OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Steamboat Willie

Steamboat Willie (1928) és una pel·lícula de dibuixos animats de Walt Disney. És la tercera pel·lícula que s'ha realitzat de Mickey Mouse (considerada erròniament la primera). Si bé és en aquest film on naix clarament, la personalitat actual del personatge.
Segons indica Lawrence Lessig a Cultura Lliure, "Quan Disney va fer una prova l'estiu de 1928 els resultats van ser clars. Tal com descriu Disney aquell primer experiment: Un parell dels meus nois sabien llegir música, i un sabia tocar l'harmònica. Els vam posar en una habitació on no podien veure la pantalla i ho vam arreglar tot perquè el so arribés a la sala on les nostres dones i amics havien de veure la pel·lícula." Dos curtmetratges animats muts posant en escena Mickey Mouse s'havien estrenat abans del 18 de novembre de 1928: Plane Crazy (finals de 1927) i The Gallopin' Gaucho (primavera 1928). Però aquesta pel·lícula és la que marca el naixement del personatge, basant-se en la seva difusió per un ampli públic i per la utilització d'una banda sonora. Walt va decidir treure els dos curtmetratges amb una pista sonora durant l'any 1929. Steamboat Willie és considerada, però, com la pel·lícula que marca el naixement de Mickey Mouse i com la primera pel·lícula amb del so sincronitzat. L'any 1998 el National Film Registry de la Biblioteca del Congrés dels Estats Units la va seleccionar per a la seva preservació degut al seu interès cultural, històric o estètic.

## Argument

Mickey i el Capità Pete treballen en un vaixell de mercaderies i fan un viatge per un riu poc tranquil amb Minnie com a únic passatger fora dels animals de granja.
Mickey és mariner al vaixell Steamboat Willie , sota les ordres del Capità Pete, i així es veu com un grumet que xiula a la barra al començament de la pel·lícula. Llavors, el capità arriba i torna amb els encàrrecs ordenant a Mickey llustrar el pont. El vaixell s'atura en un pontó per embarcar una vaca i altres animals.
A penes han sortit del port Minnie arriba, amb retard, per a l'embarcament. Mickey utilitza una grua per agafar Minnie sobre la vora de la riba i hissar-la a bord. Arribant, perd accidentalment la seva partitura de la cançó popular "Turkey in the straw". El full de paper se'l menja una cabra, un dels animals embarcats. Mickey i Minnie utilitzen llavors la cua de l'animal com a maneta i la cabra es converteix en un fonògraf. Mickey segueix utilitzant els objectes i animals de bord com a instruments de música.
El capità Pete, molest pel xivarri, retorna Mickey al treball: és condemnat a pelar patates per a la resta del viatge. Un lloro tempta de divertir-lo però Mickey li llança una patata per fer-ho callar-se. Aquesta escena és la final.

## Referències

* ↑ (anglès) Walt Disney's Mickey Mouse: His Life and Times , Flora O'Brien pàg. 16-17
* ↑ (anglès) Dave Smith, The updated official Encyclopedia pàg. 522
* ↑ «Complete National Film Registry Listing» (en anglès). Film Registry of the National Film Preservation Board. [Consulta: 22 març 2021].
# Chen Man

Chen Man (Pequín, 3 de juny de 1980) és una artista visual xinesa que empra la fotografia, el disseny gràfic, la cinematografia i l'art digital. És coneguda per produir portades per a revistes de moda i per col·laborar amb grans marques internacionals.

