arts de l'Ajuntament de Madrid. Des de l'ajuntament va impulsar grans infraestructures culturals de la ciutat com Matadero Madrid, el Centro Cultural Conde Duque, el CentroCentro Cibeles, l'espai Medialab, la sala petita del Teatro Español i la Sala 2 del Teatro Fernán Gómez. Des del febrer del 2017 és gerent del teatre La Abadia.

## Referències

* 1 2 «Alicia Moreno se retira de la política y vuelve al teatro tras la marcha de Gallardón» (en castellà), 29-12-2011. [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ Vazquez, Alberto. «Alicia Moreno: "Creo que después de la Sanidad y la Educación está la Cultura"» (en spanish). [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ Press, Europa. «Alicia Moreno tras su salida del Ayuntamiento: "Lo de ser independiente y mujer no mola, ni los tuyos te apoyan"», 29-12-2011. [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ «Alicia Moreno, nueva gerente del Teatro de La Abadía» (en castellà), 19-01-2017. [Consulta: 28 gener 2024].

## Enllaços externs

* Biografia (castellà)
# Amalia Ramírez

Amalia Ramírez del Campo (Lupión, Jaén, 23 de maig de 1834 - Madrid, 25 de febrer de 1918) fou una cantant espanyola, amb veu de soprano, una de les més eminents cantants de sarsuela del segle XIX.
Brillà com a cantant i com a actriu en la notable companyia de sarsuela de l'antic Teatro del Circo de Madrid, on havia debutat a principis de 1853 amb la sarsuela d'Arrieta i Camprodon El dominó azul. Al llarg de la seva carrera cantà al costat d'artistes de tant renom com Francisco Salas, Tirso de Obregón, Vicente Caltañazor, Antonio Pini-Corsi, Gottardo Aldighieri o Julián Gayarre.
Estrenà Marina, al 1855, i cantà El valle de Andorra, Catalina, Mis dos mujeres, La hija del regimiento o Llamada y tropa, entre altres obres. Va actuar als escenaris més anomenats, des del Teatro Real o el Teatro Príncipe de Madrid, fins al de l'Òpera de París; el San Carlo de Nàpols, La Scala de Milà, la Royal Opera House de Londres, el Teatro Comunale de Bolonya i el Teatre Tacón, de l'Havana.
La seva població natal, Lupión, va decidir al 2010 que l'Edifici d'Usos Múltiples portés el nom d'Amàlia Ramírez.

## Referències

* 1 2 3 4 López Priego, Nuria. «Lupión rescata del olvido a la cantante Amalia Ramírez» (en castellà). Diari Jaen, 16-12-2010. [Consulta: 14 desembre 2024].
* 1 2 García García, Florentina. «Amalia Ramírez (Lupión)». Excmo. Ayuntamiento de Lupión. [Consulta: desembre 2024].
* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. Madrid: Espasa-Calpe, 1933. ISBN 978-84-239-4578-8.
# Amalie Materna

Amalie Materna (Sankt Georgen an der Stiefing, Estíria, 10 de juliol de 1844 - Viena, Àustria, 18 de gener de 1918) fou una soprano austríaca.
Filla de Wenzeslaus Materna i de la seva dona Josefa, de soltera. Hoik, va rebre classes de cant del seu pare i va formar part del cor de l'església de la seva ciutat natal. Aviat va cantar àries de misses de Mozart i Haydn.
A principis de la dècada de 1860, Amalie Materna es va unir a l'Associació de Música de Graz i va rebre lliçons de cant del mestre de banda Josef Netzer (1808–1864). En un concert del primer acte de Lohengrin, de Richard Wagner, va cantar el paper d'Ortrud. El 1863 va morir el seu pare i al 1864 va començar a cantar com a soubrette a Graz, on es casà el 1865 amb l'actor Karl Friedrich; després cantà en el Carl-Theater de Viena (opereta), però estudià amb Heinrich Proch i Heinrich Esser per entrar en l'òpera, i el 1869 debutà en el rol de Selika a La Africana, de Meyerbeer, en el teatre de la cort, i en poc temps es va fer la favorita del públic, en especial per la seva interpretació de Fidelio.
La seva major fama l'assolí, tanmateix, en les obres de Wagner al costat del tenor Georg Unger i especialment en el paper de Brünnhilde, de Kundry, que representà a Bayreuth.
L'emperador d'Àustria la nomenà cantora de cambra. El 1897 es retirà del teatre i el 1902 s'establí com a professora de cant a Viena.

