OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pandòsia (Lucània)

Pandòsia (grec antic: Πανδοσία, llatí: Pandosia) era una ciutat de Lucània prop d'Heraclea. Sembla clar que és una ciutat diferent de la del mateix nom al Brútium.
Plutarc diu que Pirros va acampar a la plana entre Pandòsia i Heraclea amb el riu Siris enfront. Les Tabulae Heracleenses també esmenten una ciutat de nom Pandòsia a la vora d'Heraclea.
Estaria situada probablement al lloc de la moderna Santa Maria d'Anglona. Anglona va ser una seu episcopal a l'alta edat mitjana però després es va despoblar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pandosia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 8 desembre 2022].
# Homininis

Hominini és una tribu de primats Hominoidea que és part de la família Hominidae. Inclou els ximpanzés i bonobos (gènere Pan) i els humans (gènere Homo subtribu Hominina) i els seus avantpassats extints. Els membres d'aquesta tribu són anomenats homininis.
En comparar l'ADN els científics han conclòs que els gèneres Pan i Homo tenen avantpassats comuns que van viure fins fa uns 5 o 7 milions d'anys i després evolucionaren separadament.
Cal destacar que les restes fòssils trobades són escasses, i per això no s'han registrat encara espècies extintes del gènere Pan i tota la llista d'extintes són avantpassats o estan relacionades amb Homo, o estan per fora de la línia de les espècies actuals. Tanmateix, Orrorin tugenensis i Sahelanthropus tchadensis visqueren en l'època anterior a la separació dels llinatges dels ximpanzés i els humans, que són llinatges evolutius independents (llinatges troncals). Si fossin avantpassats directes d'aquests, hom s'hi referiria com a homininis terminals.
Arbre genealògic d'acord a un estudi de 2019:
| Hominini | Ximpanzé Sahelantrop Ardipitec Australopithecus anamensis Australopithecus afarensis Parantrop Paranthropus aethiopicus Paranthropus boisei Paranthropus robustus Australopithecus africanus Australopithecus garhi Home de Flores Australopithecus sediba Homo habilis Altres Homo |

## Referències

* ↑ Parins-Fukuchi, C.; Greiner, E.; MacLatchy, L. M.; Fisher, D. C. «Phylogeny, ancestors and anagenesis in the hominin fossil record». Paleobiology, vol. 45, 2, 2019, pàg. 378–393. Bibcode: 2019Pbio...45..378P. DOI: 10.1017/pab.2019.12.

## Bibliografia

* Bailey, W.J. 1993: "Hominoid trichotomy: a molecular overview"; Evolutionary Anthropology 2: 100-108.
* Xoixani, Jehezqel; Colin P. Groves; Elwyn L. Simons and Gregg F. Gunnell 1996:
    "Primate Phylogeny: Morfological vs Molecular result" Arxivat 2010-12-12 a Wayback Machine.; Molecular Phylogenetics and Evolution
    5 (1):102–154
* Mann, Alan and Mark Weiss 1996: "Hominoid Phylogeny and Taxonomy: a consideration of the molecular and Fossil Evidence in an Historical Perspective." Molecular Phylogenetics and Evolution 5(1): 169–181.
* Wood, Bernard and B. G. Richmond. 2000: "Human evolution: taxonomy and paleobiology"; Journal of Anatomy 197: 19-60.
* Hacia, Joseph G. 2001: "Genome of the apes"; Trends in Genetics 17: 637–645.
* Gagneux, Pascal 2004: "A Pan-oramic view: insights into hominoid evolution through the chimpanzee genome"; Trends in Ecology & Evolution 19(11): 571–576.
* Physorg.com 2005: "Scientists narrow time limits for human, chimp split".

## Enllaços externs

* El lugar del hombre en el grupo de los primates Arxivat 2017-10-19 a Wayback Machine. (castellà)
# Bipartició

La bipartició o fissió binària és una forma de divisió cel·lular pròpia dels procariotes: bacteris i arqueus, i en alguns eucariotes unicel·lulars, que consisteix en la divisió d'una cèl·lula en dues cèl·lules isomorfes. Sovint es diferencia d'altres d'esquemes de proliferació cel·lular com la gemmació o la divisió sincitial.

