OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Fayos i Antoni

Francesc Fayos i Antoni (València, 1848 - Barcelona, 22 de gener de 1916 ) fou un escriptor i erudit autodidacte, que de molt jove exercí de pintor decorador. Des del 1871 visqué a Barcelona i col·laborà en nombroses publicacions de la ciutat: La Renaixença, La Il·lustració Catalana o Lo Gai Saber, on publicà algunes traduccions de llegendes i de cançons populars, com també la d'un extens article de Josep Maria Quadrado, en què apropava la figura d'Ausiàs March.
Segons el llibre d'enterraments del Cementiri de Montjuïc de l'any 1916 mor a Barcelona el dia 22 de gener de 1916, al carrer Diputació núm. 10 de Barcelona als 67 anys.

## Obres i edicions

* La Bala d'argent : llegenda (1879)
* La dona, estudi crític-filosòfic (1880)
* Plansons : novelas, llegendas, baladas, quadros, quentos (1882)
* Eloqüencia catalana. Fragments escullits en prosa y vers dels més distingits autors catalans, valencians y mallorquins per a exercitar als noys d'estudi en los diferents tons de lectura (1884, 1891, 1896, 1900, 1903, 1908, 1912, 1917; a les tres darreres edicions, canvia la coberta i hi desapareixen els autors valencians i mallorquins)
* Obres del poeta valencià Ausiàs March (1884) ( llegiu-lo)
* Obres en prosa de Roís de Corella (1887)
* Trobes en llaor de Maria Santíssima, primer llibre imprès a Espanya (1889)

## Traduccions al català

* «La verge del Born. Llegenda». Lo Gay Saber (1880), p. 223-224 i 231
* «Cants populars del Nort». Lo Gay Saber (1881),p. 97.
* Quadrado, Josep M. «Ausiàs March». Lo Gay Saber (1881), p. 113-116,125-127,137-139, 149-152,161-163 i 173-176.
* Ossian. «La mort de Gaul». Lo Gay Saber (1881), p. 212-214, 222-223 i 230-232.

## Referències

* 1 2 «02-LIBRO 34-8714-LIBRO DE ENTERRAMIENTOS-1916-CEMENTERIO DEL SUD-OESTE». Cementiris de Barcelona, 23-01-1916.
* «Francesc Fayos i Antoni». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Godayol, Pilar; Bacardí, Montserrat. Diccionari de la traducció catalana. Eumo Editorial, setembre 2011. ISBN 978-84-9766-396-0.
# Bandera de Bolívia

El Decret Suprem del 14 de juliol de 1888 de Bolívia, reglamenta i uniforma l'ús de l'escut i de la bandera nacional, disposant el seu article cinquè que "La bandera nacional consta de tres franges horitzontals de la mateixa amplada i dimensions, col·locades en aquest ordre: una vermella en la part superior, una color or en el centre i una verda en la part inferior", repetint d'aquesta forma el disseny sancionat el 1851 durant el govern d'Isidoro Belzu. El vermell simbolitza la sang de la lluita per la seva existència, el groc la riquesa dels recursos naturals i el verd, la naturalesa.

## Referències

* ↑ Disposició oficial de creació de la bandera
# Gaikwar

Gaikwar fou el cognom de la nissaga de Baroda. El va iniciar Shrimant Nandaji Rao Gaikwar, comandant maratha de la fortalesa de Bhor que va agafar el nom de Gaikwar (amb diverses variants com Gaekwar, Gaekwad, Gaikowar i altres) derivat de gae = vaca i kavad = porta petita, per haver ajudat a fugir a un ramat de vaques d'un butxi musulmà. Va passar al seu fill Shrimant Keroji Rao Nandaji Rao Gaikwar, i d'aquest als seus sis fills entre els quals Meherban Shrimant Sardar Damaji Rao Keroji Rao (Panji Rao) Gaikwar Shamsher Bahadur (+ 1721) que el va transmetre al seu nebot Pilaji Rao Gaikwar per adopció. Pilaji fou realment l'iniciador de la família.

