OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Drassana (revista)

La revista Drassana és una publicació acadèmica anual, editada des de 1988 pel Museu Marítim de Barcelona, que tracta la història i la cultura marítima. Tot i que té una dimensió internacional, se centra especialment en l’espai marítim mediterrani. I, encara que s'orienta vers el camp de les ciències socials, manté un abast multidisciplinar.
Publicada des de l’any 1988, en les primeres etapes oferia alhora articles d’investigació i també informació i història del Museu. Des de 2010 és el mitjà de l’Observatori Permanent d’Història i Cultura Marítima de la Mediterrània, organisme creat al desembre de 2006 com a instrument de col·laboració entre el Museu Marítim i la Universitat de Barcelona per al foment de la recerca en el camp de la cultura marítima.
Tot i que és la història la disciplina que s'hi tracta més habitualment, també hi tenen lloc el dret i l'antropologia, l'economia i la sociologia. Al costat de personatges o institucions, s'hi estudien pràctiques, costums, usos i formes de vida del món marítim. La llengua de la revista és el català, tot i que publica articles també en castellà i anglès o, esporàdicament, en altres llengües.
Des de 2020 s'ofereix en versió digital, sobre una plataforma d’accés obert.

## Referències

* 1 2 3 «DRASSANA, revista del Museo Marítimo de Barcelona» (en castellà). Naucher, 31-03-2021. [Consulta: 18 setembre 2024].
* 1 2 «Revista Drassana». [Consulta: 18 setembre 2024].
* ↑ «DRASSANA: REVISTA DEL MUSEU MARÍTIM, NÚM. 1 (1988)1». [Consulta: 18 setembre 2024].
* ↑ «Revista Drassana en accés obert!». ICRPC: Institut Català de Recerca en Patrimoni Cultural, 15-04-2020. [Consulta: 18 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Revista Drassana
# Holger Bech Nielsen

Holger Bech Nielsen (Copenhaguen, 25 d'agost de 1941) és un físic danès; professor en l'Institut Niels Bohr de la Universitat de Copenhaguen, en la qual, va començar a estudiar física l'any 1961, és reconegut per ser un dels creadors de la teoria de cordes amb Leonard Susskind i Gabriele Veneziano entre d'altres.
Ha obtingut resultats innovadors en el camp de la física de partícules, especialment en la teoria de cordes, juntament amb Yoichiro Nambu, John H. Schwarz i Leonard Susskind. Tot i treballar independentment d'aquests científics, ell també és un dels pioners en la creació d'aquesta teoria. A més, ha defensat des de molt aviat que el model de Gabriele Veneziano és una part integral de la teoria de cordes.
L'any 2001, Nielsen va ser guardonat amb el prestigiós Premi Humboldt en reconeixement de les seves investigacions. Alguns dels seus avenços en física nuclear han donat lloc a noms com el vòrtex Nielsen-Olesen i el teorema Nielsen-Ninomiya, que tracta la representació dels fermions quirales. A més, juntament amb el seu col·laborador Ziro Koba, va introduir les variables Koba-Nielsen en aquest camp de recerca.
L'any 2009, juntament amb el seu col·lega en física, Masao Ninomiya, va presentar una teoria radical per explicar els repetits fracassos experimentats pel Gran Colisionador d'Hadrons (LHC) en iniciar les seves operacions. Aquest colisionador, entre altres objectius, té com a finalitat trobar evidències del hipotètic bosó de Higgs. Es va suggerir que la partícula pot ser tan detestable per a la naturalesa que la seva creació faria un arrissat o bucle cap endarrere en un viatge en el temps i detindria al colisionador abans que pogués crear una, d'una manera similar al que ocorre suposadament amb la paradoxa de l'avi.
És molt popular al seu país per les seves entusiastes lliçons públiques de física i és sovint entrevistats en les notícies diàries, especialment en assumptes relacionats amb la física de partícules . Les seves últimes aparicions públiques han estat en la Universitat de Dinamarca del Sud en Odense (el 10 de març de 2005); en el Kulturhuset de Skanderborg (26 de gener de 2006), en el EUCVest a Esbjerg (21 de març de 2006) i en el Regensen de Copenhaguen (12 d'abril de 2006). També és membre de la Det Norske Videnskaps-Akademi, DNVA, (l'Acadèmia Noruega de Ciències i Lletres).

