OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clara Pérez Calderón

Clara Pérez Calderón (Terrassa, 26 de juliol de 2001) és una jugadora d'hoquei herba catalana, que actua en la posició de portera. Va representar Espanya als Jocs Olímpics d'estiu de París 2024.

## Trajectòria

Va practicar l'atletisme, la natació, el bàsquet i el pàdel, però es va acabar decidint per l'hockey malgrat que no té cap tradició familiar en aquest esport. Va començar a jugar de portera des dels 8 o 9 anys, a la categoria de prebenjamí.
L'estiu del 2019 va ser important en la victòria de la selecció espanyola a l'Europeu sub-21. En finalitzar aquella competició va decidir allunyar-se de la porteria entre el 2020 i el 2022, va deixar la selecció i el seu equip, l'Athlètic Terrassa, per anar a l'equip Línea 22 a jugar de davantera. A la seva tornada, l'estiu del 2022 va ser convocada per la Copa d'Europa sub-21, on va rebre el premi a millor portera i va debutar el desembre del 2022 amb la selecció absoluta. El 2023 va ser la millor portera i millor jugadora promesa de la Copa de la Reina d'Hoquei.
En el preolímpic del 2023, va ser una peça clau en la victòria davant Irlanda. Va ser una de les esportistes dels Països Catalans als Jocs Olímpics d'Estiu de 2024, on la selecció espanyola va ser superada per la de Bèlgica en quarts de final.

## Referències

* ↑ «Clara Perez». [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «La parapenaltis del hockey español que renunció a meter goles: “Si a una niña le das a elegir, cogerá antes un palo“» (en castellà). Relevo, 28-07-2024. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ Martínez, Sergi. «Clara Pérez: "Valencia está volcada con el hockey, el ambiente es maravilloso"» (en castellà), 26-01-2024. [Consulta: 7 agost 2024].
* 1 2 3 Calonge, Lorenzo. «Clara Pérez, la portera de hockey que huyó de la portería porque se sentía sola» (en castellà), 29-07-2024. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ «La noria de Clara Pérez, la portera de la Selección de hockey que se mira en «los niños de patio de colegio» Lamine Yamal y Nico Williams» (en castellà), 21-07-2024. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «Polideportivo | Clara Pérez, caminando hacia la leyenda» (en castellà). [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ «Clara Pérez dona el bitllet a Espanya als Jocs Olímpics 2024». Món Terrassa, 18-01-2024. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ Molero, Iván. «La portera-delantera que profetizó la clasificación olímpica» (en castellà), 18-01-2024. [Consulta: 7 agost 2024].
* ↑ «Clara Pérez: "No es quien mejor juega, sino quien mete el gol, y han sido ellas"» (en castellà). Mundo Deportivo, 05-08-2024. [Consulta: 7 agost 2024].
# Escut del Nepal

L'escut del Nepal es va adoptar el 30 de desembre del 2006 arran dels acords de conciliació subsegüents a la guerra civil nepalesa iniciada el 1996. És de forma circular i stà emmarcat per dues garlandes de rododendres, la flor nacional; conté al capdamunt la bandera estatal, una representació de l'Everest i uns turons verds al·lusius a les regions muntanyoses del Nepal damunt una base de color groc que simbolitza la plana fèrtil del Terai, unes mans encaixant –una de dona i una d'home– que representa la igualtat de gènere i, ressaltant, una silueta blanca amb la forma del mapa del Nepal. A la base de l'escut, una cinta vermella amb el lema nacional escrit en caràcters sànscrits: जननी जन्मभूमिश्च स्वर्गादपी गरीयसी (jananī janmabhūmiśca svargādapi garīyasī), que significa 'La mare i la mare pàtria són més grans que el Cel'.
L'escut vol significar la supremacia del poble i la identitat, la unitat i l'orgull nacionals. És obra dels artistes Nabindra Man Rajbhandari, Himayala Gautam i Krishna Shrestha.