## Trajectòria

Nascuda a Pequín el 1980, Chen Man va créixer després de la Revolució Cultural i va formar part de la generació de la política de fill únic. Va assistir a l'Acadèmia Central de Belles Arts i es va graduar el 2005 en disseny gràfic. Als 23 anys, va publicar la seva primera fotografia com a portada de la revista d'art xinesa Vision, encara com a estudiant. El seu estil inicial inclou un ús extensiu d'eines digitals com Adobe Photoshop i Autodesk 3ds Max per a crear una experiència visual extravagant.
Man també és coneguda pels seus retrats pop hiperrealistes com les portades de Whatever the Weather del 2012 que inclou adolescents tibetans d'una escola secundària i que pretenia capturar alguns dels grups ètnics que conformen la Xina en la seva sèrie de fotografies de carnet. Man ha sabut combinar l'estètica contemporània amb la cultura tradicional xinesa a la seva obra.
Man també fa fotografia de moda per a Vogue, Elle, Harper's Bazaar, Marie Claire, I-D, Cosmopolitan i Esquire. El seu estudi, Studio 6, amb seu a Pequín, ha produït campanyes publicitàries per a marques com L'Oréal, Christian Dior, Canon, Guess, Hublot, Sharp, Beats Music, Cadillac, Mercedes-Benz, Volkswagen, Motorola, Adidas, Puma, Converse, Budweiser, Absolut Vodka, etcètera. Treballa sovint amb la maquilladora Toni Lee.

## Referències

* 1 2 «chen man, the chinese princess of fashion photography | read | i-D». Arxivat de l'original el 18 September 2016. [Consulta: 26 juny 2016].
* ↑ «Chen Man: China's Hippest Photographer | The World Of Chinese». www.theworldofchinese.com. Arxivat de l'original el 25 September 2018. [Consulta: 26 juny 2016].
* ↑ Chung, Stephy. «Chen Man: la 'Annie Leibovitz' china que está cambiando cómo el mundo mira a su país» (en castellà), 24-12-2015. [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ "Chen Man: The Beijing girl who wants to bring modernism into her country" Arxivat 20 August 2013 a Wayback Machine., Art Photo Expo. Retrieved 31 March 2013.
# Dofí de flancs blancs de l'Atlàntic

El dofí de flancs blancs de l'Atlàntic (Lagenorhynchus acutus) és un dofí de coloració característica que viu a les aigües temperades fredes de l'oceà Atlàntic nord. És una mica més gros que la majoria dels altres delfínids. Fa una mica més d'un metre de llarg en néixer; assoleix una mida de 280 cm (mascles) i 250 cm (femelles) en la maduresa. Els adults pesen entre 200 i 230 kg. Les femelles assoleixen la maduresa sexual a l'edat de 6-12 anys i els mascles als 7-11 anys.

## Referències

* ↑ Mckenzie, C.; Rogan, E.; Reid, R.; Wells, D. «Concentrations and patterns of organic contaminants in Atlantic white-sided dolphins (Lagenorhynchus acutus) from Irish and Scottish coastal waters.». Environmental Pollution, 98, 1, 1997, pàg. 15-27. DOI: 10.1016/s0269-7491(97)00109-7. PMID: 15093341.
* ↑ Schevill, W. E. «Lagenorhynchus acutus off Cape Cod». Journal of Mammalogy, 37, 1, 1956, pàg. 128-129. DOI: 10.2307/1375559. JSTOR: 1375559.
* ↑ Weinrich, M.T.; Belt, C.R.; Dorin, D. «Behavior And Ecology Of The Atlantic White-Sided Dolphin (Lagenorhynchus acutus) In Coastal New England Waters». Marine Mammal Science, 17, 2, 2001, pàg. 231-248. DOI: 10.1111/j.1748-7692.2001.tb01268.x.
* ↑ «Atlantic White-Sided Dolphin (Lagenorhynchus acutus)». Arxivat de l'original el 27 octubre 2016. [Consulta: 26 octubre 2016].
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Der junge Lord

Der junge Lord (en alemany, El jove Lord) és una òpera còmica en dos actes de Hans Werner Henze sobre un llibret en alemany d'Ingeborg Bachmann, basat en Der Affe als Mensch (El simi entre els humans) de Wilhelm Hauff.
L'estil i la trama deuen molt a l'òpera buffa italiana, amb influències de Vincenzo Bellini i Gioachino Rossini. Andrew Porter ha anotat quatre estils musicals distints en l'òpera, corresponent a quatre nivells diferents de caràcters:
* neoclàssic clàssic, per la gent del poble;
* neostraussià arioso, per l'entrada de Sir Edgar ;
* Un estil "més salvatge, més erràtic", pel circ ambulant;
* estil líric, per la música d'amor de Luise.