## Referències

* ↑ Dennis Overbye. «The Collider, the Particle and a Theory About Fate». New York Times, 12-10-2009.

## Bibliografia de referència

En anglès:
* Leake, J. (18 d'octubre de 2009) A particle God doesn’t want us to discover Arxivat 2010-06-03 a Wayback Machine. The Sunday Times
* Nielsen, H. B. & Ninomiya, M. (2009) Test of Effect from Future in Large Hadron Collider; A Proposal
* Nielsen, H. B. & Ninomiya, M. (2009) Search for Future Influence from LHC
* Nielsen, H. B. & Ninomiya, M. (2009) Card game restriction in LHC ca only be successful
# Globalística

La Globalística és la disciplina acadèmica i filosòfica que estudia el mundialisme intentant superar simultàniament les limitacions i errors de les presumptes solucions proposades des de les diferents posicions parcials de caràcter politico-ideològic i utilitzant els mètodes i les teories de les diferents ciències particulars.
Eloy Rada García proposa la Globalística com una nova disciplina multidisciplinària, similar a l’emergència de la Sociologia o l’Economia.

## Història

El creixement dels estudis sobre fenòmens globals al partir de la segona meitat del segle XX va donar lloc a una nova branca científica, la Globalística, tot i que ha estat gairebé ignorada.
Inicialment, el terme «globalística» es referia a investigacions sistemàtiques sobre fenòmens i problemes globals des d’una perspectiva descriptiva i teòrica. Més endavant, es va començar a utilitzar per designar els estudis que analitzen els resultats d’aquestes investigacions, amb l’objectiu de formular teories generals i trobar una base comuna i una finalitat compartida.

## Vegeu també

* Globàlium
* Esperanto

## Referències

* 1 2 Burguete Ayala, Ricardo «La "Globalística" (El difícil camino de la ciencia del siglo XXI)». Anales: Anuario del centro de la UNED de Calatayud, 12, 2004, pàg. 117–140. ISSN: 1133-9950.
* ↑ «Globalización: ¿Quién sabe qué es?».
# Mystacina

Mystacina és un gènere de ratpenats amb dues espècies vivents i una d'extinta que es troba a Nova Zelanda. És l'únic gènere vivent de la família dels mistacínids (Mystacinidae).

## Descripció

* Mida mitjana (al voltant del 6 cm de llargària total).
* Pelatge gris i vellutat.

## Comportament

* Passen més temps a terra que altres espècies de ratpenats.
* Hivernen durant l'hivern.

## Reproducció

Tenen una sola cria durant l'estiu.

## Dieta

Mengen fruits, carronya, artròpodes, pol·len i nèctar.

## Taxonomia

* M. miocenalis †
* Ratpenat cuacurt gros de Nova Zelanda (Mystacina robusta)
* Ratpenat cuacurt petit de Nova Zelanda (Mystacina tuberculata)

## Referències

* ↑ Hand, S. J. et al «Miocene Fossils Reveal Ancient Roots for New Zealand's Endemic Mystacina (Chiroptera) and Its Rainforest Habitat» (en anglès). PLoS ONE, vol. 10, 6, 2015, pàg. e0128871. DOI: 10.1371/journal.pone.0128871.
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ Fenton, M. Brock. Bats. Nova York: Checkmark Books, 2001, p. 129-130. ISBN 0-8160-4358-2.
* ↑ Macdonald, D.. The Encyclopedia of Mammals. Nova York: Facts on File, 1984, p. 805. ISBN 0-87196-871-1.

## Enllaços externs

* The Taxonomicon (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Sol menor

Sol menor (també Solm en la notació europea, i Gm en la notació americana) és la tonalitat que té l'escala menor natural a partir de la nota sol; així està constituïda per les notes sol, la, si♭, do, re, mi♭ i fa. La seva armadura conté dos bemolls, el si i el mi bemoll. El seu relatiu major és la tonalitat de si♭ major, i la tonalitat paral·lela és sol major.
Sol menor és una de les dues tonalitats amb bemolls que té la sensible amb sostingut; l'altre és re menor. De fet, l'escala natural és similar a la de si bemoll major amb l'única diferència que la de sol menor està en el mode eòlic.
considerava sol menor com la tonalitat més adequada per expressar la tristor i la tragèdia, i moltes de les seves obres en tonalitats menors estan en sol menor, com Quartet per a piano núm. 1 i el Quintet de corda núm. 4.
Tot i que Mozart usava les tonalitats menors en les seves simfonies, com a tonalitat principal menor, tan sols hi ha dues simfonies, ambdues en sol menor: la núm. 25, i la famosa núm. 40. En el classicisme, les simfonies en sol menor gairebé sempre utilitzaven quatre trompes, dues en sol i dues en si bemoll. Quan Veracini va escriure sis obertures per al príncep de Dresden, l'única que va escriure en to menor va ser la núm. 5, i estava en sol menor.