## Escuts usats anteriorment

Abans del 30 de desembre del 2006, l'escut nepalès era una composició pictòrica al natural on hi figuraven diversos motius, emmarcats també per una garlanda de rododendres i amb dos soldats gurkhes com a suports, el de la destra armat amb un fusell i el de l'esquerra amb un kukri i un arc. A l'interior de l'escut hi havia un paisatge amb un riu, amb una vaca blanca a la destra i un faisà verd –un monal de l'Himàlaia– a la sinistra; a l'horitzó es veuen una stupa i uns turons, i per damunt els cims d'Himàlaia. Tot plegat sobremuntat per dues banderes estatals i dos kukris passats en sautor, les petjades de Gorakhnath –déu guardià dels gurkhes– i la corona reial. A la part inferior hi havia una cinta vermella amb la mateixa inscripció que a l'escut actual.
* Escut del Regne del Nepal (1935)
* Escut del Regne del Nepal (1935-1946)
* Escut del Regne del Nepal (1946)
* Escut del Regne del Nepal (1962-2008)

## Referències

* ↑ Flags of the World – Emblema nacional del Nepal Arxivat 2008-05-26 a Wayback Machine. (anglès)

## Vegeu també

* Bandera del Nepal
# El Cobertizo

El Cobertizo va ser la principal llibreria LGBT de València durant la seva existència. Com a tal, estava especialitzada en literatura gai, lèsbica i transgènere.
Va ser inaugurada l'abril del 1997 al barri d'El Carme. Se situava al número 3 de la plaça de Vicent Iborra, al que hom considera el centre de la ruta LGBT del barri en qüestió. Abans hi havia la llibreria Macondo, que funcionava com a papereria i comercialitzava premsa escrita.
A més de vendre llibres, l'establiment acollia altres activitats relatives al col·lectiu LGBT. Per exemple, hi van passar a presentar la seva obra Luis Antonio de Villena, Pierre i Gilles, Boris Izaguirre, Eduardo Mendicutti, Lluís Fernàndez González, Lawrence Schimel i Ricardo Llamas, entre d'altres.
L'impulsor del projecte, Joan Alberni, pretenia crear-hi un espai de difusió de la cultura LGBT i deixar enrere la idea que aquesta es limitava als bars i discoteques d'ambient. El va motivar conèixer l'existència de llibreries d'aquesta temàtica a l'estranger, com ara a Berlín, Colònia i Londres. Va estar acompanyat de Wilfred Bachor durant tot el procés en qualitat de cofundador, soci i codirector del negoci.
El nom de l'empresa va ser pres del del protagonista de la novel·la The Man Who Fell in Love with the Moon (1991) de Tom Spanbauer, que en la versió original s'anomena Out-In-The-Shed o Shed. Per això, Alberni es va alegrar molt que l'autor d'aquest llibre els visités per presentar-hi una novel·la de nova producció, titulada In The City Of Shy Hunters (2001).
El març del 2004, els responsables de l'espai van anunciar que aquest tancaria les portes a final de mes. Els motius darrere d'aquesta decisió van ser els problemes econòmics que enfrontava el local atesa la competència amb les grans superfícies a què es va veure abocat. L'últim acte a El Cobertizo va consistir en la presentació del llibre Hombres de mármol de José Miguel García Cortés sobre la masculinitat, duta a terme per Giulia Colaizzi, David Pérez i Juan Vicente Aliaga el 31 de març del 2004.

## Referències

* 1 2 «Tanca la llibreria El Cobertizo de València». VilaWeb, 09-03-2004. [Consulta: 7 febrer 2023].
* 1 2 3 Merita, José. «Librerías desaparecidas en València (II)». A: Josep Daniel Climent Martínez, Aranzazu Guerola Inza, Miguel Carlos Muñoz Feliu, Antoni Paricio i Garcia, Germán Ramírez Aledón. Pasiones Bibliográficas. Societat Bibliogràfica Valenciana Jerònima Galés, 2019.
* 1 2 3 4 Bono, Ferran. «Adiós a una librería gay» (en castellà). El País, 01-04-2004. Arxivat de l'original el 7 febrer 2023. [Consulta: 7 febrer 2023].
* 1 2 Muñoz, Abelardo «El Carmen ¿gay?» (PDF) (en castellà). En domingo [València], 05-12-2004, pàg. 8 [Consulta: 7 febrer 2023].
* 1 2 3 Gisbert, Paco. «Una librería diferente» (en castellà). El País, 19-05-1999. Arxivat de l'original el 20 gener 2021. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ Merita, José. «Librerías desaparecidas en València (II)». A: Josep Daniel Climent Martínez, Aranzazu Guerola Inza, Miguel Carlos Muñoz Feliu, Antoni Paricio i Garcia, Germán Ramírez Aledón. Pasiones Bibliográficas. Societat Bibliogràfica Valenciana Jerònima Galés, 2019.
# Elionor d'Aragó (reina consort de Portugal)

Elionor d'Aragó (Medina del Campo, 1 de febrer de 1402 - Toledo, 19 de febrer de 1445) va ser una infanta aragonesa que va ser reina consort de Portugal (1433-1338) pel seu matrimoni amb Eduard I. Després va ser d'aquest regne durant la minoria del seu fill Alfons V (1438-1439).

