OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fernando Collor de Mello

Fernando Affonso Collor de Mello (Rio de Janeiro, 12 d'agost de 1949) és un empresari i polític brasiler, actualment afiliat al Partit Laboral Brasiler. Va ser el primer president de la República triat per vot directe després del Règim Militar, el 1989, pel període de 1990 i 1992. El govern va ser marcat per la implementació del Pla Collor, per l'obertura del mercat nacional a la importacions i per l'inici del Programa Nacional de Privatitzacions.
Va renunciar al càrrec en la temptativa d'evitar un procés d'impeachment, fonamentat en acusacions de corrupció. Tot i haver renunciat, Fernando Collor va tenir els seus drets inhabilitats per vuit anys per determinació de Senat Federal. No va ser elegible per a un càrrec públic fins al 2006, i va guanyar un escó de senador per Alagoas pel periode 2007-2014, que renovaria pel 2015-2022.
Tot seguit va fracassar en l'intent d'optar al càrrec de governador d'Alagoas, i el 2023 va ser condemnat per corrupció, en una investigació derivada de l'Operació Lava Jato.

## Referències

* 1 2 «Análise 20 anos a mil: Collor tinha razão; o carro brasileiro era uma carroça» (en portuguès brasiler). Folha de S.Paulo, 29-08-2010. [Consulta: 30 setembre 2023].
* ↑ «Fernando Collor é eleito senador por Alagoas» (en portuguès brasiler). O Globo, 01-10-2006. [Consulta: 30 setembre 2023].
* ↑ «Collor (PTB) derrota Heloísa Helena em AL e renova mandato no Senado» (en portuguès brasiler). UOL, 05-10-2014. [Consulta: 30 setembre 2023].
* ↑ «Fernando Collor (PTB) agradece pela votação para governador de Alagoas» (en portuguès brasiler). G1. Grupo Globo, 04-10-2022. [Consulta: 30 setembre 2023].
* ↑ Netto, Paulo Roberto. «STF fixa pena de 8 anos e 10 meses de prisão a Collor por caso de corrupção» (en portuguès brasiler). UOL, 31-05-2023. [Consulta: 30 setembre 2023].
# Eleccions legislatives hongareses de 1949

Les eleccions legislatives hongareses de 1949 se celebraren el 15 de maig de 1949 per a renovar els 411 membres de l'Assemblea Nacional d'Hongria. Només es presentava una única candidatura, creada pel Partit dels Treballadors Hongaresos, fundat el 1948 de la fusió del Partit Comunista Hongarès i del Partit Socialdemòcrata Hongarès. Aquesta candidatura, anomenada Front Popular Independent Hongarès, es presentava amb un programa únic. Els partits de l'oposició, dividits i desmantellats, no s'hi van poder presentar, i el líder dels catòlics hongaresos, el cardenal József Mindszenty, havia estat condemnat a cadena perpètua el 6 de febrer. István Dobi fou nomenat primer ministre d'Hongria.
Tres mesos després de les eleccions fou adoptada una nova Constitució que proclama la República Popular d'Hongria i que consagra el principi d'un règim de partit únic. Les escoles van ser nacionalitzades, es posà en marxa la col·lectivització, es va purgar el funcionariat, fou destruïda la premsa independent i s'eliminaren els darrers restes de llibertat d'empresa. Poc després László Rajk, Secretari General del Front i Ministre de Relacions Exteriors, qui l'endemà de l'elecció va ser l'orador principal en una manifestació massiva en la qual va condemnar els partidaris de Tito com a "gossos faldillers de l'imperialisme" i va elogiar la "brillant estratègia" del "gran líder de la pau" Stalin, i el "savi lideratge" del millor alumne hongarès de Stalin, el company Rakosi, va ser detingut dues setmanes després i executat l'octubre després d'un judici.