## Obres de música culta

* Gran fantasia i fuga en sol menor, BWV 542 - Bach
* Simfonia núm. 83 "La gallina" - Haydn
* Simfonia núm. 40 - Mozart
* Balada núm. 1 en sol menor - Chopin
* Polonesa en sol menor - Chopin
* Concert per a piano núm. 2 - Saint-Saëns
* Dansa eslava núm. 8 en sol menor - Dvořák
* Siciliana, Op. 78 - Fauré
* Preludi en sol menor - Rakhmàninov
* Sonata per a violoncel en sol menor - Rakhmàninov
* Una bona part del Rèquiem, i en concret el "Dies Irae".
* Concert núm. 2 en sol menor, Op. 8, RV 315, "L'estiu" de Les quatre estacions - Antonio Vivaldi
* Adagio en sol menor - "Adagio d'Albinoni", atribuït a Remo Giazotto
* Concert per a violí núm. 1 en sol menor, Op. 26 - Max Bruch
* Concert de Nadal - Arcangelo Corelli

## Obres de música popular

* Shine On You Crazy Diamond - Pink Floyd
* Money for Nothing - Dire Straits
* What I've Done - Linkin Park
* Ya Lil (Al Anisa Farah) - Ramage

## Referències

* ↑ «Gm escala menor natural».
* ↑ Hellmut Federhofer, pròleg a l'edició del Quartet per a piano en sol menor de Mozart, Bärenreiter Urtext.
* ↑ H. C. Robbins Landon. Mozart and Vienna. Nova York: Schirmer Books (1991): 48. Comenta que escriure per a quatre trompes era un fet habitual en l'equipament de les obres en sol menor del període Sturm und Drang. També destaca que la Simfonia núm. 40 de Mozart va ser el primer exemple de l'ús de quatre trompes.
# Cataglyphis

Cataglyphis és un gènere de formigues de la subfamília dels formicins (Formicinae). Té una distribució paleàrtica amb diverses espècies a la península Ibèrica.

## Característiques

Es caracteritza per tenir els palps maxil·lars molt llargs, que sobrepassen la vora inferior de les mandíbules.

## Història natural

Les formigues d'aquest gènere estan adaptades a ambients secs i calorosos, amb diverses espècies que viuen al desert del Sàhara.

## Espècies

El gènere Cataglyphis inclou 103 espècies, de les quals 9 viuen a la península Ibèrica:
* Cataglyphis douwesi De Haro & Collingwood, 2000
* Cataglyphis floricola Tinaut, 1993
* Cataglyphis gadeai De Haro & Collingwood, 2003
* Cataglyphis hispanicus (Emery, 1906)
* Cataglyphis humeya Tinaut, 1991
* Cataglyphis ibericus (Emery, 1906)
* Cataglyphis piliscapus (Forel, 1901)
* Cataglyphis rosenhaueri Santschi, 1925
* Cataglyphis velox Santschi, 1929

## Referències

* ↑ «BioLib - Cataglyphis» (en anglès). [Consulta: 10 novembre 2023].
* 1 2 3 4 «Hormigas.org - Género Cataglyphis» (en castellà). [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «Cataglyphis - AntCat» (en anglès). [Consulta: 10 novembre 2023].
# Aqüeducte de Valent

L'aqüeducte de Valent (en turc Valens Kemeri), dit igualment aqüeducte de Bozdoğan (Bozdoğan Kemeri), situat a Istanbul, va ser construït per l'emperador romà Valent l'any 375. Construït entre el tercer i el quart pujol de la part antiga, s'utilitzava per a dur l'aigua a la font monumental («nimfeu») des del bosc de Belgrad. Té 64 m d'altura des del nivell del mar i 20 m des de la seva base. Tenia 1 km de longitud però actualment només es conserven uns 600 m en el barri de Unkapanı, Fatih (districte d'Istanbul). Els materials que es van utilitzar per a la construcció de l'aqüeducte, tant les pedres grans de la part inferior com les petites de la part superior, van ser portades de les muralles de la ciutat antiga de Calcedònia (Khalkedon).
# Búzi

