# Àhmad ibn Abd-al-Màlik Sayf-ad-Dawla

Àhmad ibn Abd-al-Màlik Sayf-ad-Dawla (segle XI - 5 de febrer de 1146 $^{(Gregorià)}$) anomenat Sayf al-Dawla ("Espasa de la dinastia"), llatinitzat com Zafadola, va ser l'últim governant de la dinastia Banu Hud. Va governar la gropa de l'Emirat de Saraqusta des del seu castell a la Rueda de Jalón, a l'actual Espanya. Era fill d'Abd-al-Màlik ibn Àhmad Imad-ad-Dawla.
Després que la ciutat de Saragossa fos conquerida pels almoràvits el 1110, ʿAbd al-Malik i Sayf al-Dawla van fugir a Rueda per resistir els invasors. Allà van rebre l'ajuda d'Alfons el Batallador, rei del Aragó. El seu estat es va reduir a les poblacions de Rueda i Borja i i el seu interior. El 1130 va morir ʿAbd al-Malik. L'any 1131 Sayf al-Dawla va enviar missatgers a la cort del rei Alfons VII de Lleó per proposar el seu homenatge a Alfons. Aquest últim va enviar una ambaixada encapçalada pel comte Rodrigo Martínez i el conseller del rei Gutierre Fernández de Castro a Rueda per fer les gestions definitives. El rei taifa i els seus fills van anar a casa d'Alfons, li van lliurar Rueda i es van convertir en els seus vassalls. Alfons al seu torn va donar Sayf al-Dawla. territori al Regne de Toledo i la tasca de defensar un sector de la frontera sud des del Almoràvits.
Sayf al-Dawla va participar en batalles amb els almoràvits a Jaén, Granada i Múrcia, i també va lluitar contra Alfons el Batallador. El 1135 va assistir a la coronació imperial d'Alfons VII a Lleó. Estava defensant la frontera sud el 1146, quan Alfons VII va enviar alguns dels seus principals cavallers: Manrique de Lara, Ponç II de Cabrera i Ermengol VI d'Urgell per assistir-lo. En una disputa amb els cristians, Sayf al-Dawla va ser assassinat durant la Batalla d'al-Lujj, prop de Chinchilla de Montearagón.

## Notes

* ↑ L'autor de la contemporània Chronica Adefonsi imperatoris es refereix a Sayf al-Dawla com a Rex Zafadola sarracenorum', "rei dels sarraïns"

## Referències

* ↑ Ubieto Arteta, 1961, p. 245.
* ↑ Maíllo Salgado i al-Kardabūs, 2008, p. 140 n. 260.
* 1 2 Catlos, 2004, p. 75.
* ↑ Canal Sánchez-Pagín, 2003, p. 47.
* ↑ García-Osuna Rodríguez, 2012, p. 143–44.
* 1 2 García Fitz, 2004, p. 238–40.
* ↑ García-Osuna Rodríguez., 2012, p. 143–44.
* ↑ Barton, 1997, p. 175.

## Bibliografia

* Barton, Simon. The Aristocracy in Twelfth-Century León and Castile. Cambridge University Press, 1997 (Cambridge Studies in Medieval Life and Thought). ISBN 978-052149727-5.
* Canal Sánchez-Pagín, José María «El conde Gómez González de Candespina: su historia y su familia» (en castellà). Anuario de Estudios Medievales, vol. 33, 1, 2003, pàg. 37–68. DOI: 10.3989/aem.2003.v33.i1.197.
* Catlos, Brian A. The Victors and the Vanquished: Christians and Muslims of Catalonia and Aragon, 1050–1300. Cambridge University Press, 2004 (Cambridge Studies in Medieval Life and Thought). ISBN 978-052182234-3.
* García Fitz, Francisco «¿Una "España musulmana, sometida y tributaria"? la España que no fue» (en castellà). Historia. Instituciones. Documentos, vol. 31, 2004, pàg. 227–48.
* García-Osuna Rodríguez, José María Manuel «El rey Alfonso VII "El emperador" de León» (en castellà). Anuario Brigantino, vol. 35, 2012, pàg. 99–160.
* Maíllo Salgado, Felipe; al-Kardabūs, Ibn. Historia de al-Ándalus (en castellà). 3rd. Madrid: Akal, 2008.
* Ubieto Arteta, Antonio «La Historia Roderici y su fecha de redacción» (en castellà). Saitabi: Revista de la Facultat de Geografia i Història, vol. 11, 1961, pàg. 241–46.