## Replicació bacteriana de l'ADN

La fissió binària s'inicia amb la replicació de l'ADN. En procariotes, la replicació comença en un punt anomenat origen de replicació, on s'obre una forca de replicació. L'ADN se separa en dues cadenes, i cada cadena fa de motllo per la síntesi d'una nova cadena filla complementària. Cada molècula d'ADN circular s'uneix a la membrana cel·lular. La cèl·lula s'elonga, el que fa que els dos cromosomes se separin. Aleshores la membrana cel·lular comença a invaginar-se fins a la divisió de la cèl·lula original en dues cèl·lules idèntiques.
Alguns bacteris es divideixen, en condicions òptimes, a velocitats molt altes. Paradigmàticament Escherichia coli pot arribar a fissionar-se cada 20 minuts anant més ràpid que l'enzim que realitza la duplicació del material genètic la DNApol. Per això una mateixa cadena d'ADN es troba duplicant-se amb més d'un origen de replicació alhora en aquestes condicions.

## Reproducció sexual

La divisió en dues cèl·lules idèntiques s'ha confós i encara es confon amb la unió de dues cèl·lules diferents. La reproducció sexual sorgeix de l'aport de dotacions genètiques diferents i amb recombinació genètica en la meiosi i la formació de cicles vitals amb fases haploide i diploide alternades pròpies dels eucariotes. Així no hi ha "sexe" pròpiament parlant en el domini procariota, per bé que en la natura es produeix un cert intercanvi de petits fragments d'ADN a través de plasmidis (Conjugació bacteriana), bacteriofags o d'adsorció de fragments d'ADN per transformació bacteriana.

## Mitosi

Als eucariotes la divisió cel·lular és més complexa. Consisteix en la duplicació del material genètic, seguida d'una cariocinesi (divisió del nucli) i d'una citocinesi (divisió del citoplasma) resultant-ne dues cèl·lules filles idèntiques a la cèl·lula progenitora.
# Ligustrum

Els Ligustrum són un gènere dins la família de les oleàcies.
Als Països Catalans es troba com a espontani Ligustrum vulgare anomenat olivereta, i com a plantes de jardineria la troana (Ligustrum lucidum), la troana del Japó (Ligustrum japonicum) i la troanella (Ligustrum ovalifolium), entre d'altres.
El gènere té de 40 a 50 espècies de fulla persistent, semipersistent o caduca. En forma d'arbusts o petits arbres.
El gènere Ligustrum té el centre de diversitat biològic a la Xina`, Himàlaia, Japó i Taiwan. També es troben espècies a Europa, nord de l'Àfrica i Australàsia.

## Descripció

Flors petites i oloroses reunides en panícula. Quatre pètals i dos estams per sobre del pistil. Fruits en drupa semblants a les de l'olivera.

### Algunes espècies

* Ligustrum amamianum. Xina.
* Ligustrum angustum. Xina.
* Ligustrum chenaultii. Xina (Yunnan).
* Ligustrum compactum. Himalaia, Xina.
* Ligustrum confusum. Himalaia,
* Ligustrum delavayanum. Xina, Birmània -Myanmar.
* Ligustrum expansum. Xina.
* Ligustrum gracile. Xina.
* Ligustrum henryi. Xina.
* Ligustrum ibota. Japó.
* Ligustrum indicum. Himalaia, Indo-Xina
* Ligustrum japonicum. - Troana del Japó - Japó, Corea.
* Ligustrum leucanthum. Xina.
* Ligustrum lianum. Xina.
* Ligustrum liukiuense. Taiwan.
* Ligustrum longitubum. Xina.
* Ligustrum lucidum - Troana - Xina, Japó, Corea.
* Ligustrum massalongianum. Himalaia.
* Ligustrum morrisonense. Taiwan.
* Ligustrum obovatilimbum. Xina.
* Ligustrum obtusifolium (sinònim. L. amurense) Àsia.
* Ligustrum ovalifolium - Troanella - Japó.
* Ligustrum pedunculare. Xina.
* Ligustrum pricei. Taiwan.
* Ligustrum punctifolium
* Ligustrum quihoui. Xina.
* Ligustrum retusum. Xina.
* Ligustrum robustum. Xina.
* Ligustrum sempervirens. Xina.
* Ligustrum sinense Xina, Taiwan.
* Ligustrum strongylophyllum. Xina.
* Ligustrum tenuipes. Xina.
* Ligustrum tschonoskii. Japó.
* Ligustrum vulgare - Olivereta - Europa, nord-oest d'Àfrica, sud-est d'Àsia.
* Ligustrum xingrenense. Xina.
* Ligustrum yunguiense. Xina.
* Ligustrum obtusifolium
* Ligustrum vulgare