## Orígens familiars

Nascuda a Castella vers el 1405, va ser la la menor dels, de Ferran de Trastàmara, futur Ferran I d'Aragó, i de la seva muller, Elionor d'Alburquerque. En el moment del naixement, el seu pare era només infant de Castella. Per via materna era neta de Beatriu de Portugal i, per tant, besneta de Pere I de Portugal.

## Núpcies i descendents

Es casà el 22 de setembre de 1428, i després va signar el contracte matrimonial a Coïmbra el 4 de novembre, amb el rei Eduard I de Portugal. D'aquest matrimoni tingueren nou fills:
* Joan (1429-1433)
* Felipa (1430-1439)
* Maria (1432)
* Alfons V de Portugal (1432-1481)
* Ferran, duc de Viseu (1433-1470)
* Elionor, emperadriu (1434-1467)
* Eduard (1435)
* Caterina, religiosa (1436-1463)
* Joana, reina consort de Castella (1439-1475)

## Regent del regne

A la mort del seu marit el 1438 fou designada regent per les Corts Portugueses de 1438 del seu fill Alfons V de Portugal. Aquesta regència fou mal vista entre els nobles i aristòcrates del país que volgueren l'infant Pere de Portugal, duc de Coïmbra. Per les Corts Portugueses de 1439, Elionor es veié obligada a renunciar a la regència i forçada a marxar a l'exili el desembre del 1440.
Va morir el 18 de febrer de 1445 a Santo Domingo el Real de Toledo. Va ser enterrada al monestir de Batalha.

## Referències

* 1 2 «Elionor d'Aragó». Gran enciclopèdia catalana. enciclopèdia.cat. [Consulta: 2 gener 2024].
* 1 2 Ayala Martínez, Carlos de. «Leonor de Aragón» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Real Academia de la Historia. [Consulta: 9 gener 2024].
* 1 2 3 Salazar y Acha, Jaime de. Las dinastías reales de España en la Edad Media (en castellà). Madrid: Real Academia de la Historia i Boletín Oficial del Estado, 2021, p. 295.
* ↑ Sousa, Antonio Caetano de. Historia genealogica da Casa Real Portugueza (en portuguès). vol. 2. Lisboa: Officina de Joseph Antonio da Sylva, 1736, p. 481-497.
# Paul Molac

Paul Molac (Ploërmel, 21 de maig de 1962) és un polític bretó que exerceix com a diputat en l'Assemblea Nacional de França des de les eleccions de 2012, en representació del departament de Morbihan. En les eleccions de 2017, va ser un dels únics quatre diputats que van ser escollits en la primera volta.
En octubre de 2018, Molac va ser un dels membres fundadors del grup parlamentari de Llibertat i Territoris.

## Posicions polítiques

L'abril de 2018, Molac es va unir a altres consignataris agrupats entorn de Sébastien Nadot per a presentar oficialment una sol·licitud de comissió de recerca sobre la legalitat de la venda d'armes franceses a la coalició liderada per l'Aràbia Saudita que lluita al Iemen, dies abans d'una visita oficial del príncep hereu saudita Mohammed bin Salman a París.
Paul Molac fou l'artífex de la «llei de promoció de les llengües regionals» que fou aprovada el 8 d'abril de 2021 a l'Assemblea Nacional Francesa. Es tracta la primera llei sobre les llengües regionals que s'aprova a l'estat francès i permet la immersió lingüística de manera voluntària a l'escola pública de les llengües minoritzades tradicionals; català, bretó, occità, basc, cors, l'alsacià i el crioll, ensenyades a les escoles de la xarxa Eskolim. Les escoles privades, que eren les úniques que podien fer immersió abans de l'aprovació de la llei, podran rebre compensacions econòmiques dels municipis on resideixen els seus alumnes, encara que no visquin en el municipi el qual pertany l'escola immersiva.