## Representacions

L'òpera va ser encarregada pel Deutsche Oper Berlín, on es va estrenar el 7 d'abril de 1965. La producció va ser de Gustav Sellner, i el director va ser Christoph von Dohnányi.

## Funcions i creadors de funció

| Rol | Tipus de veu | Elenc estrena, 7 d'abril de 1965 (Director: Christoph von Dohnányi) |
| Lord Barrett | tenor | Loren Driscoll |
| Luise | soprano | Edith Mathis |
| Baronessa Grünwiesel | mezzosoprano | Patricia Johnson |
| Secretari de Sir Edgar | baríton | Barry McDaniel |
| Armintore | tenor | Günter Treptow |
| Begonia | mezzosoprano | Vera Poc |
| Alcalde | baix-baríton | Manfred Röhrl |
| Hasentreffer | baríton | Ivan Sardi i Emil Graf |
| Frau Hasentreffer | soprano | Lisa Otto |
| Frau von Hufnagel | mezzosoprano | Ruth Hesse |
| Ida | soprano | Bella Jasper |
| Scharf | baríton | Ernst Krukowski |
| Von Mucker | tenor | Helmut Krebs |
| Wilhelm | tenor | Donald Grobe |
| Sir Edgar | paper mut | Otto Graf |

## Enregistraments

* Deutsche Grammophon 445 248-2 (CD reestrena); Edith Mathis, Bella Jasper, Vera Little, Donald Grobe, Barry McDaniel, Patricia Johnson, Loren Driscoll, Manfred Röhrl, Günther Treptow; Schöneberger Sängerknaben; cor i orquestra del Deutsche Oper Berlín; Christoph von Dohnányi, director

## Referències

Notes
* ↑ Batta, 1999, p. 224.
* ↑ Everett Helm, Current Chronicle The Musical Quarterly 52 (1) (January 1966): pp. 101–106.
* ↑ Andrew Porter, "Reports from Abroad: Berlin – Henze's New Opera", The Musical Times, 106 (1468) (June 1965): pp. 453–55.
* ↑ Andrew Porter, "Henze's Young Lord", The Musical Times, 110 (1520) (October 1969): pp. 1028–1030 (1969).
Fonts
* Amadeus Almanac

## Bibliografia

* (castellà) ALIER, Roger. Guia Universal de la ópera. Barcelona, 2007, Ediciones Robinbook. ISBN 978-84-96924-03-1
* Batta, András. Ópera: compositores, obras, intérpretes. Trucatriche, 1999. ISBN 978-3-8290-2830-1.
# Barrera electoral

La barrera electoral (també coneguda com a barrera legal) és la quantitat mínima de vots que necessita una llista electoral per a tenir dret a què li sigui aplicada la fórmula electoral i poder participar així en el repartiment d'escons.
La barrera electoral es fa servir tant en sistemes electorals proporcionals com en sistemes majoritaris amb la fórmula de majoria absoluta. La barrera pot consistir en un percentatge mínim de vots o bé en una quantitat mínima de vots i busca impedir l'excessiva fragmentació de les institucions.
La barrera electoral varia força d'un país a un altre. D'entre els sistemes proporcionals amb una barrera més baixa hom troba Israel, on cal aconseguir un 2% dels vots per entrar al Knesset. A les eleccions al Parlament de Catalunya cal un 3%, mentre que a les eleccions a les Corts Valencianes cal un 5%. A Espanya, la barrera electoral està situada al 3% per a les eleccions al Congrés dels Diputats i al 5% per a les eleccions municipals i al Consell General d'Aran.
També varia el territori en què cal superar la barrera electoral. Així, mentre que a les eleccions al Parlament de Catalunya o al Congrés dels Diputats espanyol la barrera del 3% es calcula circumscripció per circumscripció, en altres comicis es pren en compte el conjunt del territori. Aquest és el cas de les eleccions a les Corts Valencianes o de les eleccions al Bundestag alemany.

## Referències

* ↑ Vegeu l'article 163.1.a de la Llei Orgànica 5/1985, de 19 de juny, del règim electoral general.
* ↑ Vegeu l'article 180 de l'esmentada llei.
* ↑ «Llindar legal / Barrera legal». Gencat. [Consulta: 21 abril 2023].