## Referències

* Flora de la Xina: Ligustrum
* Flora de Taiwan: Ligustrum Arxivat 2009-04-22 a Wayback Machine.
# Manzanillo

Manzanillo és la principal ciutat del municipi de nom homònim a l'estat de Colima, Mèxic. Limita al nord amb Minatitlan, a l'est amb Coquimatlán i Armería; al sud, amb l'oceà Pacífic; i a l'oest i nord-oest limita amb l'estat de Jalisco. La ciutat es compon de 9 localitats: Tapeixtles, Salagua, Naranjo, Colomos, Miramar, Valle, Brisas, Santiago i Manzanillo (també conegut com a Manzanillo centre). Manzanillo és un important port comercial i una destinació turística en constant expansió: és una ciutat balneària popular. A la ciutat hi ha tres badies (Manzanillo, Santiago i Cenicero). Manzanillo va ser el tercer port que els conqueridors espanyols van establir al Pacífic. La ciutat va ser fundada el 1530 pel capità Gonzalo de Sandoval amb el nom de Tzalahua.

## Port

Manzanillo és un dels ports més importants de Mèxic: serveix a 15 estats de Mèxic que representen el 64% del PIB mexicà.
El recinte portuari abasta una superfície de 437 hectàrees, que inclouen la zona d'aigua, molls i zones d'emmagatzematge. Actualment té 17 posicions per a atracar i 14 hectàrees d'àrea d'emmagatzematge. El port de Manzanillo es troba a la part sud de la badia de Manzanillo a l'estat de Colima, uns 250 quilòmetres al nord-oest de Puerto de Lázaro Cárdenas. Des d'el seu port s'exporten peix, blat de moro, copra, llimones, plàtans, conserves, vins, fusta i minerals. El turisme s'està convertint ràpidament en una part important de l'economia local: es troba en expansió a les platges al nord de Manzanillo i Santiago.

## Història

El poble de Tzalahua estava al lloc del Puerto de Manzanillo actual a l'época pre-colombina. Els europeus van arribar-hi l'any 1527. Álvaro de Saavedra va descobrir la badia de Manzanillo el 1527, donant-li el nom de Santiago de la Buena Esperanza. El nou assentament va ser el punt de partida per a diverses grans expedicions espanyoles. Gonzalo de Sandoval va arribar a la badia de Manzanillo buscant un port segur per a la construcció de vaixells. Una bona part de la flota de Sandoval que va conquerir les Filipines va ser construïda al poble. Hernán Cortés en el seu viatge pel golf de Califòrnia (1533), on havia arribat buscant els tresors de la Xina, ho va fer també en vaixells construïts a Tzalahua. Cortés utilitza la badia dues vegades per escapar de pirates portuguesos. Manzanillo va ser declarada ciutat el 1873. El ferrocarril hi arribà el 1889. La construcció del ferrocarril a Guadalajara és del 1908. El Puerto de Manzanillo fou la capital de l'estat de Colima breument el 1915 quan Pancho Villa va assaltar la ciutat de Colima.

## Referències

* ↑ «10 puertos más importantes de México». [Consulta: 24 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Port de Manzanillo, web Oficial de la Secretaria de Comunicacions i Transports Mexicana (SCTM) Arxivat 2006-08-13 a Wayback Machine.
# Cercis

Els Cercis, anomenats Redbuds als Estats Units, són un gènere d'aproximadament 6-10 espècies de la família Fabaceae, originaris de regions temperades de l'hemisferi nord. Són petits arbres o grans arbusts, caracteritzats per fulles senzilles de forma arrodonida o en forma de cor i flors vermelles o rosades que surten al principi de la primavera a parts de l'arbre sense fulles.