## Vegeu també

* Garol
* Kanora
# L'eroe cinese (Bonno)

L'eroe cinese és una òpera en tres actes composta per Giuseppe Bonno sobre un llibret italià de Pietro Metastasio. S'estrenà al Teatre dels jardins imperials de Schönbrunn de Viena el 13 de maig de 1752. S'estrenà a Catalunya el 23 de setembre de 1755 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ Dades a operone.de
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Eliseu Alegre i Bolet

Eliseu Alegre i Bolet (Castellví de la Marca, 2 de maig del 1995) és un mestre i polític català, alcalde de Castellví de la Marca des del juny de 2023.
Ha anat compaginant la feina professional amb la política durant diversos anys. Es va graduar en Mestre d'Educació Primària especialitzat en Pedagogia Terapèutica a la Universitat de Barcelona, i va ampliar la seva formació cursant el Màster en Direcció i Gestió de Centres Educatius a la mateixa facultat. Des del 2019 ha exercit com a mestre a diferents escoles públiques de Catalunya. Des del curs 2021-2022 és docent a l'escola Montanyans de Sant Marçal, al terme municipal de Castellet i la Gornal. Compta amb una llarga experiència al món de l'educació en el lleure molt vinculada a l'Agrupament Escolta Els Xarel·los, una entitat que forma part d'Escoltes Catalans.
Durant el juny del 2019 va començar l'activitat política com a regidor de festes i tradicions, esports, igualtat i LGTBIQ+, i nuclis urbans i masies de Junts per Castellví de la Marca. El 2023 va ser investit com a alcalde de Castellví de la Marca, tot encapçalant l'equip de govern de l'Ajuntament pel partit d’Impulsem Castellví (Impulsem el Penedès). Des de l'any 2023 també exerceix com a vicepresident de la Mancomunitat Penedès-Garraf, gestionant l'àrea d'energia i gestió forestal.
És un dels fundadors i balladors de l'Ovella de Castellví de la Marca. També és membre i fundador del Ball de Pastorets de la Múnia, tot i que al llarg dels anys ha passat per diferents entitats culturals del seu municipi com ara la Coral El Petit Valiet, el grup de teatre Loftu i el Ball de Capgrossos.

## Referències

* ↑ Gonzàlez, Xavi. «Eliseu Alegre serà el nou alcalde de Castellví de la Marca», 28-06-2023. [Consulta: 12 novembre 2023].
* 1 2 Marca, Ajuntament de Castellví de la. «Eliseu Alegre Bolet». [Consulta: 12 novembre 2023].
* ↑ Marca, Ajuntament de Castellví de la. «Organigrama». [Consulta: 12 novembre 2023].
* ↑ Soler, Josep Mª. «Eliseu Alegre és el nou alcalde de Castellví de la Marca», 07-07-2023. [Consulta: 12 novembre 2023].
* ↑ Penedès-Garraf, Mancomunitat. «Equip de govern». [Consulta: 12 novembre 2023].
* ↑ User, Super. «ENTREVISTA a Eliseu Alegre: “Volem recuperar l’essència de la Festa del Most de Castellví de la Marca”», 14-10-2023. [Consulta: 12 novembre 2023].
# Francesc Fàbregas i Bosch

Francesc Fàbregas i Bosch (Barcelona, 1 de juliol de 1949) és un jugador d'hoquei sobre herba barceloní, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica. És pare del també jugador d'hoquei sobre herba i medallista Francesc Fàbregas, així com tiet d'Àlex Fàbregas.
Membre del Reial Club de Polo de Barcelona va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic), on aconseguí guanyar un diploma olímpic amb la selecció espanyola d'hoquei sobre herba en finalitzar sisè en la competició masculina olímpica. Aconseguí guanyar sengles diplomes olímpics en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 realitzats a Múnic (Alemanya Occidental) i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà) en finalitzar setè i sisè respectivament. Finalment en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica), els seus últims Jocs Olímpics, aconseguí guanyar la medalla de plata en la competició olímpica.
A nivell de clubs jugà sempre al Reial Club de Polo de Barcelona, amb qui guanyà set Campionats de Catalunya (1972, 1974-75, 1977-79, 1981), set Copes del Rei (1970, 1974, 1976, 1979-82), sis Lligues espanyoles (1970, 1977-78, 1980-82) i un subcampionat de la Copa d’Europa (1979).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Francisco Fábregas». [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «Francesc Fàbregas Bosch | enciclopedia.cat». [Consulta: 17 desembre 2024].
# Ben Hermans

Ben Hermans (Hasselt, 8 de juny de 1986) és un ciclista belga, ja retirat, professional del 2009 al 2024. Després de córrer la darrera temporada amb l'equip Cofidis va decidir retirar-se a començaments del 2025 després de no trobar cap equip.
En el seu palmarès amateur destaca el campionat nacional de contrarellotge junior de 2004. Com a professional els seus majors èxits han estat la victòria en la general de la Volta a Àustria de 2018 i 2019 i el Tour d'Oman de 2017.