El Búzi és un riu de Moçambic que creua les províncies de Manica i de Sofala d'oest a est, per desguassa a l'oceà Índic, al sud-oest de la ciutat de Beira, la segona del país; en desguassar forma un estuari.
La seva longitud és de 250 quilòmetres, amb una conca de 31.000 km². Al desaiguar deixa anar una mitjana de 79 metres cúbics per segon. Junt amb el riu Pungwe, les seves crescudes provoquen inundacions periòdiques.
# Casais de Revelhos

Casais de Revelhos és un llogaret portuguès situat en la freguesia d'Abrantes (Sâo Vicente i Sâo João) i Alferrarede, al municipi d'Abrantes, amb prop de 700 habitants (al cens del 2001).
El llogaret és prop del centre del municipi -a uns quatre quilòmetres de la ciutat seu del municipi, Abrantes- i té com a veïns el municipi de Sardoal al nord-est, la freguesia de Mouriscas a l'est i l'antiga freguesia de Sâo Vicente a l'oest.

## Història

Hi ha una llegenda segons la qual fa molt de temps, possiblement al segle XVII, un home sense terra, i sota càstig dels senyors de la regió, se n'anà a habitar l'indret on és hui el llogaret. Es deia Revelo. S'instal·là en un lloc anomenat hui Lameirita. Passat un temps, la seua família s'hi aplegà, i hi sorgí el nom de Casais (Parelles) do Revelo, que es transformà en Casais de Revelhos. Encara hui hi ha unes ruïnes de la casa de Revelo a la part sud del llogaret.
El 1594, però, sorgeix aquesta referència al nom de la localitat al llibre del Tombo de la Misericòrdia: […] té l'Hospital dotze oliveres a Casais de Revelho a la vall de Besteiros[…]
L'adjectiu Revelho, segons Morals (Dic.,1891,p. 724), significa 'molt vell'.

## Referències

* 1 2 Tombo de la Misericòrdia, còdex núm. 4, f. 44

## Enllaços externs

* http://casais-de-revelhos.planetaclix.pt Arxivat 2009-03-09 a Wayback Machine..
* Rancho Folclórico e Etnográfico de Casais de Revelhos
* Sociedade Recreativa Pro-Casais de Revelhos
# Ricomer

«Ricomer, Richomer, Rigomer o Ricimer» té aquests significats:
* Ricomer o Flavi Ricomer, general franc al servei de Roma, cònsol el 384
* Ricomer o Ricimer (~ 405 -472), general sueu al servei de Roma (Flavius Ricimerus), patrici de 456 a 472 i cònsol el 459,
* Ricomer (rei franc) o Rigomer, rei franc mort al Mans el 490 o 510, germà de Ragnacari, rei de Cambrai
* Sant Ricomer (mort el 530), bisbe de Meaux
* Ricomer d'Orleans, bisbe d'Orleans el 573
* Ricomer (patrici de Burgúndia), patrici de Burgúndia el 607
# Catalunya Religió

