OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Iván Campo Ramos

Iván Campo Ramos (Sant Sebastià, Guipúscoa, 21 de febrer de 1974) és un exfutbolista basc que ha jugat a diferents clubs d'Espanya i Anglaterra. El seu darrer equip va ser l'AEK Làrnaca de Xipre. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Va començar a jugar a les divisions inferiors del Club Deportivo Logroñés fins al 1994, quan va fitxar pel Deportivo Alavés, jugant-hi una temporada.
Amb el Reial Valladolid va debutar a la primera divisió el 17 de desembre de 1995, perdent davant el Reial Saragossa.
L'any següent va fitxar pel València CF on no va gaudir d'oportunitats, deixant el club la mateixa temporada per anar al RCD Mallorca. A les illes va fer una gran temporada que li va valer ser convocat per jugar la Copa del Món del 1998 i fitxar pel Reial Madrid CF.
Al club blanc només va jugar habitualment les dues primeres temporades, però va contribuir significativament a la victòria del conjunt a la Lliga de Campions del 1998, jugant la final.
La temporada 2002/2003 va ser cedit al Bolton Wanderers, on es va quedar després de finalitzar el seu contracte amb el Reial Madrid. Va estar al conjunt de Bolton durant sis temporades, fitxant el 2008 per l'Ipswich Town on només va jugar una temporada.
El desembre de 2009, l'AEK Làrnaca de Xipre, va anunciar la contractació d'Iván Campo per sis mesos amb opció a un any més, després de ser alliberat per l'Ipswich. Iván Campo passa així a formar part d'un projecte per tornar a la Primera divisió de Xipre.

## Enllaços externs

* Estadístiques a la Primera divisió espanyola (castellà)
* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
# Aitor Karanka de la Hoz

Aitor Karanka de la Hoz (Vitòria, 18 de setembre de 1973) és un entrenador i exfutbolista basc. Jugava de defensa (normalment pel centre) i el seu primer equip va ser l'Athletic Club de Bilbao. El seu germà David, també és exjugador de futbol.

## Trajectòria

Jugà sempre en les categories inferiors de l'Athletic Club. L'any 1992 debutà al filial B tot i que també debutà a la Primera divisió espanyola el 7 de novembre de 1993 en el partit Celta de Vigo 1:1 Athletic Club. L'any 1994 passà a formar part del primer equip on jugà més de 100 partits de lliga i marcà dos gols.
El 1997 fitxà pel Reial Madrid. Els seus inicis van ser difícils, ja que en la seva primera temporada en el club va patir un problema cardíac que el va mantenir algun temps allunyat dels terrenys de joc. No obstant això, amb el Reial Madrid va guanyar 1 Lliga, 2 Supercopes d'Espanya, 3 Copes d'Europa i 1 Copa Intercontinental. Va jugar 5 temporades disputant al voltant de 150 partits.
El 2002 va tornar a l'Athletic Club. El 2006 signà amb el Colorado Rapids de la Major League Soccer (MLS). L'any 2008 fou nomenat seleccionador espanyol sub-15 dins de l'equip de Vicente del Bosque.

### Selecció

Va jugar amb la selecció espanyola sub-21 on va aconseguir un subcampionat d'Europa (1996). Fou internacional amb la selecció espanyola en una ocasió. Va ser el 26 d'abril de 1995 en el partit Armènia 0:2 Espanya.
També va jugar amb la selecció olímpica als Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 a Atlanta (Estats Units).

## Clubs

* Athletic Club B - 1992 - 1994
* Athletic Club - 1994 - 1997
* Reial Madrid - 1997 - 2002
* Athletic Club - 2002 - 2006
* Colorado Rapids - (Estats Units) 2006 - 2007

## Palmarès

* 1 Lliga (Reial Madrid, 2000-01)
* 2 Supercopes d'Espanya (Reial Madrid, 1997 i 2001)
* 3 Copes d'Europa (Reial Madrid, 1998, 2000 i 2002
* 1 Copa Intercontinental (Reial Madrid, 1998)

## Enllaços externs

* Pàgina d'Aitor Karanka a la Web oficial de l'Athletic Club
* Fitxa del jugador a BDFutbol.com
* Karanka a www.lfp.es
# Piarres Detcheverry