## Resultats

| | Front d'Independència Popular Hongarès | | Partit Hongarès dels Treballadors | 5,478,515 | 97.1 | 285 / 402 | 118 |
| | Front d'Independència Popular Hongarès | | Partit Independent de Petits Propietaris | 5,478,515 | 97.1 | 62 / 402 | 6 |
| | Front d'Independència Popular Hongarès | | Partit Nacional Camperol | 5,478,515 | 97.1 | 39 / 402 | 3 |
| | Front d'Independència Popular Hongarès | | Partit Demòcrata Hongarès Independent | 5,478,515 | 97.1 | 10 / 402 | 8 |
| | Front d'Independència Popular Hongarès | | Partit Radical Hongarès | 5,478,515 | 97.1 | 4 / 402 | 2 |
| | Front d'Independència Popular Hongarès | | Independents | 5,478,515 | 97.1 | 2 / 402 |
| En contra | En contra | En contra | En contra | 165,283 | 2.9 | – |
| Vots en blanc/nuls | Vots en blanc/nuls | Vots en blanc/nuls | Vots en blanc/nuls | 86,721 | – | – |
| Total | Total | Total | Total | 5,730,519 | 100 | 402 |
| Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | 6,053,972 | 94.7 | – |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||||

## Referències

* Borhi, László. Hungary in the Cold War, 1949-1956. Central European University Press (2004), ISBN 963-9241-80-6
* Kontler, László. A History of Hungary. Palgrave Macmillan (2002), ISBN 1-4039-0316-6
# José Luis Dibildos Alonso

José Luis Dibildos Alonso (Madrid, 9 d'abril de 1929 – ibídem, 12 de juny de 2002) va ser un productor i guionista espanyol.

## Biografia

Va néixer en Madrid el 9 d'abril de 1929. Llicenciat en Dret i estudiant d'Econòmiques ho va deixar tot pel cinema. El seu primer guió el va escriure als 21 anys, es titulava Hombre acosado.
El 1971 va ser nomenat president del Grup Sindical de Productors Cinematogràfics i de Uniespaña.
De totes les seves pel·lícules, les que major acceptació han tingut són El tulipán negro, protagonitzada pel francès Alain Delon, i Llanto por un bandido de 1963, dirigida per Carlos Saura.
Va criticar molt la censura en els anys de la dictadura de Francisco Franco. En una ocasió José Luis va dir el següent: «En un guió em venia ratllat un adjectiu. O sigui, una escena que una parella llavors baixava d'un cotxe i tal. I llavors, en descriure a la dona que baixava del cotxe jo havia posat a la paraula "cames de dona meravelloses", unes cames "meravelloses". Llavors, amb llapis vermell m'havien ratllat l'adjectiu 'meravellós'. O sigui, vull dir, de psiquiatre, no?».

## Família

El 27 de març de 1971 va contreure matrimoni amb l'actriu Laura Valenzuela, després de 13 anys de festeig. Sis mesos més tard naixeria la també actriu Lara Dibildos, que va estar casada amb l'ex jugador de bàsquet Fran Murcia.
Va morir el 12 de juny de 2002 en la Clínica de la Concepción (Madrid) d'un atac al cor a l'edat de 73 anys.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1954 | Millor argument original | Sierra maldita | Guanyador |
| 1983 | Millor guió | La colmena | Guanyador |
* Festival Internacional de Cinema de Berlín Os d'Or de 1983 per La colmena.
* Espiga d'Or commemorativa en reconeixement de la seva carrera el 1998.
* Premis Goya, Goya d'Honor en 2000.

## Referències

* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1954». CEC. Arxivat de l'original el 2020-07-29. [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1982». CEC. Arxivat de l'original el 2012-01-30. [Consulta: 11 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Llibre: José Luis Dibildos, La huella de un productor Arxivat 2004-05-02 a Wayback Machine.
* Filmografia completa
# Assemblea de la Unió de les Comores

L'Assemblea de la Unió de les Comores (en comorès Ɓaraza wa Udzima wa Komoriés) és l'òrgan legislatiu del país, establert l'any 2004.
El seu precedent directe, la Cambra de Diputats, es va formar al 1961, reconstituïda com a Assemblea Nacional el juliol de 1975, i posteriorment com a Assemblea Federal, que tenia 33-43 membres. Finalment, el 2004 es renombra com Assemblea de la Unió, i des del 2020 compta amb 24 diputats electes, dels 33 que la componen. Aquests nou diputats restants són ocupats mitjançant votació indirecta per les assemblees de les tres illes constituents de la unió de les Comores (Gran Comora, Anjouan i Mohéli) a raó de tres escons cadascuna.

