OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manuscrit de Cervera

El Manuscrit de Cervera és el document coreogràfic més antic d'Europa que utilitza un sistema propi de coreogrames abstractes. El manuscrit consta de dos fulls on hi ha onze dances anotades i grafiades. Es conserva a l'Arxiu Comarcal de la Segarra.
El Manuscrit de Cervera va ser trobat dins d'un manual notarial de 1468 a l'Arxiu de Cervera. Malgrat que aquesta carta de danses no estigui datada explícitament, es considera un document de 1496 atès que en el revers del primer foli s'hi conserva una carta del reverend Antonio Porta que data d'aquell any.
El valor d'aquest document rau que, a diferència dels documents de notació coreogràfica dels segles XV, XVI i XVII, no utilitza el sistema de lletres per a notar les danses baixes. El Manuscrit de Borgonya (1460), un dels exemples més antics de notació coreogràfica, empra les lletres "R", "s", "d", "b", i "r" per a indicar els cinc passos bàsics de la dansa baixa. El Manuscrit de Cervera marca aquests passos amb una sèrie de símbols abstractes que, emperò, no són arbitraris ja que el seu grafisme està estretament lligat amb el el moviment espaial, la direccionalitat i la longitud dels passos.
La lectura d'aquesta coreografia havia de fer-se de manera vertical, ascendent i d'esquerra a dreta, en cas d'haver més d'una columna.
El Manuscrit de Cervera també dóna testimoni de l'existència d'una tradició continuada de notació coreogràfica a Catalunya, ja que a principis de segle XX es va trobar el Manuscrit de l'Hospital o Manuscrit Tarragó, el qual utilitza el mateix sistema de coreogrames. Aquest document, d'un sol foli, va sobreviure en ser emprat com a folre d'un llibre. Diversos especialistes daten del 1580.

## Bibliografia

* Dansa i música. Barcelona 1700. Carles Mas i Garcia, Josep Dolcet, Albert Garcia Espuche, i altres autors. 326 pàgines. Institut de Cultura-Ajuntament de Barcelona, 2009. ISBN 978-84-9850-145-2
* El manuscrito de Cervera. Música y danza palaciega catalana del siglo XV. Cecilia Nocilli. Amalgama Textos, 2013. (en idioma castellà)
* ↑ «Le manuscrit dit des Basses Danses de la Bibliothèque de Bourgogne». Library of Congress. [Consulta: 15 març 2025].
* ↑ Hutchinson Guest, Ann. Dance Notation. The process of recording movement on paper. Londres: Dance Books Ltd., 1984, p. 45.
* 1 2 Nocilli, Cecilia. El manuscrito de Cervera. Música y danza palaciega catalana del siglo XV. Barcelona: Tritó Edicions, 2013, p. 31.
* 1 2 Mas García, Carles «La baixa dansa al regne de Catalunya i Aragó el segle XV». Nassarre: revista aragonesa de musicología, 1988, pàg. 145-160.
# Simfonia núm. 10 (Mozart)

La Simfonia núm. 10 en sol major, K. 74, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada probablement durant el seu primer viatge a Itàlia, la primavera de 1770.
La simfonia està instrumentada per a dos oboès, dues trompes i corda. La durada és d'uns 9 minuts. La simfonia està composta seguint la forma de l'obertura italiana i consta dels següents moviments:
* (Allegro - Andante), en compàs 4/4 - 3/8.
* Allegro, en compàs 2/4.
En la partitura autògrafa no apareix cap indicació de tempo.
La secció de l'Andante no està escrita com un moviment independent sinó com la segona part del primer moviment, just després d'una doble barra al compàs 118.
La partitura autògrafa de l'obra, que no conté cap observació addicional de Mozart, conté l'anotació "Ouverture zur Oper Mitridate" (Obertura a l'òpera Mitridate) realitzada per la mà de Johann Anton André, la qual està ratllada a excepció de la paraula "Ouverture". Òbviament, André estava sota la impressió que aquesta peça estava originalment planejada com una obertura a l'òpera Mitridate, re di Ponto (que posseeix una obertura pròpia, diferent d'aquesta simfonia).