## Referències

* ↑ «Amalie Materna (1844-1918) - Find a Grave...» (en anglès). [Consulta: 27 maig 2024].
* 1 2 3 Heise, Jutta. «Amalie Materna» (en ge). MUGI. [Consulta: 27 maig 2024].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 33. pàg. 955 (ISBN 84-239-4533-2)
# Amaranthus hybridus

Amaranthus hybridus, o amarant híbrid, és una espècie de planta amarantàcia anual. És una planta nadiua d'Amèrica del Nord i introduïda a Euràsia, incloent els Països Catalans. Creix a partir d'una curta arrel mestra i pot fer fins a 2,5 m d'alt. És planta glabra i glabrescent. Creix en hàbitats diversos incloent les terres pertorbades. Malgrat que és fàcilment controlada i no és particularment competitiva, es considera una mala herba dels conreus d'Amèrica del Nord. Aquesta planta era usada com aliment i com a medicinal en diversos grups d'amerindis i en la medicina tradicional africana. Les llavors i les fulles cuites són comestibles.
La seva taxonomia és extremadament variable, i moltes altres espècies dels Amaranthus es creu que són hibridacions naturals o deriven d'A. hybridus.

## Referències

* ↑ «The Plant List».
* 1 2 3 4 5 «Amaranthus hybridus in Flora of North America @ efloras.org». [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ Romero-Benavides, Juan Carlos; Guaraca-Pino, Evelyn; Duarte-Casar, Rodrigo; Rojas-Le-Fort, Marlene; Bailon-Moscoso, Natalia «Chenopodium quinoa Willd. and Amaranthus hybridus L.: Ancestral Andean Food Security and Modern Anticancer and Antimicrobial Activity» (en anglès). Pharmaceuticals, vol. 16, 12, 12-2023, pàg. 1728. DOI: 10.3390/ph16121728. ISSN: 1424-8247. PMC: 10747716. PMID: 38139854.
* ↑ Elias, Thomas S.; Dykeman, Peter A. Edible Wild Plants: A North American Field Guide to Over 200 Natural Foods. New York: Sterling, 2009, p. 72. ISBN 978-1-4027-6715-9. OCLC 244766414.
# Amato

Amato (albanès Amati) és un municipi italià, dins de la província de Catanzaro. Ocupa una superfície de 20,93 quilòmetre quadrat i tenia 793 habitants a l'1 gener 2023. És un dels municipis on viu la comunitat arbëreshë.

## Demografia

Evolució demogràfica (Font: ISTAT) :
| 1861 | 1871 | 1881 | 1901 | 1911 | 1921 | 1931 | 1951 | 1961 | 1971 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 1485 | 1579 | 1523 | 1708 | 1751 | 1702 | 1837 | 2095 | 1643 | 1088 | 1068 | 1039 | 874 | 837 |

### Població estrangera

El 1 de gener de 2023 Amato registrava una xifra de 48 de ciutadans estrangers, lo 6% del total de la població, les principals nacionalitats dels quals són:
* Marroc: 44
* Nigèria: 7
* Romania: 3
* Camerun: 3

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2004 | Giuseppe Loscerbo | llista electoral independent (de centredreta) |
| 2004-2014 | Giuseppe Masi | llista electoral independent (2004-2009) Poble de la Llibertat (2009-2014) |
| 2014-2024 | Saverio Ruga | llista electoral independent (Vivere Amato) |
| 2024-2029 | | |

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
* ↑ Error: Unable to display the reference properly. See the documentation for details.
* ↑ «Bilancio demografico mensile». [Consulta: 21 gener 2024].