## Bibliografia

* TORRENS, Xavier: Los sistemas electorales, a CAMINAL BADIA, Miquel (ed.), Manual de Ciencia Política (1999), Madrid: Tecnos. ISBN 84-309-3363-8
# Snegúrotxka (Rimski-Kórsakov)

La donzella de neu (en rus Снегурочка, transliterat Snegúrotxka) és una òpera amb pròleg i quatre actes de Nikolai Rimski-Kórsakov, composta entre 1880 i 1881, amb llibret en rus del mateix compositor basat en l'obra homònima d'Aleksandr Ostrovski (per la qual Txaikovski havia escrit música incidental el 1873). Es va estrenar al Teatre Mariïnski de Sant Petersburg el 29 de gener de 1882 sota la direcció d'Eduard Nápravník. El 1898 fou revisada a l'edició coneguda actualment, i el compositor va expressar diverses les preferències per aquest treball.
És la tercera òpera de les quinze que va compondre Rimski-Kórsakov, la més popular en vida del compositor i que s'ha mantingut com un element bàsic del repertori operístic a Rússia fins al dia d'avui.
La història tracta de l'oposició de forces eternes de la naturalesa i implica les interaccions de caràcters mitològics (gebrada, primavera, esperits del bosc) amb personatges reals (Kupava, Mizguir), i aquells que estan al mig, meitat mítics i meitat reals (la donzella de neu, Lel, Berendei). El compositor va voler distingir musicalment cada grup de caràcters amb els seus propis leitmotiv associats. A més a més d'aquestes distincions, Rimski-Kórsakov va caracteritzar especialment als ciutadans amb melodies folklòriques.

## Referències

* ↑ Halbe, Gregory A. «Music, drama and folklore in Nikolai Rimsky-Korsakov's opera Snegurochka (Snowmaiden)» (en anglès). School of The Ohio State University. [Consulta: 22 abril 2016].

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
Òperes de Rimski-Kórsakov :
La donzella de Pskov (1873)
La nit de maig (1880)
La donzella de neu (1881)
Mlada (1890)
Nit de Nadal (1895)
Sadkó (1896)
Mozart i Salieri (1898)
La boiarda Vera Xeloga (1898)
La núvia del tsar (1898)
El conte del tsar Saltan (1900)
Servília (1901)
Kasxei l'immortal (1902)
Pan voievoda (1903)
La llegenda de la ciutat invisible de Kítej (1905)
El gall d'or (1907) :
# Ciclisme als Jocs Olímpics d'estiu de 2020 - Contrarellotge femenina

L'esdeveniment de contrarellotge per carretera femenina als Jocs Olímpics d'Estiu de 2020 va tenir lloc el 28 de juliol de 2021 al voltant del Circuit de Fuji a la prefectura de Shizuoka.
La cursa va ser guanyada per Annemiek van Vleuten dels Països Baixos, la seva segona medalla olímpica en aquests Jocs. Van Vleuten va establir els temps més ràpids als dos temps intermedis abans de marcar l'únic temps inferior a 31 minuts. Va guanyar per 56 segons sobre la medallista de plata, la suïssa Marlen Reusser. Reusser va marcar el quart i el cinquè millor temps en els dos primers controls de temps, respectivament. El seu darrer terç de cursa li va permetre passar a la segona plaça, convertint-se en l'única corredora en un minut del temps de van Vleuten. La medalla de bronze va ser per a Anna van der Breggen, campiona del món i compatriota de van Vleuten. Va ser més ràpida que Reusser en els dos controls de temps abans que Reusser finalment es va avançar cinc segons a la meta.

## Medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Annemiek van Vleuten (NED) | Marlen Reusser (SUI) | Anna van der Breggen (NED) |

## Llista de països participants

25 ciclistes de 20 nacions van competir a l'esdeveniment.