Piarres Detcheverry és un escriptor en èuscar que va ser el primer a imprimir una obra de caràcter tècnic en aquesta llengua el 1677
Es coneixen poques dades de la seva vida, segons La Roncière pertanyia a una família d'armadors de Donibane Lohizune a Iparralde.
La seva obra es titula Liburu Hau Da Ixasocoa Nabigacionecoa (Llibre de navegació marítima) i va ser imprès a Baiona el 1677. S'hi descriuen amb precisió les rutes marines de navegació des de les costes del País Basc a les de l'illa de Terranova emprades tradicionalment pels pescadors bascos per a la pesca del bacallà.
# Agustín Aranzábal Alkorta

Agustín Aranzábal Alkorta (Sant Sebastià, Guipúscoa, 15 de març de 1973), és un futbolista basc, ja retirat. Jugava de defensa esquerre. És fill del també futbolista Gaztelu, que va defensar els colors de la Reial Societat.

## Trajectòria

Durant la seua formació, Aranzábal va passar pel Bergara i l'Easo fins a arribar al 1991 al planter de la Reial Societat. La 92/93 disputa 34 partits amb la Reial Societat B, i 1 amb la Reial Societat a primera divisió.
La campanya següent ja forma part del primer equip, però tot just participa en tres partits de lliga. La situació canvia a partir de la temporada 1994-95, quan es fa amb la titularitat del lateral esquerre donostiarra durant deu anys. En total, va jugar 331 partits de blanc-i-blau a la primera divisió, i va contribuir al subcampionat de la temporada 2002-03 i el tercer lloc de la 1997-98.
Quan la seua carrera comença a caure en declivi, fitxa pel Reial Saragossa, però solament té una participació ressenyable el primer any (2004-05), en el qual hi apareix en 21 partits. Xifra que baixa fins als 9 de la 2005-06 i un tan sols a la 2006-07. Al final d'eixa temporada deixa el club aragonès i el futbol d'elit per jugar amb un equip amateur tinerfeny, el CD Vera, on milita una temporada abans de penjar les botes, el 2008.

### Selecció espanyola

Aranzábal va disputar 28 partits amb la selecció espanyola de futbol entre 1995 i el 2003. Va formar part del combinat espanyol que va acudir al Mundial de França de 1998 i a l'Eurocopa de Bèlgica i Països Baixos del 2000.
També va ser present als Jocs Olímpics d'Atlanta 96.

## Enllaços externs

* Estadístiques a Primera divisió - LFP (castellà)
# Usnea

Usnea és el nom científic i genèric de diversos líquens de la família Parmeliaceae, que generalment creixen penjant dels arbres com si fossin una cabellera grisa o verdosa.
La Usnea és cosmopolita. El fong amb què fa simbiosi pertany a la divisió Ascomycota, mentre que l'alga és de la divisió Chlorophyta.
S'han descrit moltes espècies d'Usnea, fins a 600. (Ref. Wirtz, N. et al, 2006.)

## Ecologia

La Usnea és molt sensible a la contaminació atmosfèrica; quan no n'hi ha, pot créixer fins a 10-20 cm cada any.

## Usos

La Usnea s'ha utilitzat com a espècie medicinal des de fa, com a mínim, 1.000 anys, l'àcid úsnic (C$_{18}$H$_{16}$O₇), que és un potent antibiòtic i antifúngic. És comestible i té un alt contingut en vitamina C.
Els natius americans la feien servir com a compresa per a les ferides de guerra.
També es fa servir per a combatre malalties dels peixos dels aquaris.

## Algunes espècies

* Usnea barbata
* Usnea dasypoga
* Usnea florida
* Usnea hirta
* Usnea rubicunda
* Usnea rubiginea
* Usnea subfloridana
* L'espècie Usnea longissima s'ha reanomenat Dolichousnea longissima el 2004.

## Referències

* ↑ «USNEA; USING USNIC ACID AS A FISH REMEDY FOR TUMORS AND MORE.». [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ Articus, K. (2004) Neuropogon and the phylogeny of Usnea s.l. (Parmeliaceae, lichenized Ascomycetes). Taxon 53(4): 925-934.
* Wirtz, N., Printzen, C., Sancho, L.G. and Lumbsch, H.T. 2006. The phylogeny and classification of Neuropogon and Usnea (Parmeliaceae, Ascomycota) revisited. Taxon 55(2):367 - 376.
* Edible and Medicinal plants of the West, Gregory L. Tilford, ISBN 0-87842-359-1
* FDA letter to Health Care Professionals Arxivat 2009-04-15 a Wayback Machine. on Hazardous Dietary Supplement Lipokinetix, 2001-11-01
* Usnea as a Fish Remedy