## Enllaços externs

* Amato - Lloc web oficial
# Museu del Calçat

El Museu del Calçat de Barcelona va ser inaugurat l'any 1970 i va tancar a finals de l'any 2015, a causa de l'augment del lloguer del local, propietat de la Congregació de l'Oratori de Sant Felip Neri. Estava situat a l'antiga seu de la confraria de mestres sabaters, la façana de la qual fou reconstruïda a la plaça de Sant Felip Neri, al barri Gòtic.

## Museu

Exposava retrats dels prohoms de la confraria i aplega sabates originals des del segle xviii fins al xx i reproduccions dels models anteriors a partir del segle ii, que mostren l'evolució del calçat. També s'hi podien contemplar les eines i la maquinària que han fet servir els sabaters, tota mena de pells i estris propis de l'ofici i documentació procedent del gremi. S'hi reclollia també una col·lecció de sabates de personatges populars, com ara Pau Casals, Núria Feliu i Charlie Rivel, i també la primera bota catalana de muntanya que va pujar a l'Everest.
Entre altres curiositats, hi havia la «sabata d'en Colom», de la mateixa mida que el peu de l'estàtua del monument a Colom del Portal de la Pau, la qual va entrar al Llibre Guinness dels rècords com la sabata més gran del món.
Les sales eren decorades amb sengles pintures murals de Maria Teresa Peris Estrada i A. Gorgues, de 1970.

## Referències

* ↑ Savall, Cristina «El Museu del Calçat pierde su sede de Sant Felip Neri por el aumento del alquiler». El Periódico, 26-11-2015.

## Bibliografia

* DDAA. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 29. ISBN 84-393-5437-1.
* Barral i Altet (dir.), Xavier. Guia del Patrimoni Monumental i Artístic de Catalunya, vol. 1.. Barcelona: Pòrtic / ECSA, 2000, p. 77-78. ISBN 84-7306-947-1.

## Enllaços externs

* Museu del Calçat Arxivat 2011-11-29 a Wayback Machine., dins BarcelonaTurisme.com
# Amicie de Digoine

Amicie de Digoine (Sent Aleissandre, 1858 - l'Hospitalet de Llobregat, 1923) va ser una dona francesa, membre per casament d'una família de la noblesa de l'Hospitalet de Llobregat, distingida per les obres de beneficència social en favor d'aquesta ciutat.

## Biografia

Filla de Charles de Digoine du Palais i de Valentine de Bernard de Talode du Graïl, el 1875 es va casar amb Josep Maria d'España i d'Orteu (1846-1918), un polític carlista a qui Carles VII va concedir el títol de marquès de Montsarra. Per a obres de beneficència a l'Hospitalet, Amicie de Digoine va cedir en diverses ocasions els jardins de la casa senyorial dels España.
Va ser mare de Pilar, Mercè i de Carles d'España i de Digoine, qui va ser tinent d'alcalde de l'Ajuntament de l'Hospitalet durant l’alcaldia de Tomàs Giménez Bernabé (dictadura de Primo de Rivera). A la mort de la seva mare, va promoure la urbanització de la finca, on van fer-se tres nous carrers, i l'octubre del 1928, un d'ells va rebre el nom de «carrer de Digoine».
Com a reconeixement a l'activitat filantròpica d'Amicie de Digoine a la ciutat, el 1923 va ser nomenada sòcia honorària, a títol pòstum, del Patronat General de Beneficència de l'Hospitalet.

## Referències

* 1 2 3 4 «Carrer de Digoine». Nomenclàtor. Ajuntament de l'Hospitalet.
* 1 2 3 Ruiz Gómez, Gustavo; Camós i Cabeceran, Joan; Solias i Arís, Josep M.; Valero i Llorens, Josep M. Nomencàtor de Carrers L'H 2021. Ajuntament de L'Hospitalet.
* ↑ «Retrat d'Amicie de Digoine du Palais». Ajuntament de L'Hospitalet - Arxiu Municipal.
* ↑ «JOSE DE ESPAÑA Y DE ORTEU». Geneanet. Familia Córdoba Romagosa.
* ↑ «Pilar de España y de Digoine». Ajuntament de L'Hospitalet de Llobregat - Arxiu Municipal.
* ↑ «Retrat de M. Mercedes de España y de Digoine». Ajuntament de L'Hospitalet de Llobregat - Arxiu Municipal.
* ↑ «Retrat de Carlos de España y de Digoine». Ajuntament de L'Hospitalet de Llobregat - Arxiu Municipal.
# Amiri (tipografia)