## Referències

* ↑ Neue Mozart-Ausgabe vol. IV/11/2, Kassel: Bärenreiter 1985, pp. 67 ff. (online)
* ↑ Neue Mozart-Ausgabe: Partitura al Neue Mozart-Ausgabe
* ↑ Gerhard Allroggen (ed.), Kritischer Bericht zur Neuen Mozart-Ausgabe Serie IV, Werkgruppe 11 Band 2, Kassel: Bärenreiter 1985, p. b/13 ff. (online)

## Enllaços externs

* Simfonia núm. 10, K. 74: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* Simfonia núm. 10: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Numeri Vibi Serè

Numeri Vibi Serè (en llatí: Numerius Vibius Serenus) va ser un magistrat romà del segle i. Formava part de la gens Víbia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser el pretor que jutjà Marc Escriboni Libó Drus, net de Marc Livi Drus Libó, l'any 16 dC. Posteriorment, essent governador de la Hispània Ulterior va ser condemnat per Vis publicus ('abús de poder') l'any 23 i exiliat a l'illa d'Amorgos. Es creu que l'autèntica raó de la seva condemna va ser la seva oposició a Eli Sejà, perquè Dió Cassi esmenta els fets però no el nom de Serè.
L'any 24 va ser portat a Roma, davant el senat, acusat de conspiració contra Tiberi, juntament amb Cecili Cornut, pel seu propi fill, que va ser un dels més infames i odiats delators del regnat de l'emperador Tiberi.

## Referències

* ↑ Smith, Willam (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 787.
# Museu d'Art Ohara

El Museu d'Art Ohara (Ohara Museum of Art (大原美術館, Ōhara Bijutsukan) a Kurashiki va ser la primera col·lecció d'art occidental que es va exhibir permanentment al Japó. El museu va obrir les portes el 1930 i originalment consistia gairebé exclusivament en pintures i escultures franceses dels segles XIX i XX. La col·lecció s'ha ampliat per a incloure pintures del Renaixement italià i del segle XVII holandès i flamenc. També s'inclouen en la col·lecció artistes estatunidenques i italians coneguts del segle xx.
La base de la col·lecció estava formada per Ōhara Magosaburō seguint el consell del pintor japonès Kojima Torajirō (1881–1929) i l'artista francès Edmond Aman-Jean (1860–1935).
El 1961 es va afegir una ala per a les pintures japoneses adquirides de la primera meitat del segle XX: Fujishima Takeji, Aoki Shigeru, Kishida Ryūsei, Koide Tarushige i altres. El mateix any, es va obrir una ala per a terrisseries de Kawai Kanjirō, Bernard Leach, Shōji Hamada, Tomimoto Kenkichi i altres. El 1963 es va afegir una ala per als talls de fusta de Munakata Shikō i les tintures de Serisawa Keisuke. Avui les dues últimes ales es combinen com Craft Wing (Kōgei-kan). El 1972 es va inaugurar el Saló Commemoratiu Kojima Torajirō a la Plaça d'Ivori de Kurashiki.

## Artistes seleccionats

* El Greco (Anunciació)
* Pierre Puvis de Chavannes
* Camille Pissarro
* Edgar Degas
* Claude Monet (Lliris d'aigua)
* Pierre-Auguste Renoir (Història de la vida)
* Paul Gauguin
* Giovanni Segantini
* Henri de Toulouse-Lautrec
* Amedeo Modigliani
* Pablo Picasso
* Jackson Pollock
* Maurice Utrillo
* Giorgio de Chirico
* Georges Rouault
* Henri Matisse
* Pierre Bonnard
* Jasper Johns
* Auguste Rodin
* Narashige Koide
* Yuzo Saeki
* Fujishima Takeji
* Ryuzaburo Umehara
* Sōtarō Yasui
* Shikō Munakata
* Tadanori Yokoo

## Accés

* Transport públic
El Sanyo Shinkansen fins a l'estació d'Okayama. Canvi a la línia Sanyo fins a l'estació de Kurashiki. El museu és a uns 15-20 minuts caminant.