## Palmarès

* 2004
** Campió de Bèlgica de contrarellotge júnior
* 2008
** 1r al Gran Premi dels Marbrers
** 1r al Campionat provincial de Limburg
** 1r al Circuit de Valònia
* 2010
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 2011
** 1r al Trofeu Inca
* 2015
** 1r a la Fletxa Brabançona
** Vencedor d'una etapa de la Tour de Yorkshire
** Vencedor d'una etapa a l'Arctic Race of Norway
* 2017
** 1r al Tour d'Oman i vencedor de 2 etapes
* 2018
** 1r a la Volta a Àustria i vencedor d'una etapa
* 2019
** 1r a la Volta a Àustria i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de Utah i vencedor de 2 etapes
* 2021
** 1r al Giro dels Apenins
** 1r a l'Arctic Race of Norway i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de Poitou-Charentes

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2012. 73è de la classificació general
* 2014. 72è de la classificació general
* 2017. Abandona (16a etapa)
* 2018. 45è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2013. 61è de la classificació general
* 2016. 14è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2020. 68è de la classificació general

## Referències

* ↑ «El equipo ciclista Cofidis se refuerza con Kenny Elissonde y Ben Hermans». esciclismo.com, 06-11-2023. [Consulta: 14 gener 2024].
* 1 2 published, James Moultrie. «Ben Hermans announces retirement after not finding a team for 2025» (en anglès), 02-01-2025. [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ «Ben Hermans revalida el título en Austria». El Mundo Deportivo, 12-07-2019 [Consulta: 30 agost 2019].
* ↑ «El belga Ben Hermans gana el Tour de Omán». mundodeportivo.com, 19-02-2017 [Consulta: 19 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial (neerlandès)
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats.com
# Centeotl

En la mitologia asteca Centeotl (també anomenat Centeocihuatl o Cinteotl) era un déu del blat de moro (originàriament era una deessa), al qual es dedicava el quart mes del calendari asteca. Era fill de Tlazolteotl i marit de Xochiquetzal. Era la versió masculina de Chicomecoatl.

## Referències

* ↑ «Centéotl | Aztec god | Britannica» (en anglès). [Consulta: 6 desembre 2023].
# Gli uccellatori

Gli uccellatori és una òpera en tres actes composta per Florian Leopold Gassmann sobre un llibret italià de Carlo Goldoni. S'estrenà al Teatro San Samuele de Venècia el Carnestoltes de 1759.
S'estrenà a Catalunya el 1760 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona. Es tracta d'una òpera d'autor no italià, d'origen germànic, i aquest fet resulta una mica exòtic en la programació barcelonina d'aquell temps. Tot i així, cal tenir en compte que, com era general al segle xviii, els autors no italians se cenyien estrictament al gust italià, única manera de triomfar en el gènere. Anys més tard encara es veuria una altra òpera de Gassmann al Teatre de la Santa Creu: Gli amanti timidi, a la temporada 1772-1773.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/gassmann.html
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Francesc Gelambí i Dalmau

Francesc Gelambí i Dalmau (Alcover, 9 de febrer de 1856 - Barcelona, abril de 1914) fou un músic i director coral català. Era fill de Francesc Gelambrí Martí i la seva esposa va ser Maria Josepa Dalmau.
L'any 1884, Francesc Gelambí i Dalmau va traslladar-se d'Alcover a Montblanc per viure amb el seu germanastre Joan Gelambrí Pallisé. A Montblanc va dirigir diverses agrupacions, incloent-hi l'orquestra La Nova, fundada l'any 1833.
Després de deixar Montblanc, Francesc es va establir a Lleida, on va dirigir diverses agrupacions. El 1902, va fundar l'Orfeó Lleidatà, prenent com a model l'Orfeó Català de Barcelona. Amb la presidència d'Antoni Agelet i Romeu i la direcció de Francesc Gelambí i Dalmau, l'Orfeó va experimentar un creixement artístic destacat. L’any 1915, es va unir amb una coral coneguda com La Violeta, adoptant el nou nom d'Orfeó Lleidatà.