## Enllaços externs

* Pekka Halonen, Studies on the lichen genus Usnea en East Fennoscandia and Pacific North America (PDF).
# Àsia occidental

L'Àsia occidental és una regió d'Àsia que agrupa els països més propers al Mediterrani i és un terme adoptat per l'ONU per eliminar l'etnocentrisme de denominacions com Orient Pròxim, que agrupa la majoria d'Estats considerats com a integrants de l'Àsia occidental. Es tracta d'una regió seca que comprèn, per ordre alfabètic:
* Aràbia Saudita
* Armènia
* Azerbaidjan
* Bahrain
* Egipte
* Emirats Àrabs Units
* Geòrgia
* Iemen
* Israel
* Iraq
* Iran
* Jordània
* Kuwait
* Líban
* Oman
* Palestina
* Qatar
* Síria
* Turquia
* Xipre
La zona té una densitat de població molt variable, amb regions molt plenes, com Palestina i altres amb escassos habitants a causa del clima (l'agricultura continua essent el principal mitjà de subsistència, a banda dels recursos derivats del petroli)
# Sança Alfons de Lleó

Sança Alfons de Lleó, nascuda Sancha Alfonso (ca. 1220s - 1270), va ser una filla il·legítima del rei Alfons IX de Castella (mort el 1230) i la noble Teresa Gil de Soverosa (ca. 1170, filla de Gil Vázques de Soverosa i María Aires de Fornelos). Sovint és confosa amb Sança de Lleó (1192-1243), també filla d'Alfons IX i de Teresa de Portugal i de Barcelona, i que també s'havia retirat a un monestir, el de Villabuena. Es tracta de persones diferents.

## Vida

Es va casar amb Simón Ruiz, senyor de Los Cameros, i quan aquest morí es feu monja de l'Orde de Sant Jaume, al monestir de Comanadores de Sant Jaume de Santa Eufemia de Cozollos de Palència, on ingressà el 21 de febrer del 1270. En entrar-hi, feu donació de tots els seus béns a l'orde i hi portà una vida virtuosa.
Hi morí el 25 de juliol del 1270 i fou enterrada al monestir de Santa Eufemia de Cozollos. El 1608, Felip III fa traslladar el seu cos incorrupte al monestir de Santa Fe de Toledo, des d'on va anar al monestir de Comendadoras de Santiago de Toledo.

## Veneració

El 1616 s'inicià el procés de beatificació, però mai no es va acabar, en bona part per la manca de documents i dades, atès el temps que havia passat, i per la constant confusió de la persona amb Sança II de Lleó. No obstant això, va ser proclamada venerable i és popularment anomenada beata; la seva festivitat és el 26 de juliol.
* La infanta ajudant els pobres, pintura a un reliquiari del s. XVII
* Capçalera de Santa Eufemia de Cozuelos, monestir on va viure i morir Sança
* Primer sepulcre de la infanta, a Santa Eufemia de Cozuelos, del s. XIII
* Actual sepulcre de la venerable, al convent de Comendadoras de Santiago de Toledo

## Bibliografia

* Damián YÁÑEZ NEIRA. La princesa doña Sancha, hija primogénita de Alfonso IX. Arxivat 2020-08-06 a Wayback Machine.
# Claudi, Luperc i Victori

Claudi, Luperc i Victori (Lleó, morts cap al 304) van ser tres soldats de l'exèrcit romà, màrtirs durant les persecucions als cristians i venerats com a sants per l'Església catòlica.

## Llegenda

La tradició els ha considerat fills de sant Marcel el Centurió i diu que van ser martiritzats a Lleó, durant el regnat de Dioclecià. Res més se sap de la seva existència. La seva festivitat litúrgica s'ha fet coincidir amb la de Marcel, el 30 d'octubre.
Sembla que la relació paternofilial d'aquests sants i Marcel és apòcrifa i no s'ajusta a la realitat. És més probable que Claudi, Luperc i Victori fossin soldats d'origen hispànic i que fossin màrtirs a Lleó, la qual cosa explicaria el seu culte arrelat a l'antic Regne de Lleó i territoris propers. La coincidència de les dates al martirologi faria que es creés una llegenda que l'expliqués, i d'aquí que passessin a conventir-se en fills de Marcel.
Una altra llegenda, totalment extemporània, deia que aquest Claudi, fill de Marcel, va fundar un monestir prop de la ciutat de Lléo, que seria el monestir de San Claudio, ja desaparegut.