## Referències

* ↑ Roberts, Laurance P. Roberts' guide to Japanese museums of art and archaeology. 1a ed. Tòquio: Simul Press, 1987. ISBN 4-377-50737-0.
* ↑ «OHARA MUSEUM of ART» (en japonès), 11-11-2016. [Consulta: 8 desembre 2021].
# Valley Center (Kansas)

Valley Center és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 4.883 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Valley Center tenia 4.883 habitants, 1.761 habitatges, i 1.368 famílies. La densitat de població era de 566,2 habitants/km².
Dels 1.761 habitatges en un 40,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,2% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 22,3% no eren unitats familiars. En el 19,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.683 $ i la renda mediana per família de 56.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.917 $ mentre que les dones 26.639 $. La renda per capita de la població era de 20.259 $. Entorn de l'1% de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Valley Center». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Valley Center». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Camperol d'Espíritu Santo

El camperol d'Espíritu Santo (Cincloramphus whitneyi; syn: Megalurulus whitneyi) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). És endèmic d'Espiritu Santo, a Vanuatu. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, agost 2023) aquest tàxon està classificat en el gènere Cincloramphus. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el classifiquen encara com a única espècie del gènere Megalurulus.

## Referències

* ↑ «Camperol d'Espíritu Santo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 14 agost 2023 (català)
* 1 2 «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 604. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Santo Thicketbird. Cincloramphus whitneyi (formerly as: Megalurulus whitneyi)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 14 agost 2023].
# Reial Orde Victorià

L'Orde reial de Victòria (Royal Victorian Order) forma part del sistema honorífic britànic i de la Commonwealth. Va ser establerta per la reina Victòria l'abril de 1896. S'atorga per decisió del sobirà o sobirana a les persones que desitja distingir, sense consulta prèvia al primer ministre - la qual cosa fou una novetat en el moment de la seva creació.
L'orde està dividida en cinc classes:
* Gran Creu de Cavaller o Dama (Knight/ Dame Grand Cross, abreujat com GCVO)
* Cavaller o Dama Comandant (Knight/ Dame Commander, abreujat com KCVO/DCVO)
* Comandant (Commander, abreujat com CVO)
* Tinent (Liuetenant, abreujat com LVO
* Membre (Member abreujat com MVO)
Abans de 1984, les persones de les dues darreres categories eren anomenades Members (quinta classe) i Members (quarta classe) . posteriorment, la reina Isabel II d'Anglaterra va canviar els noms per "Membre" i "Tinent".
A Canadà, només són utilitzades les tres primeres classes. A Austràlia, existeixen totes les classes però, usualment, només són utilitzades les tres primeres classes.
Existeix també la medalla reial de Victòria (Royal Victorian Medal , abreujat com RVM).
Els posseïdors de "Grans creus" i els "Cavallers o Dames Comandants" tenen dret a fer servir el prefix honorífic Sir o Dame, respectivament, davant el seu nom.

## Referències

* ↑ Regis, Defensor. «Salón del Trono: LAS ÓRDENES DEL REINO UNIDO (VI)», 22-11-2010. [Consulta: 19 desembre 2018].
* ↑ «Royal Victorian Order | British knighthood» (en anglès). [Consulta: 19 desembre 2018].
# Club Esportiu Dénia

El Club Esportiu Dénia és un club de futbol valencià de la ciutat de Dénia. Fundat el 1927, juga al Camp de futbol Diego Mena Cuesta (fins al 2012, conegut com a Nou Camp de Dénia) i en 2024 el seu equip masculí competia en la Lliga Comunitat.
D'entre tots els equips de les comarques del nord del País Valencià, en la dècada del 2020 era l'únic que utilitzava preferentment la llengua valenciana en les seues comunicacions institucionals.