## Presidents de la cambra

| | Inici | Final | Notes |
| Saïd Ibrahim | 1958 | 1970 | |
| Said Mohamed Jaffar | ? - Gener 1972 | Gener de 1972 - ? | |
| Said Mohamed Djohar | Juny de 1972 | Octubre de 1972 | |
| Mouzaoir Abdallah | ? - 1973 | 19 d'abril de 1975 | |
| Ahmed Dahalani | 7 Maig de 1975 | Juliol de 1975 | |
| Mohamed Taki Abdoulkarim | 1978 | 1984 | Marxa al 1984 sense resignació. |
| Abdérémane Mohamed | ? - 1985 | 1985 - ? | Interí |
| Abdallah Halifa | 1987 | 1992 | |
| Amir Attoumane | 1992 | 1994 | |
| Mohamed Said Abdallah M'Changama | 1994 | 1997 | |
| Salim Djabir Salim | 1997 | Abril de 1999 | |
| En suspens | Abril de 1999 | 2004 | |
| Saïd Dhoifir Bounou | Juny de 2004 | 2009 | |
| Bourhane Hamidou | 15 de gener de 2010 | Abril de 2015 | |
| Abdou Ousseni | 4 d'abril de 2015 | 3 d'abril de 2020 | |
| Moustadroine Abdou | 3 d'abril de 2020 | En el càrrec | |

## Referències

* ↑ The Europa world year-book. 45,1 P.1: International Organizations P.2: Afghanistan-Jordan, 2004. ISBN 978-1-85743-254-1.
* ↑ «Adeham Saïd-Ibrahim - Base de données des députés français depuis 1789 - Assemblée nationale». [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «JAFFAR EL AMJAD Said Mohamed» (en francès), 04-08-2024. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Said Mohamed DJOHAR» (en anglès). [Consulta: 4 agost 2024].
* 1 2 «Décès de Mouzaoir Abdallah I Disparition d’une figure emblématique de l’histoire politique des Comores» (en francès), 02-08-2024. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Portrait de Mohamed Taki Abdoulkarime» (en francès). [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Portrait public d'Abdallah HALIFA» (en francès). [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Aux Comores, des députés réclament la démission du président de l’Assemblée nationale» (en francès), 07-04-2012. [Consulta: 4 agost 2024].
# Ferran Bel i Accensi

Ferran Bel i Accensi (Tortosa, 1 de juny de 1965) és un polític català, va ser alcalde de Tortosa i senador per Tarragona en la X legislatura i posteriorment diputat al Congrés dels Diputats en la XI, XII i XIV legislatures. El 2023 fou nomenat representant de la PIMEC a Madrid.

## Biografia

És llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat de Barcelona, on també ha fet postgrau en hisenda autonòmica i local.
El 1991 va fundar una empresa des de la que ha exercit com a assessor fiscal. Ha estat professor associat de la Universitat de Barcelona i professor de Règim Fiscal d'Empreses de la Universitat Rovira i Virgili de 1990 a 2005. Militant de Convergència Democràtica de Catalunya des de 1995, n'ha estat president local el 2002. A les eleccions municipals de 2003 fou escollit regidor de l'ajuntament de Tortosa i portaveu del grup municipal. A les eleccions municipals de 2007 esdevingué alcalde de Tortosa amb suport d'ERC, càrrec que va revalidar a les municipals de 2011 amb majoria absoluta, i 2015 amb majoria simple. En el ple extraordinari del 8 de febrer de 2018 va fer efectiva la seva renúncia al càrrec de regidor i alcalde de la capital de l'Ebre.
Va ser president del Consell Comarcal del Baix Ebre entre 2003 i 2007. A les eleccions generals espanyoles de 2011 va ser escollit senador per CiU per la circumscripció de Tarragona. A les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016 fou elegit diputat per Democràcia i Llibertat. El 2019 fou nomenat Diputat al Congreso per Junts per Catalunya. La tardor de 2023 fou nomenat representant de la PIMEC a Madrid.
Està casat i té dos fills.

## Referències

* 1 2 «Ferran Bel Accensi - XIV Legislatura - Congreso de los Diputados». [Consulta: 20 octubre 2023].
* 1 2 «Ferran Bel, nomenat representant permanent de la PIMEC a Madrid». [Consulta: 20 octubre 2023].
* ↑ Alcaldes de Tortosa Arxivat 2015-06-14 a Wayback Machine. a municat.gencat
* ↑ Biografia al web de l'ajuntament de Tortosa
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Bloc de Ferran Bel
# Eleccions legislatives hongareses de 1963

Les eleccions legislatives hongareses de 1963 se celebraren el 24 d'agost de 1963 per a renovar els 340 membres de l'Assemblea Nacional d'Hongria.