## Veneració

Les relíquies dels sants van ser traslladades en diverses ocasiona. Ferran I de Castella les va instal·lar a la col·legiata de San Isidoro, a Lleó. El 1173 van portar-se a una església dedicada als tres màrtirs, on van ser fins que va ser enderrocada el 1834. Llavors, van traslladar-se a l'església de San Marcelo, a Lleó, on són actualment.

## Notes

* ↑ En són testimonis el monestir benedictí de San Claudio, a Galícia o el poble de San Claudio, prop d'Oviedo.
* ↑ De la mateixa manera, altres sants hispànics van esdevenir, sense cap fonament històric, fills de Sant Marcel: Celedoni i Ermenter (patrons de Calahorra), Servand i Germà (patrons de Cadis) o Marcial, Genar i Faust (màrtirs a Còrdova).

## Enllaços externs

* Santi e beati: Santi Claudio, Luperco e Vittorico

## Vegeu també

* Marcel de Tànger
# Sant Ferran d'Aragó

Sant Ferran d'Aragó és un sant llegendari, suposat bisbe de Caiazzo (Campània, Itàlia) al segle xi. En la realitat, no va existir i l'elaboració de la seva llegenda deu haver-se originat arran d'un error en la identificació d'unes relíquies de Sant Ferran III de Castella.

## Llegenda

Ferran d'Aragó hauria estat fill del rei Sanç III de Navarra, el Gran, comte d'Aragó, i d'Elvira, comtessa de Castella. Ferran seguí la carrera eclesiàstica. Va arribar a Itàlia i es va retirar com a eremita als boscos de Caiazzo.
La seva fama de santedat va fer que els fidels l'escollissin com al seu bisbe, poc després del 1070, quan havia mort el bisbe Argisi. Trobant-se en pelegrinatge a Alvignano va emmalaltir i, després de tres dies, va morir. Va ser sebollit a l'església de Santa Maria di Cubulteria i avui les seves relíquies són a la de San Sebastiano, a Alvignano.

## Historicitat i origen de la llegenda

A banda que cap dels infants reials de les cases regnants a Navarra, Aragó i altres regnes hispànics durant el segle xi poden ajustar-se a la llegenda, el suposat Ferran d'Aragó tampoc no encaixa a l'elenc de bisbes de Caiazzo dels segles x i xi. Els bisbes documentats són: Urso (ca. 967), Esteve (979 - 1021), Constantí (1088 - 1100), Estaci (1133 - 1154-59) i Guillem (1168-69 - 1180).
El Ferran de sang reial, provinent d'Espanya, coincideix, però, amb Sant Ferran III de Castella, que era venerat a Caiazzo i de qui n'havien arribat algunes relíquies. Això va fer néixer una llegenda popular que va confondre les dades i va donar lloc a una tradició local que va acabar arrelant i va traslladar-se al santoral. És un cas, habitual en l'època, de desdoblament d'un sant.

## Bibliografia

* San Ferdinando d'Aragona: Vescovo di Caiazzo e protettore delle terre di Alvignano e di Dragoni. A cura di Angelo Marcucci e Remo Pagliaro, Angelo 1982)

## Notes

* ↑ Sanç el Major de Navarra va tenir cinc fills, i un d'ells va anomenar-se Ferran, però va succeir-lo com a rei de Castella i Lleó, i cap dels altres fills es va dedicar a la carrera eclesiàstica. Cap de les seves dues esposes va dir-se Elvira.

## Enllaços externs

* Pro loco Alvignanese Arxivat 2010-10-03 a Wayback Machine.
* Diocesi di Alife-Caiazzo
# Lagocephalus lagocephalus

Lagocephalus lagocephalus és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Subespècies

* Lagocephalus lagocephalus lagocephalus (Linnaeus, 1758)
* Lagocephalus lagocephalus oceanicus (Jordan & Evermann, 1903)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Delfí de Bordeus

Delfí (s. IV - 403 o 404) va ser bisbe de Bordeus, evangelitzador de l'Aquitània. És venerat com a sant per l'Església Catòlica i l'ortodoxa.