## Referències

* 1 2 3 Medrano Torres, Núria «Els Gelambí. Una família de músics entre Alcover, Montblanc i Valls.». Butlletí del Centre d’Estudis Alcoverencs, Núm. 106, 2004, pàg. 15-18.
* ↑ «Orfeó Lleidatà» (en català). [Consulta: 15 desembre 2023].
# Simfonia núm. 5 (Honegger)

La Simfonia núm. 5, H. 202, del compositor suís Arthur Honegger és una obra per a orquestra de tres moviments escrita a París la tardor de 1950. El seu subtítol Di tre re (dels tres re) és una referència al re que toquen les timbales i els baixos solistes al final de cada moviment. Va ser encarregada per la Fundació Natalie Koussevitzky, a qui va ser dedicada, i va ser interpretada per primera vegada a Boston el 9 de març de 1951 per l'⁣Orquestra Simfònica de Boston sota la direcció de Charles Münch. Té una durada d'uns 22 minuts.

## Origen i context

Honegger va escriure la Cinquena Simfonia el 1950, amb cinquanta-nou anys, completant la composició del primer moviment el 5 de setembre i l'orquestració el 28 d'octubre, del segon moviment l'1 d'octubre i el 23 de novembre respectivament, i del tercer els dies 10 de novembre i 3 de desembre.

## Moviments

Amb una durada total d'uns 22 minuts, els seus tres moviments estan marcats:
* Grave (aprox. 7'20")
* Allegretto - Adagio - Allegretto - Adagio - Allegretto (aprox. 9'00")
* Allegro marcato (aprox. 5'30")
Aquesta simfonia va ser publicada per Éditions Salabert.

## Instrumentació

Tres flautes, dos oboès i trompa anglesa, dos clarinets i clarinet baix, tres fagots, quatre trompes, tres trompetes, tres trombons, tuba, timbales i cordes.

## Enregistraments

Els enregistraments d'aquesta simfonia inclouen conjunts complets de les cinc simfonies de Honegger interpretades per:
* l'⁣Orquestra Filharmònica Txeca amb Serge Baudo (Supraphon, 1994)
* la Suisse Romande Orchestra amb Fabio Luisi (Cascavelle, 2001)
* l'⁣Orquestra del Capitole de Toulouse amb Michel Plasson (EMI Classics, 2004)
* l'⁣Orquestra Simfònica de la Ràdio de Baviera sota la direcció de Charles Dutoit (Apex, 2006)
Les gravacions addicionals d'aquesta simfonia inclouen:
* l'Orquestra Simfònica de Boston amb Charles Münch (RCA Victor Red Seal and Gold Seal, 1992)
* Orchestre Nacional de França dirigida per Charles Münch, gravada el juny de 1964
* l'⁣Orquestra Simfònica Nacional Danesa amb Neeme Järvi (Chandos, 1994)
* l'⁣Orchestre Lamoureux sota la direcció d'Igor Markevitch (gravada el 1957, DG Originals, 1997)
* l'⁣Orquestra Filharmònica de Viena amb Ernest Ansermet (Andante, 2003)
* l'⁣Orquestra Simfònica RIAS amb Igor Markevitch (Audite, 2010)

## Referències

* ↑ Lyons, James. «Honegger · Symphony No. 5 (Di Tre Re)». Decca. [Consulta: 11 maig 2024].
* ↑ Notes de l'àlbum Honegger: Symphonies 1-5 • Pacific 231 • Rugby. Warner Classics, 2006, p. 6–7.
* ↑ «Symphony No.5, H.202 (Honegger, Arthur)». Imslp. [Consulta: 13 maig 2024].
* 1 2 Steinberg, M. The Symphony: A Listener's Guide. Oxford University Press, 1995, p. 8 (Oxford paperbacks). ISBN 978-0-19-512665-5.
* ↑ Charles Munch edition. Auvidis Valois CD V4831, 1998.
# Bandera de les Maldives

La bandera de les Maldives va ser adoptada el 25 de juliol del 1963.

## Referències

* ↑ «Maldives». [Consulta: 22 gener 2021].
# Il curioso del suo proprio danno

Il curioso del suo proprio danno és una òpera en tres actes composta per Niccolò Piccinni sobre un llibret italià d'Antonio Palomba, basat en Don Quixot de La Manxa de Cervantes. S'estrenà al Teatro Nuovo de Nàpols el carnestoltes de 1755 o 1756.
A Catalunya s'estrenà el 25 de desembre de 1762 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Niccolò Piccinni». [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Tönning

Tönning (frisó septentrional Taning, danès Tønning) és una ciutat del districte de Nordfriesland a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a la desembocadura del riu Eider, a la península d'Eiderstedt.