## Resultats

| | Front Popular Patriòtic | | Partit Socialista Hongarès dels Treballadors | 6,813,058 | 98.90 | 252 / 340 | 24 |
| | Front Popular Patriòtic | | Independents | 6,813,058 | 98.90 | 88 / 340 | 30 |
| En contra | En contra | En contra | En contra | 75,777 | 1.10 | – |
| Vots en blanc/nuls | Vots en blanc/nuls | Vots en blanc/nuls | Vots en blanc/nuls | 26,809 | 0.39 | – |
| Total | Total | Total | Total | 6,915,644 | 100 | 340 |
| Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | 7,114,855 | 97.20 | – |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||||

## Referències

* ↑ Elections in Europe: a data handbook. 1. Ed. Baden-Baden, Germany: Nomos, 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# Semotilus

Semotilus és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Semotilus atromaculatus (Mitchill, 1818)
* Semotilus corporalis (Mitchill, 1817)
* Semotilus lumbee (Snelson & Suttkus, 1978)
* Semotilus thoreauianus (Jordan, 1877)

## Estat de conservació

Només Semotilus lumbee apareix a la Llista Vermella de la UICN.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Mitchill, S. L., 1818. Memoir on ichthyology. The fishes of New York... In a supplement to the Memoir... Am. Monthly Mag. Crit. Rev. v. 2: 241-248, 321-328.
* ↑ Mitchill, S. L. 1817. (Report on the ichthyology of the Wallkill, from specimens of fishes presented to the society (Lycieum of Natural History)....by Dr. B. Akerly...). Am. Monthly Mag. Crit. Rev. v. 1: 289-290.
* ↑ Snelson, F. F., Jr. & R. D. Suttkus, 1978. A new species of Semotilus (Pisces: Cyprinidae) from the Carolinas. Bull. Alabama Mus. Nat. Hist. Núm. 3: 1-11.
* ↑ Jordan, D. S., 1877. Contributions to North American ichthyology based primarily on the collections of the United States National Museum. Núm. 2. A.--Notes on Cottidae ..., and Hyodontidae, with revisions of the genera and descriptions of new or little known species. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 10: 1-68, Pls. 44-45.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ UICN (anglès)
# Ferran Grau Brescó

Ferran Grau Brescó (Lleida, 1982) és un escriptor i periodista català. És llicenciat en Periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona. Ha treballat en ràdio per a Cadena SER, RAC1 i RNE, entre altres mitjans. El 2025 va guanyar el Premi Finestres de narrativa en català amb la novel·la Hiperràbia.

## Obra publicada
### Novel·les

* Dues cicatrius (Capital Books, 2016)
* Cazeneuve i la revenja dels desvalguts (Capital Books, 2018), conjuntament amb Oriol Molas
* Cazeneuve i les clavegueres de la ciutat (Capital Books, 2019), conjuntament amb Oriol Molas
* L’hivern del coiot (Crims.cat, 2020)
* Hiperràbia (Angle Editorial, 2024)

### No ficció

* I jo, què pinto aquí? (Bcnpress, 2008)
* La nit dels ignorants 2.0 (Angle Editorial, 2013)

## Premis i reconeixements

* Premi Finestres de narrativa en català 2024 per Hiperràbia

## Referències

* ↑ Martín Escribà, Àlex. «Ferran Grau: “El bon periodisme no es cou al microones”». Núvol, 31-01-2020. [Consulta: 5 març 2025].
* ↑ Gil, Ana M. «La odisea del Airbus» (en castellà). La Vanguardia, 16-09-2016. [Consulta: 5 març 2025].
* 1 2 Serra, Montserrat. «Ferran Grau, amb ‘Hiperràbia’, guanya el premi Finestres de narrativa catalana». Vilaweb, 04-03-2025. [Consulta: 5 març 2025].
* ↑ Visa, Montse. «Ferran Grau: "Som esclaus del capital en tots els àmbits de la vida i el periodisme és un mirall de la vida"». Surtdecasa.cat, 03-03-2020. [Consulta: 5 març 2025].
* ↑ Espasa, Marina. «El crim del caixer automàtic de Sant Gervasi, explicat al ritme de 'La taronja mecànica'». Ara, 28-02-2024. [Consulta: 5 març 2025].
* 1 2 «Ferran Grau | Festival 42 | Ajuntament de Barcelona», 12-11-2023. [Consulta: 5 març 2025].
# Eleccions legislatives noruegues de 1915

Les eleccions legislatives noruegues de 1915 se celebraren el 21 d'octubre per a renovar els 123 membres del Storting, el parlament de Noruega. Els que obtingueren més escons foren els liberals i el seu cap Gunnar Knudsen detingué el càrrec de primer ministre de Noruega en un govern de coalició.