## Classificació

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «La neerlandesa Van Vleuten, oro en la contrarreloj femenina» (en castellà). Diario Sport, 28-07-2021. [Consulta: 14 agost 2024].
* ↑ «Clasificaciones completas de la contrarreloj femenina» (en castellà). esciclismo, 28-07-2021. [Consulta: 14 agost 2024].
# Oxigenoteràpia

L'oxigenoteràpia és el conjunt d'activitats que permeten introduir oxigen al pacient com a tractament transitori d'una patologia, generalment respiratòria. Aquest tractament pot ser administrat en algunes malalties com les pulmonars, fractures de costelles, després d'una lesió diafragmàtica, etc. L'objectiu és elevar la concentració d'oxigen en sang i teixits fins a restablir-ne la taxa normal. Una concentració excessiva d'oxigen en sang pot produir una depressió respiratòria, o sigui, l'efecte contrari buscat per l'oxigenoteràpia.

## Administració

Es pot administrar amb:
* Ulleres nasals
* Mascareta d'oxigenoteràpia
* Respirador

## La determinació de l'oxigen en sang

La determinació de l'oxigen en sang es pot fer de dues maneres: mitjançant la realització d'una gasometria arterial (determinació dels gasos circulants en sang arterial) i mitjançant la pulsioximetria.

### La gasometria arterial

La gasometria arterial consisteix a punxar una artèria, quasi sempre la radial. S'extreu sang i es determina la concentració d'oxigen i de diòxid de carboni. És la determinació més fiable del grau d'oxigenació dels teixits perquè determina la concentració de l'oxigen transportat per la sang arterial. L'extracció és una mica dolorosa i dificultosa en alguns pacients.

### La pulsioximetria

La pulsioximetria és la mesura de la concentració d'oxigen en la sang en els capil·lars. Es determina de manera contínua i és monitoritzable.

## Referències

* ↑ http://blocs.xtec.cat/caibalexandresatorras/files/2012/03/Oxigenoterapia.pdf
# Usulutan

Usulutan (en castellà Usulután) és la capital administrativa del departament d'Usulutan (El Salvador) i la seva ciutat més gran.
Situada a 90 metres sobre el nivell del mar, té una població estimada de 45.000 persones (2005) i una extensió de 139,75 km². Fou afectada durament pels terratrèmols de gener i febrer del 2001 i per l'huracà Mitch (1998). Va ser fundada pels lenques i més tard conquistada pels pipils i els espanyols. El seu nom prové del lenca Uxulvotan.
# Chi (kana)

En l'escriptura japonesa, ち en hiragana o チ en katakana són dues mores. Es pronuncia com txi en català, és a dir /tʃi/. Ocupen la 34a posició en el sistema modern d'ordenació alfabètica gojūon (五十音), entre む i も. En katakana es pot confondre amb el kanji pel nombre mil (千, sen), que té una grafia similar, però té una pronunciació i significat completament diferent. En fonologia, una mora és la unitat superior al segment i inferior a la síl·laba.
Pot dur l'accent dakuten: ぢ, ヂ, però aquestes formes són poc comunes perquè a la majoria de dialectes es pronuncien ji /ʒi/ igual que じ i ジ. Aquesta característica dialectal s'anomena yotsugana. Principalment representen una consonant sonora (amb rendaku) a meitat d'una paraula composta.
Moltes onomatopeies que comencen amb ち pertanyen a coses petites o ràpides.

## Romanització

* ち, チ es romanitzen com «chi» segons el sistema Hepburn modificat d'acord amb la pronúncia. Es romanitzen com «ti» als sistemes Kunrei-shiki i Nihon-shiki d'acord amb la posició en l'alfabet japonès.
* ぢ, ヂ es romanitzen com «ji» segons el sistema Hepburn modificat d'acord amb la pronúncia. Es romanitzen com «zi» al sistema Kunrei-shiki i com «di» al sistema Nihon-shiki.

## Escriptura

* * El caràcter ち s'escriu amb dos traços:
* Traç horitzontal, d'esquerra a la dreta, lleugerament ascendent.
* Traç vertical, que creua l'anterior, i després dibuixa un arc.
* * El caràcter チ s'escriu amb tres traços:
* Traç obliquo descendent, de dreta a esquerra.
* Traç horitzontal d'esquerra a dreta, dibuixat sota el primer i un xic més llarg.
* Traç vertical descendent, que creua els dos anteriors pel centre, i després es corba a l'esquerra.