## Biografia

Se'n sap poc de la vida. Un cop nomenat bisbe de Bordeus, sota el regnat de Teodosi, com a successor del bisbe Oriental (d'existència dubtosa), va destacar per la seva defensa de la veritat i la seva pietat. Va treballar activament en l'evangelització de la diòcesi.
Va ésser al Concili de Saragossa de 380, on van condemnar-se les doctrines del priscil·lianisme. Va convocar un concili a Bordeus en 384 que, tot i l'assistència d'heretges priscial·lianistes, també va condemnar-los. Arran d'això i de la predicació de Delfí, els seguidors de Priscil·lià van abandonar la regió.
Delfí va ordenar Sant Amand, que seria el seu successor, i va batejar qui seria sant Paulí de Nola, el 388, i li inspirà el desig de viure una vida de perfecció. Paulí, en algunes cartes, parla de Delfí com de son "pare i mestre"; se'n conserven cinc de Sant Paulí adreçades a ell. També va intercanviar correspondència amb el seu amic Ambròs de Milà. Morí un 24 de desembre, en començar el segle v.
# El pas de Cassandra

El pas de Cassandra (títol original: The Cassandra Crossing) és una pel·lícula de catàstrofes italo- britànico-germano-francesa dirigida per George Pan Cosmatos el 1976. Ha estat doblada al català.

## Argument

Els passatgers del tren Ginebra-Estocolm estan exposats a una malaltia mortal molt contagiosa. El coronel Stephen Mackenzie decideix posar el tren en quarantena i desviar-lo cap a un centre de descontaminació. Però en el trajecte hi ha un vell pont desafectat, el pont de Cassandra, representat pel viaducte de Garabit.

## Repartiment

* Sophia Loren: Jennifer Rispoli Chamberlain
* Richard Harris: Dr. Jonathan Chamberlain
* Burt Lancaster: coronel Stephen Mackenzie
* Martin Sheen: Robby Navarro
* Ava Gardner: Nicole Dressler
* O. J. Simpson: Haley
* Ingrid Thulin: Dra. Elena Stradner
* Ann Turkel: Susan
* Lee Strasberg: Herman Kaplan
* Lou Castel: Swede
* John Phillip Law: major Stark
* Alida Valli: Sra. Chadwick
* Lionel Stander: Max
* Thomas Hunter: capità Scott

## Al voltant de la pel·lícula

* El pont utilitzat en la pel·lícula és el viaducte de Garabit, a França, construït per Gustave Eiffel del 1881 al 1884.
* Diverses preses de vistes aèries es van filmar al Jura suís, sobretot a Saint-Ursanne (viaducte) i a les goles de Moutier. Les inscripcions són les dels Ferrocarrils Federals Suïssos (SBB-CFF-FFS).
* Durant les escenes de rescat amb helicòpter es va considerar que el comboi fos arrossegat per una Re 4/4 dels CFF, però aquesta màquina té els pantògrafs abaixats i el tren és empès per una locomotora autònoma, perquè la línia no està electrificada.
* El vagó restaurant (WR) no és el mateix al començament de la pel·lícula que al final. Al començament és una WR CFF (amb pantògrafs) i en l'explosió de la cuina i la caiguda final del vagó de primera classe és una WR SNCF vermella, de tipus Capitole, construïda l'any 1966, amb climatització i generador autònom.
* Es poden veure seqüències de la línia de Besiers a Neussargues que són inversemblants (pujar al sostre del tren sota les catenàries).
* A l'inici de la pel·lícula, els passatgers arriben a l'estació de Ginebra-Cornavin per embarcar-se al tren. Les escenes es van rodar a l'estació de Basilea SBB. On el Dr. Chamberlain ingressa a l'estació, els tramvies BVB de color verd i la Plaça de l'estació central de Basilea es poden veure a el fons.

## Referències

* ↑ esadir.cat. El pas de Cassandra. esadir.cat.
* ↑ «The Cassandra crossing». The New York Times. (anglès)
* ↑ "Travelling in Switzerland" Myswissalps.com (anglès)