## Referències

* ↑ Marín, Celia «El Nou Camp de Dénia passarà a anomenar-se «Diego Mena Cuesta»». Dénia.com, 11-09-2012 [Consulta: 15 gener 2024].
* 1 2 Diari la Veu «Només un club de futbol utilitza el valencià en les comarques de la Marina». Racó Català, 15-01-2024 [Consulta: 15 gener 2024].
# Tapinoma

Tapinoma és un gènere de formigues de la subfamília dels dolicoderins (Dolichoderinae). Viuen en regions tropicals i temperades, incloent-hi els Països Catalans.

## El gènere Tapinoma a la Península Ibèrica

A la península Ibèrica hi ha citades 6 espècies de Tapinoma:
* Tapinoma erraticum (Latreille, 1798)
* Tapinoma madeirense Forel, 1895
* Tapinoma melanocephalum (Fabricius, 1793)
* Tapinoma nigerrimum (Nylander, 1856)
* Tapinoma pygmaeum (Dufour, 1857)
* Tapinoma simrothi Krausse, 1911

## Espècies

Hi ha 72 espècies descrites:
* Tapinoma acuminatum
* Tapinoma albinase
* Tapinoma albomaculatum
* Tapinoma amazonae
* Tapinoma andamanese
* Tapinoma annandalei
* Tapinoma antarcticum
* Tapinoma arnoldi
* Tapinoma atriceps
* Tapinoma carininotum
* Tapinoma chiaromontei
* Tapinoma christophi
* Tapinoma danitschi
* Tapinoma darioi
* Tapinoma demissum
* Tapinoma emeryanum
* Tapinoma emeryi
* Tapinoma epinotale
* Tapinoma erraticum
* Tapinoma festae
* Tapinoma flavidum
* Tapinoma fragile
* Tapinoma funiculare
* Tapinoma geei
* Tapinoma gibbosum
* Tapinoma glaucum
* Tapinoma heyeri
* Tapinoma himalaicum
* Tapinoma ibericum
* Tapinoma indicum
* Tapinoma israele
* Tapinoma karavaievi
* Tapinoma kinburni
* Tapinoma krakatauae
* Tapinoma latifrons
* Tapinoma litorale
* Tapinoma lugubre
* Tapinoma luridum
* Tapinoma luteum
* Tapinoma madeirense
* Tapinoma magnum
* Tapinoma melanocephalum
* Tapinoma minimum
* Tapinoma minor
* Tapinoma minutum
* Tapinoma modestum
* Tapinoma muelleri
* Tapinoma nigerrimum
* Tapinoma opacum
* Tapinoma orthocephalum
* Tapinoma panamense
* Tapinoma philippinense
* Tapinoma pomone
* Tapinoma pygmaeum
* Tapinoma ramulorum
* Tapinoma rasenum
* Tapinoma rectinotum
* Tapinoma sahohime
* Tapinoma schreiberi
* Tapinoma schultzei
* Tapinoma sessile
* Tapinoma silvestrii
* Tapinoma simrothi
* Tapinoma sinese
* Tapinoma subboreale
* Tapinoma subtile
* Tapinoma wheeleri
* Tapinoma williamsi
* Tapinoma wilsoni
* Tapinoma wroughtonii

## Referències

* ↑ «Hormigas.org- Género Tapinoma». [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ «Tapinoma - AntCat» (en anglès). [Consulta: 13 novembre 2023].
# Luis Alberto Camargo González

Luis Alberto Camargo González (Duitama, departament de Boyacá, 3 de febrer de 1965) va ser un ciclista colombià, que fou professional entre 1987 i 1996. Del seu palmarès destaquen les dues victòries d'etapa a la Volta a Espanya.

