OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juli Pons i del Castillo

Juli Pons i del Castillo (Barcelona, 1895 - Barcelona, 1974) fou un pianista i compositor barceloní.

## Biografia

Fou un dels deixebles més importants d'Enric Granados, a l'acadèmia del qual estudià piano. Allà va rebre el premi de la medalla d'or , i més tard (1926), hi exerciria com a professor. Va estudiar harmonia amb Antoni Nicolau, contrapunt amb Eusebi Daniel i composició amb Josep Barberà a l'Escola Municipal de música de Barcelona. Va acabar els seus estudis a París amb el professor Charles Koechlin.
S'inicià com a concertista a la Sala Granados i a la Sala Mozart, punts de partida dels seus concerts a Barcelona, també va actuar a l'Ateneu Barcelonès. Va tocar a Madrid, París, Brussel·les i Suïssa. A Barcelona va actuar periòdicament al Palau de la Música Catalana.
L'any 1926 funda l'associació Juli Pons, amb la funció de proporcionar ensenyament musical a totes aquelles persones que no tinguessin recursos econòmics.
Juli Pons i del Castillo va ser un gran concertista, considerat un dels pianistes que va agafar el llegat d'Enric Granados.

## Obres

* Concert per a piano i orquestra.
* Les tres de Jerusalem.
* Cançons , per a veu i piano
* Quartet, Sonata intercromàtica.
* Pastoral; Valses catalanes.

## Referències

* 1 2 «Juli Pons i del Castillo». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana, Barcelona, 1988, vol.18 p.218
* 1 2 BERGUEDÀ, Montserrat «Pons i del Castillo, Juli», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 8 p. 895

## Bibliografia

* Enciclopèdia Catalana (1988, 2a ed.) Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana.
# Batalla d'Okinawa

La batalla d'Okinawa es va lliurar a l'illa d'Okinawa, a l'arxipèlag de les Ryukyu, entre els Estats Units i el Japó. Tenia el nom en clau de d'Operació Iceberg i va ser el major assalt amfibi de la Guerra del Pacífic. Aquesta batalla i la d'Iwo Jima són les úniques de la Segona Guerra Mundial que es van lluitar en terra japonesa.
Les forces dels Estats Units i del Cos de Marines van enfrontar-se a l'exercit japonès en aquesta batalla de 82 dies, considerada la més sagnant de la Guerra del Pacífic. Amb un gran nombre de baixes de tots dos bàndols, la batalla va ser coneguda com el "tifó d'acer". Okinawa va jugar un paper estratègic en la preparació per a la invasió prevista de les illes japoneses en la recta final de la guerra.

## Referències

* ↑ Appleman, Roy E.; James M. Burns; Russell A. Gugeler; John Stevens (2000). Okinawa: the last battle. Washington, D.C.: Center of Military History, United States Army. pag. 36 (anglès)
* ↑ (anglès) Roger Parkinson, The encyclopedia of modern war, p.242
* 1 2 (anglès) Matthew Allen, Identity and resistance in Okinawa, p.21
* ↑ The American invasion of Okinawa was the largest amphibious assault of World War II (anglès)
* ↑ The United States Navy assembled an unprecedented armada in April 1945 Arxivat 2018-12-16 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ (anglès) Khoon Choy Lee, Japan: between myth and reality, p.42
# Rive Gauche

La Rive Gauche (la Riba Esquerra) és la meitat meridional de París, si es pren com a referència el curs del riu Sena. La meitat septentrional és la Rive Droite. En especial es refereix als barris més pròxims a les illes. El concepte de riba dreta i riba esquerra, a Paris, es relaciona que a la riba esquerra hi ha moltes escoles i universitats, galeries d'art i llibreries mentre que a la dreta, especialment abans de crear-se La Défense, a on es trobaven els bancs, i els eixos comercials i empresarials.
Per això la riba esquerra pot fer pensar a alguns en un estil de vida més aviat bohemi respecte al de la dreta. És el París de Pablo Picasso, Henri Matisse, Ernest Hemingway, F. Scott Fitzergald i desenes d'altres membres de la gran comunitat artística de Montparnasse. Això no compta que els turons de Montmartre i de Buttes-Chaumont, per exemple, també famosos pels artistes de la faràndula i la pintura estan a la part nord. Però és que l'altra diferència és que la riba esquerra es considera que és només la part central a prop de les illes i que els seus habitants repressenta que estan més o menys ben situats, encara que no tant com els del 16è, mentre que els dels altres dos turons han estat tradicionalment de classes populars i revolucionàries.
Alguns dels seus carrers més famosos són el Boulevard Saint-Germain, el Boulevard Saint-Michel o la Rue de Rennes.
El Barri Llatí és una àrea que es troba a la Riba Esquerra de París, al 5è districte i que rep el seu nom del fet que és on es trobava la Sorbona i estava habitat per estudiants que parlaven llatí. Actualment, el barri de Saint Michel i de Saint Germain són de les zones més turístiques de la ciutat i estan plenes de bars, restaurants de menú i botigues de records.