## Enllaços externs

* El pas de Cassandra a Goita què fan, ara!
# Economia d'Algèria

L'economia d'Algèria ha estat en bona part dominada per l'Estat, tot i que liberalització gradual des de mitjan dècada de 1990 ha obert l'economia a actors privats domèstics i estrangers.
Els hidrocarburs són el principal producte de l'economia, representant més o menys 60% dels ingressos, el 30% del producte interior brut, i més del 95% d'ingressos d'exportancions. Algèria té el cinquenes reserves més grans de gas natural del món i és el quart exportador de gas. El país ocupa el 15è lloc pel que fa a reserves de petroli. La debilitat global dels preus d'hidrocarbur el 2009 va contribuir a un descens del 40% en ingressos, tot i que el govern va continuar gaudint d'un suport financer de gairebé 150 bilions de dòlars en reserves de moneda estrangera, i un fons d'estabilització gran. El deute extern d'Algèria és poc més de l'1% del PIB.
Els esforços del govern per diversificar l'economia i atreure inversió estrangera i domèstica a fora del sector energètic, tanmateix, ha tingut poc èxit en reduir l'alta taxa d'atur i millorar els estàndards de vida. Una Llei de Finança Complementària, sancionada el juliol, va imposar fortes restriccions en importacions i requeria que importadors i inversors estrangers mantinguessin com a mínim 51% participació de propietat a socis algerians. La corrupció i resistència burocràtica dificulten el desenvolupament del sector bancari, la construcció d'infraestructura i altres reformes estructurals.

## Referències

* 1 2 3 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2012-09-30. [Consulta: 1r juny 2014].

## Enllaços externs

* Projecció econòmica d'Algèria (anglès)
# Morte a Venezia

Morte a Venezia és una pel·lícula francoitaliana de Luchino Visconti, estrenada el 1971.

## Argument

L'acció es desenvolupa el 1911, a la Belle Époque, en una Venècia visitada per la burgesia despreocupada, abans dels drames que sorgiran. A l'hotel de luxe on s'allotja el vell compositor Gustav von Aschenbach, (molt lliurement inspirat en Gustav Mahler), el seu estiueig és enterbolit per un jove adolescent androgin, el polonès Tadzio, que sembla encarnar l'ideal de bellesa etèria, a la qual ha intentat desesperadament donar expressió en les seves creacions.
Aquest noi desconcertant, per mirades creuades, pren consciència de la seva fascinació, l'artista somia a abordar-lo, i arriba a replantejar-se les certeses de tota la seva vida.
En una ciutat que se sap afectada d'una epidèmia de còlera amagada per les autoritats, Aschenbach, en comptes de fugir, s'enfonsa en la decadència (pensant a alertar la família del jove polonès) i mor sobre la platja del Lido després d'haver contemplat per última vegada Tadzio, el seu estimat a qui mai no haurà gosat parlar...

## Repartiment

* Dirk Bogarde: el compositor Gustav von Aschenbach
* Silvana Mangano: la mare de Tadzio
* Bjørn Andresen: Tadzio
* Marisa Berenson: Frau von Aschenbach
* Romolo Valli: el director de l'hotel
* Nora Ricci: la governanta
* Carole André: Esmeralda

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula està inspirada en la novel·la de Thomas Mann, La mort a Venècia (editada el 1913), però també per una altra de les seves novel·les, El doctor Faust; el director de l'hotel, d'altra banda, s'assembla molt a un personatge imaginat per Marcel Proust.
* És una meditació sobre la puresa, la impuresa, el malestar, la bellesa; l'home que en un instant s'adona que no s'ha adonat del temps que ha passat.
* La utilització de l'Adagietto, de la Simfonia núm. 5 de Gustav Mahler, engendrarà una fascinació per la música del compositor, i traurà definitivament la seva obra tota sencera del (relatiu) purgatori en el qual era confinada.
* Bjørn Andresen, l'actor que interpreta el jove Tadzio, va fer més tard una carrera en la música (també com a compositor) i alguns llargmetratges suecs.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1971: Festival Internacional de Cinema de Canes: Premi del 25è aniversari del Festival, atorgat a Luchino Visconti per Morte a Venezia i el conjunt de la seva obra.
* 1971: BAFTA:
** Millor direcció artística per Ferdinando Scarfiotti
** Millor fotografia per Pasqualino De Santis
** Millor vestuari per Piero Tosi
** Millor banda sonora original per Vittorio Trentino i Giuseppe Muratori
* 1971: David di Donatello al millor director per Luchino Visconti

### Nominacions

* 1971: Festival Internacional de Cinema de Canes: Palma d'Or per Luchino Visconti
* 1971: BAFTA:
** Millor actor per Dirk Bogarde
** Millor director per Luchino Visconti
** Millor pel·lícula
* 1972: Oscar al millor vestuari per Piero Tosi

## Referències

* ↑ «Morte a venezia». The New York Times.

## Enllaços externs

* Anàlisi de Freddy Buache (francès)
* Fitxa de la pel·lícula Arxivat 2008-04-19 a Wayback Machine. (francès)