## Suports

| Diari | Partit recolzat |
| Arbeidets Rett | Partit Laborista |
| Glommendalens Social-Demokrat | Partit Laborista |
| Hortens Avis | Partit Liberal |
| Vestfold Arbeiderblad | Partit Laborista |

## Resultats

Escons :
| Partits | # | % | # | ± |
| Partit Liberal | 204,243 | 33.07 | 74 / 123 | 4 |
| Partit Laborista Noruec | 198,111 | 32.07 | 19 / 123 | 4 |
| Partit Conservador | 179,028 | 28.98 | 20 / 123 | = |
| Partit d'Esquerra Liberal | 179,028 | 28.98 | 1 / 123 | 4 |
| Laboristes Demòcrates | 25,658 | 4.15 | 6 / 123 | = |
| Associació Agrària Noruega | 6,351 | 1.03 | 1 / 123 | Nou |
| Independents | | | 2 / 123 | Nou |
| Total | 100% | 100% | 123 | 123 |

## Referències

* ↑ Elections in Europe: a data handbook. 1. ed. Baden-Baden: Nomos Verl.-Ges, 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
* ↑ «Nasjonalbiblioteket». [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ «Nasjonalbiblioteket». [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ «Nasjonalbiblioteket». [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ «Nasjonalbiblioteket». [Consulta: 16 febrer 2024].

## Enllaços externs

* (noruec) Statistisk Sentralbyrå
# Semotilus atromaculatus

Semotilus atromaculatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Etnier, D.A. i W.C. Starnes, 1993. The fishes of Tennessee. The University of Tennessee Press, Knoxville (Tennessee), Estats Units.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbican

Barbican és una marca de begudes de malta d'ordi sense alcohol distribuïdes per Aujan Coca-Cola Beverages Company (ACCBC). La beguda es ven principalment a l'Orient Mitjà i al nord d'Àfrica.
A causa de la popularitat de Barbican als països del Consell de Cooperació per als Estats Àrabs del Golf, s'ha convertit en una marca vulgaritzada per a les begudes de malta sense alcohol. De vegades s'utilitza en la preparació d'aliments, còctels sense alcohol, postres i com a acompanyament de formatge o xocolata.

## Història

Barbican va ser fabricat originàriament per Bass Brewery, amb seu al Regne Unit. Aujan Industries va començar a importar la beguda per a la venda a l'Orient Mitjà el 1983. Juntament amb el Moussy de fabricació suïssa, Barbican va ser la primera beguda de malta sense alcohol que es va vendre a la regió. El 1999 Aujan Industries va comprar la marca Barbican i el 2010 va començar a fabricar-la a la factoria de l'empresa a Dubai. Barbican va representar el 5% de les vendes totals d'Aujan el 2013.
Barbican també es ven a Malàisia car s'importa de l'Aràbia Saudita i es distribueix per Coca-Cola Refreshments Malaysia. Barbican es fabrica a les factories d'ACCBC a Dammam i Dubai.
A part de la beguda de malta original, Barbican es ven en 8 variants amb gust de fruita en ampolles i llaunes de vidre de 330 ml. El sabors de mango i fruita de la passió i de magrana només es venen en ampolles de vidre.

## Referències

* 1 2 Baaghil, Said Aghil. The Power of Belonging: A Marketing Strategy for Branding (en anglès). iUniverse, 4 abril 2013, p. 122. ISBN 9781475983234.
* ↑ (en anglès) [Consulta: 11 març 2017].
* 1 2 «Saudi Aujan Becomes Billionaire With ‘Vimto Time’ During Ramadan» (en anglès). Bloomberg.com, 07-01-2013.
* ↑ Siddiqui, Rushdi. «Is there a biz opportunity for halal beer?». The Malaysian Insider, 21-08-2013. Arxivat de l'original el 24 març 2015.
* ↑ Hong, Tan Heng. «How Barbican alcohol-free drink is positioned in Malaysia». Mini Me Insights. [Consulta: 11 març 2017].
* ↑ «Malt soft drinks halal for Muslims, says National Fatwa Council». BorneoPost Online, 27-07-2011. [Consulta: 11 març 2017].
* 1 2 «Product range». Barbican World. Arxivat de l'original el 2019-06-30. [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ Kwestan R. Muhammad; Ivan I.; Snjawi A. Sultan; Salim K. Mohammed «Còpia arxivada». Zanco Journal of Medical Sciences, 19, 4, 2015. Arxivat de l'original el 16 de maig 2020 [Consulta: 11 març 2017].
# Circumscripció proporcional de Hokkaidō