## Burgmestres

* 1945-1946: Anton Schömer
* 1946-1960: Heinrich Christensen
* 1960-1978: Rolf Pankuweit (CDU)
* 1978-1997: Gerhard Bittner
* 1997- : Frank Haß
# Francesc Masclans i Girvès

Francesc Masclans i Girvès (Barcelona, 4 de març de 1905 - 18 de gener de 2000) fou un mestre i botànic català. La seva obra principal fou la recopilació de les denominacions populars de la flora dels Països Catalans. La seva vessant pedagògica el portà a escriure moltes guies introductòries al món vegetal. Oriol de Bolòs el considera el pare de l'etnobotànica als Països Catalans.

## Biografia

Va néixer al barri de Sants de Barcelona el 4 de març de 1905, en el si d'una família benestant. El pare, Esteve Masclans i Pasqual, era el farmacèutic del barri i va ser un dels primers presidents de l'Orfeó de Sants. Francesc Masclans va estudiar magisteri i el 1927 fou destinat a les Esglésies (Pallars Jussà), on va exercir fins al gener del 1931. D'aquesta època és una col·lecció de fotos del poble on treballava, concretament de persones i animals pallaresos del començament dels anys 1930.
El 1931 va a tornar a Barcelona, on va fer de mestre a la nova escola de Sants: la Joan Lluís Vives. Al cap de poc, es va casar amb Serafina Aleu i Borrell, que també treballava de mestra. Després de la Guerra Civil espanyola, acusat de catalanisme, fou enviat a Fresnedo, prop de Ponferrada, com a mestre sense sou per les autoritats franquistes. Hi va treballar el curs 1940-1941 i el començament de curs següent. Del 1941 al 1944 va exercir de mestre a l'escola Mn. Cinto Verdaguer de Montjuïc. El curs 1944-1945 va tornar a l'escola Joan Lluís Vives, a Sants, on va exercir fins a la jubilació, el 1967.
A partir del 1941, va començar una intensa tasca d'investigació científica com a deixeble de Pius Font i Quer. Així, es va especialitzar en la botànica. El 1950 va elaborar amb Emili Batalla i Xatruch l'elaboració de la flora local de la conca del Gaià (1950) i el catàleg de la flora de les muntanyes de Prades.

## Obra

Són obres destacables de Francesc Masclans:
* 1931: Com s'educa un infant en la llar. Estudi popular i anecdòtic, amb pròleg d'Alexandre Galí.
* 1958: Guia per a conèixer els arbres.
* 1963: Guia per a conèixer els arbusts i les lianes.
* 1966: Flora del Segrià i de l'Urgell, a la plana occidental catalana.
* 1975: Els noms catalans dels bolets.
* 1980: Comentari sobre els noms dels bolets.
* 1981: Els noms de les plantes als Països Catalans.

## Referències

* ↑ «Francesc Masclans i Girvès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Ros Fontana, Ignasi. El senyor mestre. Escola i vida quotidiana al Pirineu als anys vint a través de les fotografies de Francesc Masclans. Garsineu Edicions, 2005 (Pirineu memòria gràfica, 6). ISBN 84-95194-81-3.
* ↑ Francesc Masclans Arxivat 2015-01-04 a Wayback Machine. al web de la Societat Catalana de Geografia

## Bibliografia

* Butlletí d'Institució Catalana d'Història Natural, n. 67: pàg. 158-162. 1999
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Mictlantecuhtli

Mictlantecuhtli és un personatge de la mitologia asteca, concretament el déu de la mort. el déu dels inferns. Juntament amb la seva muller Mictlancihuatl, regia el món subterrani. Exercien la seva sobirania sobre els "nou rius subterranis" i sobre les ànimes dels morts. Estava relacionat amb les aranyes i rat-penats.

## Referències

* ↑ Maceda, Víctor. «Govern Mazón: més mexicà que valencià». El Temps, 19-02-2024. [Consulta: 22 febrer 2024].
* ↑ Luján, Leonardo López, and Scott Sessions. "Death Deities." In David Carrasco (ed). The Oxford Encyclopedia of Mesoamerican Cultures. : Oxford University Press, 2001
* ↑ Miller, Mary. An Illustrated Dictionary of the Gods and Symbols of Ancient Mexico and the Maya. Londres: Thames & Hudson, 2003. ISBN 0-500-27928-4. OCLC 28801551.
* ↑ Matos Moctezuma, Eduardo. Aztecs. Londres: Royal Academy of Arts, 2002. ISBN 1-903973-22-8. OCLC 56096386.