## Taxonomia

Aquesta és la llista completa d'espècies d'aquest gènere:
* Vell Món:
** Cercis chinensis - Redbud xinès (est d'Àsia; inclou C. glabra i C. japonica)
** Cercis gigantea - Redbud gigant (Xina)
** Cercis griffithii - Redbud afganès (Àsia central del sud)
** Cercis racemosa - Redbud amb flors encadenades (oest de la Xina)
** Cercis siliquastrum - Arbre de l'amor, Arbre de Judea o Redbud europeu (Regió mediterrània)
* Nou Món:
** Cercis canadensis - Arbre de l'amor americà (est de Nord-amèrica)
** Cercis mexicana - Redbud de Mèxic (Mèxic; sovint tractat com una varietat del C. canadensis)
** Cercis occidentalis - Redbud de Califòrnia o Redbud de l'oest (Califòrnia)
** Cercis reniformis - Redbud d'Oklahoma (Oklahoma; sovint tractat com una varietat del C. canadensis)
** Cercis texensis - Redbud de Texas (Texas; sovint tractat com una varietat del C. canadensis)

## Imatges

* L'arbre de l'amor (Cercis siliquastrum) sovint floreix directament del tronc.
* Flors de Cercis chinensis.
* Detall de la flor del Cercis occidentalis.
* Flors i llegums del Cercis siliquastrum.
* Fruit verd del Cercis chinensis.
* Flors a punt d'obrir-se del Cercis canadensis.
# Sciadopitys verticillata

El pi para-sol japonès (Sciadopitys verticillata) es una espècie de conífera de la família Sciadopityaceae endèmica del Japó, on rep el nom de koyamaki. És l'única espècie actual del gènere Sciadopitys. Es considera, com el Ginkgo, un fòssil vivent. S'han trobat fòssils del període Triàsic d'una espècie propera, Sciadopitys tertiara, que aleshores estava estesa per gran part del món.

## Característiques

És un arbre de fulla persistent que pot arribar als 30 metres d'alçada (l'exemplar més alt actual en fa 27). L'estructura de les fulles és verticil·lada i molt peculiar. Compta amb fulles fotosintètiques i fulles aparents no fotosintètiques (cladodis). Les pinyes fan fins a 11 cm.

## Distribució

En l'actualitat només viu espontàniament als districtes japonesos de Honshu, Kyushu i Shikoku entre els 500 i 1000 metres d'altitud sota un clima molt plujós i de molta humitat relativa.
S'havia conservat i venerat en monestirs del Japó i també plantat com arbre forestal, però en ser de creixement molt lent ja no es fa servir, de vegades s'utilitza en jardineria però ha de ser en els llocs que compleixin els requeriments climàtics tan especials de l'espècie.

## Referències i enllaços externs

* Arboretum de Villardebelle Photos: foliage, immature cones
* Arboretum de Villardebelle Photo: mature cone
* Gymnosperm Database
* Photos of plant habit Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Gravitropisme

El gravitropisme o geotropisme és un tipus de tropisme, és a dir, del moviment d'òrgans vegetals provocat i orientat per estímuls externs, en aquest cas la gravetat. Els orgànuls relacionats amb la percepció de la gravetat són els estatocists. Un altre tipus de tropisme seria el fototropisme.
# Reseda

Reseda és un gènere de plantes amb flor dins la família de les resedàcies. Als Països Catalans reben molts noms populars segons les zones i espècies entre ells els de pebrots de ruc. Les espècies d'aquest gènere són originàries de la zona que va des de les illes Canàries al nord de l'Índia incloent la regió mediterrània. Poden ser plantes anuals, biennals o perennes. Fan de 40 a 130 m d'alçada. Les fulles, d'1 a 15 cm de llarg, formen una roseta basal i es disposen en espiral al voltant de la tija. Flors de 4 a 6 mm de diàmetre en una espiga prima. El fruit és una càpsula amb diverses llavors. En algunes espècies les càpsules immadures recorden un petit pebrot rectangular. Algunes espècies (com Reseda odorata) es cultiven per la seva bona olor en jardineria o perfumeria. Les plantes silvestres són molt mel·líferes, molt visitades per les abelles.

## Taxonomia

El gènere inclou al voltant de 50-70 espècies, entre les quals hi ha:
* Capironat (Reseda alba)
* Reseda aucheri
* Reseda complicata
* Reseda glauca (Reseda glauca)
* Gandalla (Reseda lutea)
* Galda o gavarró (Reseda luteola)
* Marduixí (Reseda odorata)
* Pebrots de ruc (Reseda phyteuma)
* Reseda pruinosa
* Reseda scoparia
* Reseda villosa

## Enllaços externs

* «Reseda». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.
# Tombadent

La tombadent, tombabarres o vidalba (Clematis cirrhosa) és una planta enfiladissa de la família de les ranunculàcies. És una planta mediterrània que a les Illes Balears es troba a marges, bardisses i ullastrars. Floreix a la tardor i a l'hivern.