Catalunya Religió és un portal d'actualitat religiosa de Catalunya en català. El projecte va néixer el 2009 en format digital i des del 2019 també compta amb una edició gratuïta en paper. A més d'actualitat ofereix informació de servei sobre alguns esdeveniments relacionats amb la religió. Des de l'any 2022 la directora és Glòria Barrete, que va rellevar Laura Mor Iriarte, que al seu torn havia substituït Jordi Llisterri en el càrrec el 2020.
Aquest mitjà va començar l'11 de setembre de 2009 amb l'impuls d'un grup de persones de diversos moviments eclesials. El seu objectiu era fer un portal que tingués com a eix les notícies al voltant de la informació que generen les comunitats religioses de Catalunya, especialment del món catòlic com a confessió majoritària, i els comentaris que ajudessin a interpretar-la. Van decidir partir de "la realitat catalana i les arrels cristianes de Catalunya, i amb la brúixola del Concili Vaticà II". En la celebració del cinquè aniversari de l'entitat, el 20 d'octubre de 2014, van intervenir el director, Jordi Llisterri; els copresidents del consell editorial, Carles Duarte i Montserrat i Josep Maria Carbonell, i el director general d'Afers Religiosos de la Generalitat de Catalunya, Enric Vendrell i Duran, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 Rovira Belloso, Josep Maria. L'Evangeli il·lumina el Credo. Barcelona: Editorial Claret, 2014. ISBN 978-84-9846-872-4 [Consulta: 21 octubre 2014].
* ↑ Rubio, Juan «www.catalunyareligio.cat». Vida Nueva, 16-12-2014.
* 1 2 «Laura Mor, nova directora de Catalunya Religió», 10-09-2020. [Consulta: 30 octubre 2021].
* ↑ «El web Catalunya Religió recull tota la informació dels actes de Setmana Santa a Catalunya». 324, 06-04-2012 [Consulta: 12 desembre 2014].
* ↑ «CatalunyaReligio.cat ofereix una guia de celebracions de Setmana Santa». VilaWeb, 4-2012 [Consulta: 12 desembre 2014].
* ↑ Vilaclara, Roger. «Glòria Barrete, nova directora de Catalunya Religió», 12-10-2022. [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ «Retrat i reptes del papa Francesc. Jordi Llisterri, periodista, director de Catalunyareligió.cat». TV3, 14-03-2013 [Consulta: 14 gener 2015].
* ↑ «Catalunyareligio.cat, nou portal catòlic». Agència de Notícies Flama, 02-10-2009 [Consulta: 12 desembre 2014].
* ↑ «"CatalunyaReligió.cat va néixer per trencar la invisibilitat de l'Església conciliar"». Catalunya Religió, 21-10-2014 [Consulta: 21 octubre 2014].
* ↑ Carbonell, Guillem «Festa de 5è aniversari del portal Catalunya Religió: “Des del primer dia ens vam proposar unir i no dividir”». Barcelona Street Times, 20-10-2014 [Consulta: 21 octubre 2014]. Arxivat 24 October 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-10-24. [Consulta: 21 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Catalunya Religió
# Lusofonia

La lusofonia és el conjunt de pobles o països que tenen com a llengua oficial el portuguès. Això vol dir que n'hi ha en què només una ínfima part de la població té el portuguès com a llengua pròpia. Alguns països lusòfons són Portugal, el Brasil, Cabo Verde, Guinea Bissau, Angola, Moçambic, Timor Oriental, São Tomé i Príncipe.
Alguns grups reintegracionistes reclamen que Galícia sigui també considerat part de la lusofonia.

## Vegeu també

* Comunitat de Països de Llengua Portuguesa

## Enllaços externs

* "Què és la Lusofonia. Gent, cultures, terres." Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine.
# Alkersum

Alkersum (frisó septentrional Aalkersem, danès Alkersum) és un dels municipis de l'illa de Föhr (Illes Frisones) que forma part del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Föhr-Amrum, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Segons el cens de 2022 te una població de 392 habitants.

## Personatges destacats

* Frederik Paulsen (1909-1997), fundador de Ferring Pharmaceuticals

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties - Population Statistics, Charts and Map». citypopulation.de. [Consulta: 15 març 2025].

## Enllaços externs

* Alkersum
# Hiroki Endo

Hiroki Endo (japonès: 遠藤浩輝) (Akita, 3 de novembre de 1970) és un mangaka japonès. Graduat en la Universitat d'Art Musashino. És conegut per la seua sèrie de ciència-ficció Eden: It's an Endless World, publicat el 1997 a la revista Afternoon.

## Treballs manga

* Eden: It's an Endless World!
* Hiroki Endo's Tanpenshu
** "The Crows, the Girl and the Yakuza"
** "Because You're Definitely a Cute Girl"
** "For Those of Us Who Don't Believe in God"
** "Hang"
** "High School Girl 2000"
** "Platform"
** "Boys Don't Cry"
* All Rounder Meguru

## Referències

* ↑ «Intercom.publinet articolo Eden, uno sguardo alla fine del mondo» (en italiano), 30-05-2018. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 maig 2018].
* 1 2 «Mangaupdates Manga Eden: It's an Endless World» (en inglés), 30-05-2018. [Consulta: 30 maig 2018].
* ↑ «Hiroki Endo» (en anglès). Lambiek, 2018. [Consulta: 13 abril 2024].