El Bloc de representació proporcional de Hokkaidō (japonès: 比例[代表]北海道ブロック, Hirei [daihyō] Hokkaidō burokku) o oficialment, la circumscripció proporcional de Hokkaidō (北海道選挙区, Hokkaidō senkyo-ku) és un de les onze circumscripcions electorals de representació proporcional de la Cambra de Representants del Japó, a la Dieta Nacional del Japó. El seu àmbit és la prefectura de Hokkaidō. És, juntament amb Tòquio, una de les úniques dues circumscripcions proporcionals que ocupen només una prefectura. A partir de l'introducció del vot proporcional, el districte va elegir nou diputats en les eleccions de 1996. Des de les eleccions del 2000, Hokkaidō està representat en aquest districte per vuit diputats.

## Representants

| Candidatura | Candidatura | Candidatura | 1996 | 2000 | 2003 | 2005 | 2009 | 2012 | 2014 | 2017 | 2021 | 2024 |
| | Partit Liberal Democràtic | PLD | 3 | 2 | 3 | 3 | 2 | 3 | 3 | 3 | 4 | 3 |
| | Partit Democràtic Constitucional | PDC | - | - | - | - | - | - | - | 3 | 3 | 3 |
| | Partit Democràtic Popular | PDP | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 1 |
| | Kōmeitō | KMT | - | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| | Partit Comunista del Japó | PCJ | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 |
| | Nippon Ishin no Kai | Ishin | - | - | - | - | - | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 |
| | Partit Socialdemòcrata | PSD | - | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Partits desapareguts |||||||||||||
| | Partit Democràtic | PD | 3 | 3 | 4 | 3 | 4 | 2 | 2 | - | - | - |
| | Nou Partit Daichi | NPD | - | - | - | 1 | 1 | 1 | - | 0 | - | - |
| | Partit de la Nova Frontera | PNF | 2 | - | - | - | - | - | - | - | - | - |
| | Partit de l'Esperança | PE | - | - | - | - | - | - | - | 1 | - | - |
| Total | Total | Total | 9 | 8 | 8 | 8 | 8 | 8 | 8 | 8 | 8 | 8 |

## Referències

* ↑ S'inclouen els resultats del Partit de la Restauració del Japó i del seu successor del mateix nom (en japonés) a partir de 2014
* ↑ S'inclouen els resultats del Partit Democràtic (1996-1998) i del seu successor del mateix nom (1998-2014)
* ↑ Tot i que es tracta del mateix partit, legalment van ser dos diferents: un del 2005 al 2012 i un altre des de llavors
# Eleccions legislatives noruegues de 1918

Les eleccions legislatives noruegues de 1918 se celebraren el 21 d'octubre per a renovar els 126 membres del Storting, el parlament de Noruega. Els que obtingueren més escons foren els liberals i el seu cap Gunnar Knudsen detingué el càrrec de primer ministre de Noruega en un govern de coalició.

## Suports

| Diari | Partit recolzat | Partit recolzat |
| Glommendalens Social-Demokrat | | Partit Laborista |

## Resultats

Escons :
| Partits | # | % | # | ± |
| Partit Laborista Noruec | 209,560 | 31.63 | 18 / 126 | 1 |
| Partit Conservador | 201,325 | 30.39 | 40 / 126 | 20 |
| Partit d'Esquerra Liberal | 201,325 | 30.39 | 10 / 126 | 9 |
| Partit Liberal | 187,657 | 28.32 | 51 / 126 | 23 |
| Associació Agrària Noruega | 30,925 | 4.67 | 3 / 126 | 2 |
| Laboristes Demòcrates | 21,980 | 3.32 | 3 / 126 | 3 |
| Independent | 11,074 | 1.67 | 1 / 126 | 1 |
| Total | 100% | 100% | 126 | 126 |

## Referències

* ↑ Elections in Europe: a data handbook. 1. ed. Baden-Baden: Nomos Verl.-Ges, 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
* ↑ «Nasjonalbiblioteket». [Consulta: 16 febrer 2024].

## Enllaços externs

* (noruec) Statistisk Sentralbyrå