L'Amiri (àrab: أميري, Amīrī) és una tipografia o font dissenyada amb estil cal·ligràfic naskhí pel Dr. Khaled Hosny. La versió beta s'estrenà el desembre del 2011 i aviat es tornà una de les tipografies àrabs més populars. A l'octubre del 2019 sembla que s'usava en unes 67.000 pàgines d'internet i la interfície de programació de Google Fonts l'atén unes 74,8 milions de vegades per setmana. La font Amiri també engloba glifs llatins, i de fet suma en total més de 6.000 glifs. Pren el nom de l'«Alcorà Amiri», l'edició de l'Alcorà feta per la impremta Amiri, amb una font tipogràfica creada per la mateixa impremta.

## Inspiració

L'Amiri s'inspirà en la cal·ligrafia d'estil naskhí i la va usar per primera volta la Impremta Amiri el 1905. S'utilitzà per a imprimir l'«Alcorà Amiri», també conegut com a «edició del Caire» o «edició egípcia», una de les primeres edicions de l'Alcorà impreses i certificada per una autoritat islàmica, la Mesquita d'al-Azhar, el 1924.
Sobre aquest tipus de lletra del 1905 i sobre el repte de digitalitzar l'alfabet àrab, el Dr. Hosny digué: «Una de les característiques més noves de la font Bulak és preservar l'estètica de la cal·ligrafia naskhí alhora que compleix amb els requisits (i limitacions) de la composició tipogràfica, un equilibri que no s'assoleix fàcilment».
El projecte Amiri, el va secundar Google Web Fonts, TeX Users Group i algunes donacions d'usuaris.

## Característiques

Amiri fou comercialitzat per Open Font License de SIL.
El tipus de lletra té diferents estils: regular, negreta, inclinada, negreta inclinada, etc., tots disponibles en TrueType i OpenType.
La font Amiri fa ús extensiu de les funcions OpenType per a produir posicions i substitucions automàtiques, inclosa una gran varietat de formes contextuals, lligadures i interlletratge per a les lletres àrabs i els números de les aleies, i ofereix funcions opcionals com ara variacions d'algunes lletres i numeració aràbiga.
La font Amiri ha estat desenvolupada exclusivament amb programari lliure, és a dir: FontForge, Inkscape, Python i Vim.

## Vegeu també

* Tipografia àrab.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Hosny, Khaled «The Amiri typeface». TUGboat, 33, 2012, pàg. 12.
* ↑ «Amiri Font Project» (en àrab i anglés). [Consulta: 10 desembre 2020].
* ↑ «Google Fonts: Amiri». Google Fonts. [Consulta: 27 gener 2020].
* ↑ Nemeth, Titus. Arabic type-making in the machine age: the influence of technology on the form of Arabic type, 1908-1993, 2017, p. 160. ISBN 978-90-04-34930-8. OCLC 993752295.
* ↑ «Modernizing Arabic Type for a Digital Audience - Library» (en anglés). Google Design. [Consulta: 20 octubre 2019].
* ↑ «Google Fonts». Google Fonts. [Consulta: 20 octubre 2019].
* ↑ «CTAN: Package amiri». ctan.org. [Consulta: 20 octubre 2019].
* ↑ «Amiri Font» (en àrab). [Consulta: 10 desembre 2020].
# Sandyville

Sandyville és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 61 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sandyville tenia 61 habitants, 27 habitatges, i 18 famílies. La densitat de població era de 46,2 habitants/km².
Dels 27 habitatges en un 25,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,6% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 33,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,4% tenia menys de 18 anys, un 16,4% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 34,4% de 45 a 60 i un 4,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 155 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.667 $ i la renda mediana per família de 34.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 13.750 $. La renda per capita de la població era de 20.028 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sandyville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sandyville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Griposaure