## Referències

* ↑ «escriptura japonesa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
* ↑ «mora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fukuda, Hiroko; Gally, Tom (trad.). «Introduction, Words Beginning with ち Chi, Indicating Smallness or Quickness». A: Jazz Up Your Japanese with Onomatopoeia: For All Levels (en anglès). Vertical Inc, 2012, p. 19-20. ISBN 978-1-56836-486-5.
* 1 2 «Romanization of Japanese Kana – Modified Hepburn System» (pdf) (en anglès) p. 2. Government Digital Service (GDS) – The National Archives (Regne Unit), 01-10-2016.

## Bibliografia

* López i Vidal, Lluc López i. L'escriptura japonesa. Editorial UOC, 2008. ISBN 978-84-9788-772-4.
* Nolla i Cabellos, Albert. L’escriptura en kanji (pdf). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, p. 40.
# Ba (mitologia)

El ba era un component de l'ànima per als antics egipcis, concretament la part del seu esperit o força vital que diferenciava cada difunt, com l'equivalent de la personalitat per als vius. S'ha de relacionar amb el ka, o "doble" vital, fet que explica la necessitat d'embalsamar els cossos perquè no es descomponguessin i es perdés aquesta relació.
El ba podia abandonar temporalment el cos i encarnar-se en animals o objectes sagrats per manifestar-se als vius i així actuar de pont entre la vida i la mort. El jeroglífic que la representa és una cigonya o una flama.

## Vegeu també

* Ésser humà (antic Egipte)
# Emblema d'Itàlia

L'emblema d'Itàlia representa la República Italiana des del 5 de maig del 1948. No és un escut d'armes, ja que no fou dissenyat segons les regles heràldiques tradicionals. Abans el Regne d'Itàlia havia utilitzat l'escut d'armes de la Casa de Savoia (de gules, una creu plena d'argent); els suports de l'escut, un lleó rampant d'or a banda i banda, foren substituïts per fasci littori (literalment 'feixos dels lictors'), durant l'època feixista.
Dissenyat per Paolo Paschetto, professor de l'Institut de Belles Arts de Roma, que va guanyar dos cops el concurs públic organitzat per dotar d'un emblema oficial la nova República, l'escut consta d'una estrella de cinc puntes de color blanc perfilada de vermell (l'anomenat Stellone, una icona del Risorgimento), sobreposada damunt una roda dentada de cinc radis, símbol del treball, envoltada d'una branca d'olivera a la destra (símbol de pau, harmonia i germanor), i una de roure a la sinistra (la força i la dignitat del poble italià), passades en sautor i lligades per baix amb una cinta vermella amb la inscripció REPVBBLICA ITALIANA en lletres majúscules de color blanc.

## Escut de la marina

* Escut de la Marina Militare
Des del 1947, la marina de guerra (Marina Militare) utilitza un escut quarterat amb les armes de les antigues Repúbliques Marítimes: el lleó de Sant Marc de Venècia, la creu de gules sobre camper d'argent de Gènova, la creu d'argent sobre camper d'atzur d'Amalfi i la creu d'argent sobre camper de gules de Pisa. L'escut està timbrat per una corona rostrata mural, embellida per proes d'antics vaixells romans.
La marina mercant fa servir el mateix escut però sense la corona i amb el lleó de Sant Marc sostenint l'Evangeli en comptes d'una espasa. Tots dos escuts es col·loquen al centre de la bandera d'Itàlia en els vaixells com a pavelló militar i civil, respectivament.
Les altres forces armades, l'exèrcit de terra i el de l'aire i els carrabiners, tenen també cadascuna els seus escuts respectius.

## Escuts anteriors

* Escut del Regne d'Itàlia, versió de 1870
* Escut del Regne d'Itàlia, versió de 1890
* Escut de la Regia Aeronautica (exèrcit de l'aire) del règim feixista de Mussolini, amb els feixos romans
* Escut de la República Social Italiana, o Repubblica di Salò (1944-1945)

## Vegeu també

* Bandera d'Itàlia