## Referències

* ↑ «Elections législatives 2017» (en french). Ministry of the Interior. [Consulta: 19 juny 2017].
* 1 2 3 4 Loris Boichot (12 June 2017), Ces quatre députés élus dès le premier tour Le Figaro.
* ↑ John Irish and Marine Pennetier (5 April 2018), Ahead of Saudi prince visit, Macron lawmaker asks for inquiry over French arms sales Reuters.
* 1 2 324cat. «França permetrà ensenyar en català i les altres llengües regionals a l'escola pública», 09-04-2021. [Consulta: 10 abril 2021].
# Agència Havas

L'Agència Havas fou una agència de comunicació i un servei de notícies fundada per Charles-Louis Havas el 1835. Va ser la primera de les grans agències internacionals de notícies que es va crear en el món i la primera implantada a Amèrica Llatina.
Durant la primera guerra mundial va ser un dels principals agents de la propaganda francesa i oferia articles d'opinió de personalitats franceses. El 1940 el govern francès la va nacionalitzar i es van separar les branques de publicitat i informació, que va passar a denominar-se Office Française d'Information (OFI). El 1944, els periodistes de la resistència ocuparen l'agència i la reanomenaren Agence France-Presse (AFP).

## Referències

* ↑ «Fundació AFP». Arxivat de l'original el 2011-07-07. [Consulta: 16 gener 2012].
* ↑ Safont, Joan. Per França i Anglaterra. A Contra Vent, 2012, p. 143. ISBN 9788415720010.
# Clímene (filla de Catreu)

Clímene (en grec antic: Κλυμένη) va ser, segons la mitologia grega, una filla de Catreu, rei de Creta i fill de Minos.
El seu pare la va donar a Naupli, el viatger, juntament amb la seva germana Aèrope amb l'ordre de vendre-les com a esclaves ben lluny. Naupli va donar Aèrope a Atreu, que va ser la mare d'Agamèmnon i Menelau, i es va casar amb Clímene. Van tenir tres fills, Èax, Nausimedont i Palamedes. El seu marit, Catreu, era fill de Minos i de Pasífae.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionati de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 111. ISBN 9788496061972.
* ↑ Pseudo-Apol·lodor. Biblioteca, III, 2
# Respiració anaeròbica

La respiració anaeròbica és un procés metabòlic d'oxidació-reducció anàleg a la respiració aeròbica, però en el qual l'acceptor final d'electrons és una molècula inorgànica diferent de l'oxigen. És un procés poc habitual que només realitzen alguns grups de bacteris.
En la respiració anaeròbica, per tant, no s'usa oxigen i per a la mateixa funció cal una altra substància oxidant, com un sulfat o un nitrat.
En els bacteris amb respiració anaeròbia intervé també una cadena transportadora d'electrons en la qual es tornen a oxidar els coenzims reduïts durant l'oxidació dels substrats nutrients i la fosforilació de l'ADP a ATP també es produeix per quimiosmosi a través de la membrana. És un procés anàleg al de la respiració aeròbica, ja que es compon dels mateixos elements (citocroms, quinones, proteïnes ferro-sulfúriques, etc.). L'única diferència és que l'acceptor últim d'electrons no és l'oxigen.
En la respiració anaeròbica tots els possibles acceptors tenen un potencial de reducció menor que el de l'O₂, per la qual cosa, partint dels mateixos substrats (glucosa, aminoàcids, triacilglicerols), es genera menys energia que en la respiració aeròbia convencional.
No s'ha de confondre la respiració anaeròbica amb la fermentació, en la qual no hi ha en absolut cadena de transport d'electrons, l'acceptor final d'electrons és una molècula orgànica i la fosforilació de l'ADP a ATP és a nivell de substrat al citoplasma; aquests dos tipus de metabolisme tenen sol en comú el no ser DEPENDENTS de l'oxigen.
# Namibia, Land of the Brave

Namibia, Land of the Brave és l'himne nacional de Namíbia.

## Origen de l'himne

Després de la independència de Namíbia, l'any 1990, tingué lloc un concurs públic amb la participació de nombrosos compositors per tal de donar un himne al jove estat. El guanyador del concurs fou el compositor Axali Doëseb. Doëseb era fins llavors el director d'un grup de música tradicional del Kalahari.
El nou himne va ser tocat en públic per primera vegada durant la celebració del primer any de la independència sota la direcció del mateix compositor i ben aviat comptà amb l'acceptació dels namibians. No obstant això, hi hagué algunes discussions sobre l'adequació de la lletra (també escrita per Doëseb) perquè, segons el criteri d'alguns musicòlegs, l'entonació oral no sempre harmonitzava amb el ritme musical. Segons el rotatiu en llengua alemanya "Volkes Stimme", aquesta crítica només prové de la població de raça blanca.
La cançó Südwesterlied encara representa, per a molts descendents d'alemanys, el paper d'himne extraoficial, tot i que el seu estatus no es pot comparar al de l'himne oficial.