## Vegeu també

* Santa Muerte

## Enllaços externs

* Mictlantecuhtli al Museo del Templo Mayor - YouTube
# Ben Hopkins

Ben Hopkins (nascut el 1969) és un director de cinema, guionista i novel·lista britànic.
La seva pel·lícula Simon Magus va entrar a la competició del 49è Festival Internacional de Cinema de Berlín l'any 1999. i va guanyar el premi al millor director al XXXII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya. El 2008 la se va pel·lícula, Pazar: Bir Ticaret Masalı (turc: The Market: A Tale of Trade) va guanyar premis als festivals de cinema de Locarno, Gant i Antalya, on va ser la primera pel·lícula dirigida per un estranger en guanyar un premi a la competició nacional.
El 2021, Ben Hopkins va escriure una novel·la anomenada Cathedral. David Wiley en una ressenya sobre el Rain Taxi, escriu que Hopkins com a guionista i cineasta també utilitza moltes més al·lusions fílmiques que literàries, com ara fer referència a Monty Python en dos moments molt poc divertits i fer unes quantes picades d'ull cap a The Princess Bride, una altra obra d'un gran guionista/novel·lista.
Una altra pel·lícula destacada és Lost in Karastan, escrita amb Paweł Pawlikowski, i Inside, protagonitzada per Willem Dafoe.

## Filmografia

| Any | Títol | Director | Guionista |
| 1999 | Simon Magus | Sí | Sí |
| 2000 | The Nine Lives of Tomas Katz | Sí | Sí |
| 2008 | Pazar: Bir Ticaret Masalı | Sí | Sí |
| 2014 | Lost in Karastan | Sí | Sí |
| 2023 | Inside | No | Sí |

## Bibliografia (selecció)

* Cathedral: a novel (2021)

## Referències

* ↑ Sarah Bower. «God & Mammon: Ben Hopkins's Cathedral». review. Historical Novel Society (Historical Novels Review), England, 01-08-2020. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «Berlinale: 1999 Programme». berlinale.de. [Consulta: 4 febrer 2012].
* ↑ El filme japonés “Ringu” apea a “The Blair witch project” como ganador de Sitges'99, La Vanguardia, 17 d'octubre de 1999
* ↑ «A Question Of Identity In Turkish Film: The 45th Antalya Film Festival». indiewire, 21-10-2008. [Consulta: 3 febrer 2013].
* ↑ David Wiley «Cathedral». Rain Taxi. Rain Taxi, Inc. [Minneapolis, USA], Summer 2021, 2021. ISSN: 1943-4383. OCLC: 939786025.
* ↑ Ben Hopkins. Cathedral: a novel. Europa Editions, 21 January 2021. ISBN 978-1787702516.
# Le gelosie

Le gelosie és una òpera en tres actes composta per Niccolò Piccinni sobre un llibret italià de Giovanni Battista Lorenzi. S'estrenà al Teatro dei Fiorentini de Nàpols el primavera de 1755.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/piccinni.html
# Uelvesbüll

Uelvesbüll (danès Ylvesbøl) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 10 kilòmetres de Husum.
# Universitat Carles III de Madrid

La Universitat Carles III de Madrid és una universitat pública fundada el 1989 i amb seu a Getafe. Està especialitzada en ciències socials i en carreres tècniques i destaca sobretot per la qualitat dels seus estudis relacionats amb l'empresa. El seu lema és una frase de Sèneca, Homo homini sacra res. El seu nom ve en honor del rei Carles III de Castella, famós pel seu esperit reformista.

## Referències

* ↑ «L'Aliança 4 Universitats desenvolupa el seu primer mapa de grups de recerca». Universitat Autònoma de Barcelona, 8 maig 2024. [Consulta: 15 març 2025].

## Enllaços externs

* Universitat Carles III de Madrid - Lloc web oficial (castellà)
# Andromaca (Paisiello)

Andromaca és una òpera en tres actes composta per Giovanni Paisiello sobre un llibret italià de Luigi Serio. S'estrenà al Teatro San Carlo de Nàpols el 18 de novembre de 1797.

## Referències

* ↑ Detall a operone.de
# Pseudacris ocularis

Pseudacris ocularis és una espècie de granota que es troba a Nord-amèrica (des de Virgínia fins a Florida).

## Referències

* Fordham et al (2006). Pseudacris ocularis. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)