## Enllaços externs

* Uno sguardo alla fine del mondo Arxivat 2016-04-27 a Wayback Machine. di D. Santoni, en IntercoM Arxivat 2016-04-27 a Wayback Machine. (italià)
# Eleccions legislatives hongareses de 1971

Les eleccions legislatives hongareses de 1971 se celebraren el 25 d'abril de 1971 per a renovar els 352 membres de l'Assemblea Nacional d'Hongria. Van ser les eleccions amb més proporció de candidats independents des de 1953, amb 49 de les 352 circumscripcions amb més d'un candidat.

## Resultats

| | Front Popular Patriòtic | | Partit Socialista Hongarès dels Treballadors | 7,189,125 | 99.05 | 224 / 352 | 35 |
| | Front Popular Patriòtic | | Independents | 7,189,125 | 99.05 | 128 / 352 | 38 |
| En contra | En contra | En contra | En contra | 19,113 | 0.27 | – |
| Vots en blanc/nuls | Vots en blanc/nuls | Vots en blanc/nuls | Vots en blanc/nuls | 68,996 | 0.95 | – |
| Total | Total | Total | Total | 7,258,121 | 100 | 352 |
| Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | Votants registrats/participació | 7,432,420 | 98.69 | – |
| Font: Nohlen & Stöver ||||||||

## Referències

* ↑ Elections in Europe: a data handbook. 1. Ed. Baden-Baden, Germany: Nomos, 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# La Princesse jaune

La Princesse jaune (títol original en francès, La princesa groga) és una opéra comique en un acte i cinc escenes amb música de Camille Saint-Saëns i llibret en francès de Louis Gallet. L'òpera es va estrenara l'Opéra-Comique (Salle Favart) de París el 12 de juny de 1872.
Com molts artistes francesos de l'època, Saint-Saëns es va veure influït pel moviment japonista a París. Va apel·lar a aquest gust del públic triant una història sobre una princesa japonesa, encara que s'ambienta als Països Baixos. La música es caracteritza per una qualitat "lleugera i coratjosa" que usa l'harmonia pentatònica per evocar un so "oriental". La història segueix a Kornélis, un estudiant que està fascinat per totes les coses japoneses, i la seva cosina Léna, qui està enamorada de Kornélis. Kornélis, no obstant això, està massa obsessionat amb el seu retrat de Ming, una noia japonesa, per adonar-se dels afectes de la seva cosina per ell. En un somni fantàstic causat per una poció, Kornélis es veu transportat al Japó. Al principi entusiasmat, al final es desil·lusiona conforme es va adonant que ell està enamorat de Léna.
Encara que La Princesse jaune és la tercera òpera que Saint-Saëns va compondre, va ser la primera a ser muntada en escena. També és la seva primera col·laboració amb Louis Gallet, que seguiria escrivint els llibrets d'altres òperes seves i es va convertir en un amic íntim de Saint-Saëns. La Princesse jaune va ser un encàrrec del director de la companyia de l'Opéra-Comique, Camille du Locle, com a compensació per no ser capaç de muntar una altra òpera de Saint-Saëns, Le timbre d'argent, com se li havia promès a causa de raons financeres.

## Referències

* 1 2 3 4 Hugh Macdonald
Òperes de Saint-Saëns :
Òperes primerenquesPrimers èxitsDarreres òperes
Le timbre d'argent (1865)
La princesse jaune (1872)
Samson et Dalila (1877)
Étienne Marcel (1879)
Henri VIII (1883)
Proserpine‎‎ (1887)
Ascanio (1890)
Hélène (1904)
Déjanire (1911) :
# Albert de Saxònia

«Albert de Saxònia» té aquests significats:
* Albert I de Saxònia (1828–1902)
* Albert I (duc de Saxònia) (~ 1175–1260)
* Albert III de Saxònia (1443–1500), Duc de Saxònia
* Albert de Saxònia-Teschen (1738–1822), Príncep de Saxònia i duc de Teschen
* Albert de Saxònia (filòsof) (1316–1390)
* Albert de Saxònia-Wittenberg
* Albert de Saxònia-Altenburg (1843–1902)
* Albert de Saxònia-Coburg Gotha (1819–1861), príncep de Saxònia i rei consort del Regne Unit