## Palmarès

* 1986
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Colòmbia
** Vencedor d'una etapa del Tour de la CEE
** 1r al Tour de Guadalupe
* 1989
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa del Clàssic RCN
* 1990
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1992
** 1r a la Volta a les Valls Mineres i vencedor d'una etapa
** 1r al Clàssic RCN i vencedor d'una etapa
* 1994
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries

### Resultats al Tour de França

* 1987. Abandona (17a etapa)
* 1989. 20è de la classificació general
* 1991. 18è de la classificació general
* 1992. Abandona (13a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1989. 51è de la classificació general
* 1990. 22è de la classificació general
* 1992. 13è de la classificació general
* 1993. Abandona (12a etapa)
* 1994. 10è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Camperol de Nova Bretanya

El camperol de Nova Bretanya (Cincloramphus grosvenori; syn: Megalurulus grosvenori) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). És endèmic de les terres altes de l'illa de Nova Brestanya, a l'arxipèlag de Bismark (Papua Nova Guinea). Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat i per la introducció d'espècies invasores al seu hàbitat, principalment rates. El seu estat de conservació es considera vulnerable.
Comparteix l'illa amb un altre ocell del mateix gènere, el camperol rovellat, el qual es restringeix a les zones boscoses de les terres baixes.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, agost 2023) aquest tàxon està classificat en el gènere Cincloramphus. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el classifiquen encara com a única espècie del gènere Megalurulus.

## Referències

* ↑ «Camperol de Nova Bretanya». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 14 agost 2023 (català)
* 1 2 «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 604. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «New Britain Thicketbird. Cincloramphus grosvenori (formerly as: Megalurulus grosvenori)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2019. [Consulta: 14 agost 2023].
# Conill d'Assam

El conill d'Assam (Caprolagus hispidus), és un mamífer lepòrid originari del peu de l'Himàlaia. Aquest lepòrid tenia una ampla difusió en el passat, però el seu hàbitat ha quedat molt reduït i degradat per la desforestació, agricultura i els assentaments dels humans i ara es limita a regions aïllades d'Uttar Pradesh, Bihar, Bengala Occidental i Assam. És un dels mamífers més rars del món.

## Referències

* ↑ Tej Kumar Shrestha. Mammals of Nepal: With Reference to Those of India, Bangladesh, Bhutan, and Pakistan (en anglès). Bimala Shrestha, 1997, p. 90–. ISBN 978-0-9524390-6-6.

## Vegeu també

* Parc Nacional de Manas
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Club Voleibol Logroño

El Club Voleibol Logroño fou un club de voleibol de La Rioja. Fundat l'any 2004 com Club Voleibol Murillo per haver-se fundat al municipi de Murillo de Río Leza, el 2015 es traslladà a Logronyo per tal d'evitar la desaparició i adoptà el seu darrer nom. Fou patrocinat per diverses empreses per tal de competir a la Superlliga femenina i en competiciones europees, com per exemple NarturHouse (2015-17) o Minis de Arluy (2017-20). Durant el període 2013-20, l'entitat riojana aconseguí divuit títols estatals dels vint disputats, que el convertiren com el club dominador del voleibol femení a l'Estat espanyol durant la dècada del 2010. El juny de 2020 desaparesquè per problemes econònmiques, tanmateix, el seu fundador i president, Carlos Arriata, denuncià en roda de premsa que no havien rebut cap suport econòmic tant de les administracions públiques de la Rioja com de la Federació Espanyola de Voleibol.

## Referències

* 1 2 González, Laura. «El mejor equipo de voleibol nacional ya forma parte del pasado» (en castellà). El Correo, 13-06-2020. [Consulta: 9 desembre 2023].
* ↑ «El Club Voleibol Logroño anuncia su adiós» (en castellà). RTVE, 10-06-2020. [Consulta: 9 desembre 2023].
# Concert per a trompa núm. 3 (Mozart)