## Vegeu també

* Llista d'himnes

## Enllaços externs

* (anglès) L'himne cantat per un cor
# Fira d'Indians de Begur

La Fira d'Indians és una fira que se celebra a Begur (Baix Empordà) el primer cap de setmana de setembre, des del 2004, en la que es commemora la relació entre Cuba i Begur, que té l'origen en l'emigració de molts begurencs a l'illa al llarg del segle xix. Els indians que hi van fer fortuna, en tornar construïren cases ostentoses al municipi i van deixar un divers llegat cultural. Durant 3 dies els carrers i places de Begur acullen un mercat de productes d'ultramar, mostres d'oficis i actuacions musicals amb ritmes caribenys. També hi han exposicions, espectacles al carrer, visites guiades, etc. Cada any la fira gira entorn d'una temàtica diferent, sempre relacionada amb els indians i el seu impacte a la vila.
Durant aquest dies, tota la vila i els visitants vesteixen de blanc per a recordar el look indià. Els carrers es decoren en l'estil de l'època colonial, recreant l’esperit i l’estil de vida dels indians. El 2012 la fira va tenir 42.000 visitants.

## Referències

* ↑ «Fira d'Indians». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Fira d'Indians a Begur». Femturisme.cat, 01-09-2023.
* 1 2 «Begur viu un cap de setmana històric amb una Fira d’Indians pel record». Ajuntament de Begur, 04-09-2023.
* ↑ «La Fira d’Indians de Begur torna amb ritmes caribenys». Festes Majors de Catalunya, 04-08-2017.
* ↑ «La Fira d'Indians de Begur tanca la seva novena edició amb 42.000 visitants d'arreu de Catalunya». 3cat, 10-09-2012.
# Economia de Salomó

L'economia de Salomó depèn de l'agricultura, la pesca, i la silvicultura per al seu sosteniment. La majoria dels productes manufacturats i el petroli s'han d'importar. Les illes són riques en matèries primeres minerals tals com plom, zinc, níquel, i or.

## Història

Fins al 1998, quan els preus mundials de la fusta tropical van caure bruscament, la fusta va ser el principal producte d'exportació de les Illes Salomó. En els darrers anys, els boscos de les illes Salomó han estat perillosament sobreexplotats.
Les Illes Salomó van ser especialment afectades per la crisi financera asiàtica fins i tot abans de la violència ètnica del juny del 2000. El Banc Asiàtic de Desenvolupament estima que la caiguda del mercat de la fusta tropical va reduir el PIB de les Illes Salomó entre un 15% i un 25%. Es van perdre aproximadament la meitat de tots els llocs de treball a la indústria de la fusta. El govern va dir que reformarà les polítiques de recol·lecció de fusta amb l'objectiu de reprendre l'explotació forestal d'una manera més sostenible.
Arran de la violència ètnica del juny de 2000, les exportacions d'oli de palma i d'or van cessar, mentre que les exportacions de fusta van caure.

## Turisme

El 2017, les Illes Salomó van ser un dels països menys visitats del món, amb només 26.000 turistes. Els ingressos turístics el 2016 i el 2017 van ser d'uns 1,6 milions de dòlars internacionals. El turisme és una indústria de serveis potencialment important, però el creixement es veu obstaculitzat per la manca d'infraestructures, les limitacions del transport i els problemes de seguretat. El busseig i la història de la Segona Guerra Mundial són dues atraccions turístiques principals.

## Referències

* ↑ CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2016-05-27. [Consulta: 23 abril 2013].
# El Hekaima

El Hekaima (àrab: الحكايمة, al-Ḥakāyma) és un municipi tunisià de la governació de Mahdia, a la regió del Sahel tunisià. Limita a l'est amb els municipis de Mahdia i Rejiche, a l'oest amb els de Sidi Alouane, Boumerdès i Amiret El Fhoul, al nord amb els de Sidi Bennour i Cherahil i al sud amb el de Ksour Essef.