## Galeria

* Flors
* Detall de les flors
* Fruits
* Il·lustració

## Vegeu també

* Clematis vitalba

## Referències

* ↑ «Clematis cirrhosa». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.
# Hidrangeàcies

Hidrangeàcia (Hydrangeaceae) és una família de plantes amb flor (angiospermes).
L'hortènsia, planta d'ús ornamental, és l'espècie més coneguda d'aquesta família.
En sentit ampli inclou 17 gèneres, tanmateix alguns taxonomistes en separen set gèneres i els ubiquen dins la família Philadelphaceae.
La distribució de les hidrangeàcies és principalment a l'Àsia i a Amèrica del Nord i localitzadament al sud-est d'Europa.
Normalment, les espècies de la família tenen la disposició de les fulles oposada i les flors hermafrodites amb 4 pètals. El fruit pot ser en càpsula o en baia, i les llavors tenen l'endosperm carnós.

## Gèneres

| Hydrangeaceae Dumort. sensu stricto Broussaisia Cardiandra Decumaria Deinanthe Dichroa Hydrangea Kirengeshoma Pileostegia Platycrater Schizophragma | Philadelphaceae D. Don Carpenteria Deutzia Fendlera Fendlerella Jamesia Philadelphus Whipplea |
A més, el gènere Pottingeria de vegades s'ha inclòs en la família de les hidrangeàcies, mentre que altres autors ho fan o bé en la família de les balanoforàcies, o en la seva pròpia família potingeriàcia.

## Referències

* Hydrangeaceae Arxivat 2005-12-15 a Wayback Machine. and Philadelphaceae Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants. Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
# Lilials

Les lilials (Liliales) són un ordre de plantes angiospermes. L'actual sistema APG IV de classificació de les angiospermes situa aquest ordre dins del clade de les monocotiledònies, i s'hi inclouen 10 famílies amb més de 1.500 espècies agrupades en més de 65 gèneres.

## Taxonomia
### Famílies

A la classificació del vigent sistema APG IV (2016), dins de l'ordre de les lilials hi ha les 10 famílies següents:
* Campynemataceae Dumort.
* Corsiaceae Becc.
* Melanthiaceae Batsch ex Borkh.
* Petermanniaceae Hutch
* Alstroemeriaceae Dumort.
* Colchicaceae DC.
* Philesiaceae Dumort.
* Ripogonaceae Conran & Clifford
* Smilacaceae Vent.
* Liliaceae Juss.
L'ordre de les lilials conté sobretot plantes herbàcies però també hi ha lianes i arbusts. La majoria són perennes i proveïts d'estructures d'emmagatzemament com el corm o el rizoma.
L'ordre té una distribució cosmopolita però les famílies més extenses estan a l'hemisferi nord i les famílies més petites a l'hemisferi sud.
En el Sistema Cronquist, de 1981, va col·locar l'ordre Lilial dins la subclasse Liliidae i dins la classe Liliopsida [=monocotilèdons] i va incloure més famílies que el sistema APGII.

## Bibliografia

* Byng, J. W.; Chase, Mark W.; Christenhusz, M. J. M.; Fay, Michael F.; Judd, W. S.; Mabberley, D. J.; Sennikov, A. N.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, n. 1, 5-2016. DOI: 10.1111/boj.12385.
* A. Vinnersten, K. Bremer «Age and biogeography of major clades in Liliales». American Journal of Botany, 88(9), 2001, pàg. 1695-1703. (Available online: Abstract | Full text (HTML) Arxivat 2006-03-22 a Wayback Machine.)
* P. J. Rudall, K. L. Stobart, W.-P. Hong, J. G. Conran, C. A. Furness, G. C. Kite, M. W. Chase (2000) Consider the Lilies: Systematics of Liliales. In: Wilson K, Morrison DA, (editors). Monocots: Systematics and Evolution. CSIRO, Melbourne. ISBN 0-643-06437-0.
* W. S. Judd, C. S. Campbell, E. A. Kellogg, P. F. Stevens, M. J. Donoghue. Plant Systematics: A Phylogenetic Approach, 2nd edition. Sinauer Associates, Sunderland, Massachusetts, 2002. ISBN 0-87893-403-0.
* K. J. Perleb. Lehrbuch der Naturgeschichte des Pflanzenreichs, 129. Magner, Friburg de Brisgòvia, 1826.