El griposaure (Gryposaurus, "llangardaix amb el nas ganxut") és un gènere de dinosaure bec d'ànec que va viure entre fa 83 i fa 75 milions d'anys, al Cretaci superior (del Santonià superior al Campanià superior), en el que actualment és Nord-amèrica. Les espècies anomenades de griposaure es coneixen de la formació de Dinosaur Park d'Alberta, Canadà, i de la formació del Two Medicine inferior de Montana i la formació de Kaiparowits de Utah als Estats Units.
# Iuri Grigorovski

Iuri Grigorovski (Moscou, 28 de març de 1939) és un waterpolista rus que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla de plata en la competició del waterpolo. El 1968, a Ciutat de Mèxic, tornà a guanyar la medalla de plata en la |mateixa competició.
A nivell de clubs jugà al Dinamo Moscou (1957-1970), amb qui guanyà les lligues soviètiques de 1957 a 1963 i de 1967 a 1969.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Yury Grigorovsky». [Consulta: 5 desembre 2023].
* ↑ «ГРИГОРОВСКИЙ Юрий Николаевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 5 desembre 2023].
# Fernando Sánchez Costa

Fernando Sánchez Costa (Barcelona, 22 de febrer de 1984) és un historiador i polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la X i XI Legislatura. És des de 2019 el president de l'entitat Societat Civil Catalana.

## Biografia

Llicenciat en Humanitats (Premi Extraordinari de Final de Carrera, 2006) i Periodisme (2007) a la Universitat Internacional de Catalunya, on també s'hi va doctorar en Història Contemporània amb la tesi Memòria pública i debat polític a la Barcelona republicana (1931-1936). Ha publicat llibres i articles acadèmics sobre història contemporània i teoria de la història. Durant 2004 i 2005 va fer pràctiques periodístiques a la COPE i El Punt, i de 2007 a 2011 ha estat professor d'antropologia, filosofia i història a la Universitat Internacional de Catalunya.
Fou elegit diputat dins les llistes del Partit Popular a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2012. Ha estat secretari de la Mesa de la Comissió de Cultura i Llengua del Parlament de Catalunya i portaveu del grup parlamentari popular en la Comissió de la Infància. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 formarà part amb el número 9 de la llista del PP per Barcelona.
En el pla personal, Fernando Sánchez Costa està casat i té dos fills. Des de fa més de deu anys col·labora en diverses iniciatives de voluntariat social i de promoció cultural (especialment amb joves immigrants d'escassos recursos).

## Obres

* A l'ombra del 1714. Memòria pública i debat polític a la Barcelona de la Segona República. Editorial Círculo Rojo, 2013, 750 pág.
* Juan XXIII: Un campesino en el Vaticano. Editorial Casals, Barcelona, 2013.
* A vueltas con el pasado. Historia, memoria y vida. (amb Joan-Lluís Palos) Edicions de la Universitat de Barcelona, Barcelona, 2013.

## Referències

* ↑ Currículum al web de Fernando Sánchez Costa
* ↑ «Fitxa del Parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2013-07-20. [Consulta: 8 setembre 2015].
* ↑ «El PPC presenta un equip renovat on 6 dels 10 primers candidats són noves incorporacions.». Arxivat de l'original el 2015-09-03. [Consulta: 8 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Blog personal de Fernando Sánchez Costa Arxivat 2015-08-01 a Wayback Machine.
* Perfil acadèmic de Fernando Sánchez Costa al portal d'història Culturahistorica.es
* Notícies de Fernando Sánchez Costa Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. al web del PP de Catalunya
# Maple Grove

Maple Grove és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 50.365 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Maple Grove tenia 50.365 habitants, 17.532 habitatges, i 13.955 famílies. La densitat de població era de 591,6 habitants per km².
Dels 17.532 habitatges en un 46,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,5% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 20,4% no eren unitats familiars. En el 15,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 34,8% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 4,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 76.111$ i la renda mediana per família de 81.873$. Els homes tenien una renda mediana de 52.187$ mentre que les dones 37.021$. La renda per capita de la població era de 30.544$. Entorn del 0,8% de les famílies i l'1,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Maple Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Maple Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].