## Administració

El lloc d'El Hekaima és el centre de la municipalitat o baladiyya homònima, amb codi geogràfic 33 26 (ISO 3166-2:TN-12). La municipalitat fou creada per un decret del 26 de maig de 2016, al mateix temps que les municipalitats de Sidi Zid-Ouled Moulahem, Talalsa i Zalba, totes a la governació de Mahdia.
Inclou cinc sectors o imades de la delegació o mutamadiyya de Mahdia (codi geogràfic 33 51):
* Chiba (33 51 56)
* Es-Sâad (33 51 57)
* Jaouaouda (33 51 58)
* El Hekaima Est (33 51 63)
* El Helaima Ouest (33 51 64)

## Referències

* ↑ «مواقع واب البلديات» (en àrab). بوابة الجماعات المحلية [Portal de les Col·lectivitats Locals]. وزارة الداخليّة [Ministeri de l'Interior]. [Consulta: 2 novembre 2023].
* 1 2 «أمر حكومي عدد 601 لسنة 2016 مؤرخ في 26 ماي 2016 [Decret governamental núm. 2016-601 del 26 de maig de 2016]». الرائد الرسمي للجمهورية التونسية [Diari Oficial de la República Tunisiana], any 159 núm. 43, 27-05-2016, p. 1963-1970. ISSN: 9061 0330 9061.
# Norstedt

Norstedt (frisó septentrional Noorst, danès Nordsted ) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Viöl, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Es troba a 16 kilòmetres de Husum.
# Firda Marsya Kurnia

Firda Marsya Kurnia (Garut, 27 de juny de 2000) és una guitarrista i cantant indonèsia de heavy metal en anglès i sudanès. És la vocalista principal i guitarrista de la banda Voice of Baceprot (Les veus sorolloses, en català). El desembre de 2024 va ser nomenada una de les 100 dones més inspiradores del 2024 de la BBC.
Filla de grangers, va créixer en un ambient rural envoltada de vaques i ovelles. De seguida es va interessar per bandes com Nirvana, Metallica i Slipknot. A l'escola islàmica Tsanawiyah Al Baqiyatusso de Garut, el seu poble natal, a l'oest de l'illa de Java, va començar una banda el 2015 amb les seves amigues, la bateria Euis Siti Aisah i la baix Widi Rahmawati. El seu professor Ahba Erza els va ajudar. La banda Voice of Baceprot ha anat evolucionant, sovint han rebut crítiques de persones del seu entorn però han persistit. En passar al heavy metal va passar a ser criticada pels musulmans més conservadors. La banda està formada per dones amb hijab que a través de les lletres que van començar criticant el sistema educatiu, i van passar a denunciar la violència contra les dones i defensar la cura del medi ambient i la llibertat d'expressió. El juliol del 2023 van publicar el seu àlbum de debut, Retas, tot i que ja havien publicat diversos senzills. El 2024 la seva banda va ser la primera d'Indonèsia en actuar a Glastonbury en els 54 anys d'història del festival. En aquest moment havien fet dues gires per Europa i una per Estats Units. Segons la revista especialitzada Metal Hamer, és "la banda de metall que el món necessita ara".

## Referències

* 1 2 3 «BBC 100 Women 2024: Who is on the list this year?». BBC, 03-12-2024 [Consulta: 3 desembre 2024].
* ↑ Ghani, Hakim. «Marsya 'VoB', dari Garut Jadi Wanita Berpengaruh Dunia» (en indonesi). [Consulta: 10 gener 2025].
* 1 2 3 4 Mills, Matt «‘Music lets us be the real versions of ourselves': Indonesian Muslim metalheads Voice of Baceprot» (en anglès). The Guardian, 17-07-2023. ISSN: 0261-3077.
* ↑ Fimela.com. «Firda Marsya Kurnia, Vokalis Voice of Baceport Masuk ke Dalam Daftar 100 Perempuan Inspiratif» (en indonesi), 06-12-2024. [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ Apriliani, Rini. «Ini Profil Firda Marsya Kurnia, Vokalis 'VoB' Asli Garut yang Jadi Wanita Berpengaruh di Dunia» (en indonesi). [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «La Nación / El “heavy metal”, la válvula de escape de tres jóvenes indonesias» (en castellà). [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ Millspublished, Matt. «“Challenging gender and religious norms is something she’s comfortable with”: Firda Marsya Kurnia of Indonesian metal stars Voice Of Baceprot is one of the BBC’s “100 women” of 2024» (en anglès), 03-12-2024. [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «oice of Baceprot: el metal indonesio que desafía prejuicios y rompe fronteras | Radiónica». [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «Voice of Baceprot» (en anglès). Forbes. [Consulta: 10 gener 2025].