El Concert per a trompa núm. 3 en mi bemoll major, K. 447, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart completada no sé sap exactament quan, però es creu que en algun moment entre 1784 i 1787, en els seus primers anys de viure a Viena.
Fou escrit com un gest amistós per al seu amic el trompa Joseph Leutgeb (el seu nom és esmentat diverses vegades en la partitura), i Mozart probablement no la va considerar una obra particularment important, ja que no el va incloure en el catàleg personal de les seves composicions. La partitura autògrafa es conserva en la British Library (Biblioteca Britànica) de Londres. instrumentació
El concert està escrit per a dos clarinets en si bemoll, dos fagots, una trompa solista en mi bemoll i corda. Aquests aporten calidesa, més color i fan més atractiva l'obra; acompanyen els fagots en moltes frases destacades.
Consta de tres moviments:
* Allegro, en compàs 4/4.
* Romance –Larghetto–, en compàs 4/4.
* Allegro, en compàs 6/8.

## Referències

* ↑ Mozart, W. A. Konzert in Es für Horn und Orchester, Nr.3. K 477, Klavierauszug (reducció per a piano), Bärenreiter. p. iv
* 1 2 Mozart, W. A.; Wiese, Henrik (preface). Hornkonzert Nr. 3 Es-dur KV 447. Klavierauszug ((reducció per a piano)). München: G. Henle Verlag, 2000, p. II-III. ISMN M-2018-0703-4
* ↑ Mozart, W. A. Konzert in Es für Horn und Orchester, Nr.3. K 477 Klavierauszug ((reducció per a piano)), Bärenreiter, p. ii
* ↑ Martha Kingdon Ward, "Mozart and the Clarinet" Music & Letters 28, 2 (1947): 140
* ↑ Mozart, W. A. Konzert in Es für Horn und Orchester, Nr.3. K 477 Klavierauszug ((reducció per a piano)), Bärenreiter. p. 2, 12 & 16

## Enllaços externs

* Concert per a trompa núm. 3, K. 447: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Albert Ortega Fornesa

Albert Ortega Fornesa (Barcelona, 18 de novembre de 1998) és un corredor d'esquí alpí català. Competeix amb l'equip Rossignol i La Molina Club d'Esports.
Membre d'una família amb diversos esquiadors, des de petit va destacar en l'esquí alpí. Es va formar a la Federació Catalana d'Esports d'Hivern, cinc anys al Centro de Tecnificación de Sierra Nevada i dos a la Vall d'Aran.
El 2023 va aconseguir quedar vuitè al campionat del món a Courchevel-Méribel. El 23 de gener del 2024 va completar la segona mànega a l'slàlom gegant a Schladming (Àustria), convertint-se així en el primer esquiador de l'equip espanyol que assoleix aquesta fita des de 1973, assolint la 27 posició.

## Resultats al Campionat del Món

| Any | Edat | | | | Descens | Combinada | Paral·leles | Prova per equips |
| 2021 | 22 | — | 21 | 22 | — | 12 | — | — |
| 2023 | 24 | — | 23 | 33 | — | 8 | — | — |

## Referències

* ↑ «Alpine Skiing - Athlete: Albert Ortega». rfedi.es. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ SPORT.es. «Albert Ortega y Aleix Aubert, preparados para su debut en la Copa del Mundo» (en castellà), 26-10-2024. [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ «Albert Ortega Fornesa, el joven talento del esquí español que ya despunta en un Mundial» (en castellà). Mundo Deportivo, 17-02-2021. [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ «Històric Top 8 d'Albert Ortega Fornesa a la Combinada Alpina als Mundials de Courchevel Méribel» (en catalan). Diari de la Neu, 16-11-2024. [Consulta: 16 novembre 2024].
* ↑ «"COPA DEL MUNDO | HISTÓRICO ALBERT ORTEGA: PRIMER ESPAÑOL EN COMPLETAR LA 2ª MANGA DE UN GIGANTE MASCULINO DESDE 19"». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ «Històric 8è lloc d'Albert Ortega a la combinada dels Mundials d'Esquí Alpí». Ràdio Seu, 08-02-2023. [Consulta: 16 novembre 2024].