## Referències

* ↑ Byng et alii., 2016, p. 3.
* 1 2 Byng et alii., 2016, p. 15.
* ↑ «LILIALES Perleb» (en anglès). Angiosperm Phylogeny Website, version 14, 01-07-2017. [Consulta: 9 març 2024].
# Zigofil·làcies

Zigofil·làcia (Zygophyllaceae) és una família de plantes amb flor.

## Taxonomia

Segons el sistema de classificació filogenètica APG II, no assigna a la família de les zigofil·làcies cap ordre en concret, però accepta de tota manera usar el de Zygophyllales si es considera apropiat ubicar la família en un ordre.
El sistema APG II inclou aquesta família en el clade Eurosids I, que està compost de diversos ordres.

## Gèneres

* Subfamília Larreoideae
** Bulnesia Gay
** Guaiacum L.
** Larrea Cav.
** Pintoa Gay
** Porlieria Ruiz & Pav.
* Subfamília Morkillioideae
** Morkillia Rose & J.H.Painter
** Sericodes A.Gray
** Viscainoa Greene
* Subfamília Seetzenioideae
** Seetzenia R.Br. ex Decne.
* Subfamília Tribuloideae
** Balanites Delile
** Kallstroemia Scop.
** Kelleronia Schinz
** Neoluederitzia Schinz
** Sisyndite E.Mey. ex Sond.
** Tribulopis R.Br.
** Tribulus L.
* Subfamília Zygophylloideae
** Augea Thunb.
** Fagonia L.
** Halimiphyllum (Engl.) Boriss.
** Melocarpum (Engl.) Beier & Thulin
** Roepera A.Juss.
** Tetraena Maxim.
** Zygophyllum L.
* Incerate sedis
** Izozogia G.Navarro
** Metharme Phil. ex Engl.
** Plectrocarpa Gillies ex Hook. & Arn.

## Vegeu també

* Krameriàcies (Krameriaceae).

## Referències

* ↑ «Genera of Zygophyllaceae subfam. Larreoideae». Germplasm Resources Information Network. United States Department of Agriculture. [Consulta: 15 agost 2010].
* ↑ «Genera of Zygophyllaceae subfam. Morkillioideae». Germplasm Resources Information Network. United States Department of Agriculture. [Consulta: 15 agost 2010].
* ↑ «Genera of Zygophyllaceae subfam. Seetzenioideae». Germplasm Resources Information Network. United States Department of Agriculture. [Consulta: 15 agost 2010].
* ↑ «Genera of Zygophyllaceae subfam. Tribuloideae». Germplasm Resources Information Network. United States Department of Agriculture. Arxivat de l'original el 2012-12-11. [Consulta: 15 agost 2010].
* ↑ «Genera of Zygophyllaceae subfam. Zygophylloideae». Germplasm Resources Information Network. United States Department of Agriculture. [Consulta: 15 agost 2010].
* ↑ «Genera of Zygophyllaceae». Germplasm Resources Information Network. United States Department of Agriculture. Arxivat de l'original el 2004-11-18. [Consulta: 15 agost 2010].

## Enllaços externs

* Zygophyllaceae Arxivat 2010-12-13 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine. (1992 onwards). The families of flowering plants: descriptions, illustrations, identification, information retrieval.]
# Llengua analítica

Una llengua analítica o aïllant basa el seu lèxic en la unió de diferents morfemes lliures, cada un amb un significat, que es va sumant per formar nous mots (un exemple clar seria el xinès). El concepte s'oposa a llengua sintètica.
Els morfemes de les llengües analítiques no tenen gairebé flexió o morfologia, ja que les nocions gramaticals es formen unint-se amb altres morfemes-paraula. Per exemple, en comptes de tenir una paraula com cadireta, s'agafa la paraula petit i cadira o s'ajunten en un sol mot. La sintaxi depèn molt de l'ordre dels elements de la frase.
En general, les llengües es classifiquen en analítiques o sintètiques però hi ha graus. L'anglès, així, és més analític que el català, com prova la seva morfologia simplificada als verbs o al gènere, tot i ser les dues llengües sintètiques com prova la formació de plurals o adverbis.

## Llengües analítiques

* Llengües sinítiques