## Vegeu també

* Rive Droite
* Districtes de París
# Dinofícies

Les dinofícies (Dinophyceae) són la principal classe de dinoflagel·lats. Inclou les espècies amb un nucli que roman dinocariont durant tot el cicle cel·lular, que és anomenat per l'etapa haploide, i inclou tots els dinoflagel·lats típics, com Peridinium i Gymnodinium. D'altres són més inusuals, incloent-hi alguns colonials, ameboides o paràsits.
Són organismes unicel·lulars, la majoria biflagel·lats, si bé poden aparèixer formes flagel·lat: cocoides, filamentoses, palmeloides o ameboides, relacionades amb la gran varietat de formes de nutrició. Generalment fotosintètics, encara que també hi ha formes heteròtrofes: sapròfites, paràsites, simbiòtiques i holozoiques. Molts autòtrofs marins són auxòtrofs per diverses vitamines.
Com a pigments tenen: clorofil·la a i c, β-caroteno, xantofil·las, peridinina, neoperidinina, dinoxantina, neodinoxantina i diatoxantina. El material de reserva és el midó.
La paret cel·lular o teca, quan es presenta, està composta fonamentalment de cel·lulosa. Presenten dos flagels, situats en solcs o depressions de la superfície de la cèl·lula. Un flagel acronemàtic (llis, acabat en una fibril·la), de disposició posterior, localitzat en un solc longitudinal. Un altre flagel acintat situat en un solc transversal que permet el gir i el desplaçament.
Les dinofícies es classifiquen per la seva morfologia. Les espècies amb teca es divideixen en quatre ordres, basats en la disposició de les plaques de la seva armadura: Peridiniales (per ex. Peridinium), Gonyaulacales (per ex. Ceratium o Gonyaulax), Dinophysiales (per ex. Dinophysis) i Prorocentrales (per ex. Prorocentrum). Els peridinials són probablement parafilètics respecte als altres i amb els arbres d'ARNr es barregen amb espècies que manquen de teca. Els grups sense teca es considera que són polifilètics i es classifiquen en diversos ordres. Exemples de gèneres són Gymnodinium, Amphidinium, Symbiodinium, Dinamoeba i Pfiesteria.
Un grup de dinoflagel·lats paràsits, els blastodinials, a vegades es classifiquen aquí, encara que altres vegades se'ls assigna la seva pròpia classe de les blastodinofícies.

## Referències

* JF Saldarriaga i cols. «Dinoflagellate Nuclear SSU rRNA Phylogeny Suggests Multiple Plastid Losses and Replacements». Journal of Molecular Evolution, 53, 2001, pàg. 204-213.
* F. J. R. "Max" Taylor «Illumination or confusion? Dinoflagellate molecular phylogenetic dataviewed from a primarily morphological standpoint». Phycological Research, 52, 2004, pàg. 308-324.
# Campionat d'Europa de Futbol sub-23 de la UEFA 1974

El Campionat d'Europa de Futbol sub-23 1974 dura dos anys (1972-1974).

## Fase final
### Quarts de final

| Selecció núm.1 | Resultat global | Selecció núm.2 | Anada | Tornada |
| Hongria | 4:3 | Països Baixos | 3:1 | 1:2 |
| Alemanya Democràtica | 3:1 | Itàlia | 2:1 | 1:0 |
| Polònia | 2:1 | Bulgària | 0:0 | 2:1 |
| URSS | 7:2 | Txecoslovàquia | 6:0 | 1:2 |

### Semi-finals

| Selecció núm.1 | Resultat global | Selecció núm.2 | Anada | Tornada |
| URSS | 2:2 | Hongria | 2:0 | 0:2(pròrroga), 3:4(penals) |
| Alemanya Democràtica | 2:2 | Polònia | 0:0 | 2:2 |

### Final

| Selecció núm.1 | Resultat global | Selecció núm.2 | Anada | Tornada |
| Alemanya Democràtica | 3:6 | Hongria | 3:2 | 0:4 |

## Resultat

* Guanyadors del Campionat d'Europa de Futbol sub-23 de la UEFA 1974 Hongria 1r Títol

## Enllaços externs

* Resultats a uefa.com Arxivat 2010-01-24 a Wayback Machine.
* RSSSF Resultats a rsssf.com
# Orde del Crisantem

L'Orde Suprem del Crisantem (大勲位菊花章 - Daikun'i Kikkashō, literalment Gran Orde de la Insígnia del Crisantem) és la màxima condecoració del Japó. Va ser creat l'any 1876 per l'Emperador Meiji. El collar va ser afegit el 4 de gener de 1888. Si bé tècnicament l'orde només té una única classe, pot ser atorgada amb collar o amb gran cordó (en banda). A diferència de les seves equivalents europees, pot ser atorgada a títol pòstum.
El collar de l'orde només és atorgat a títol pòstum, excepte per l'Emperador regnant, que adquireix el rang automàticament. Es fa una excepció en cas dels caps d'estat estrangers, que poden rebre el collar com a signe d'amistat.
El gran cordó és el màxim honor possible que pot rebre un japonès del seu govern durant la seva vida. A part dels membres de la Família Imperial, només s'han concedit 3 grans cordons a ciutadans en vida i 11 a títol pòstum.
El disseny simbolitza el, una energia tan poderosa com el Sol Naixent.

## Disseny

* La insígnia: Una estrella de 4 puntes en daurat amb raigs d'esmalt blanc. Al centre llueix un disc solar en esmalt vermell (simbolitzant la bandera del Japó). A cadascun de les 4 cantonades hi ha un crisantem en esmalt groc i les fulles en esmalt verd. Penja d'un crisantem en esmalt groc.
* L'estrella: És similar a la insígnia, però en platejat, sense el crisantem de suspensió, però amb un medalló de 8 puntes en daurat (amb 8 raigs en esmalt blanc i l'esmalt del disc solar en vermell situat al centre). Es llueix a l'esquerra del pit.
El collar llueix els 2 caràcters Kanji mei i ji, indicant l'era en què s'instituí l'orde, i usa una forma clàssica, adornat amb crisantems i fulles.
La banda és vermella amb una franja lateral en blau fosc. Penja de l'espatlla esquerra.

## Membres de l'orde
### Família Imperial

* Emperador Akihito del Japó
* Naruhito, Príncep Hereu del Japó
* Príncep Akishino
* Príncep Hitachi
* Príncep Mikasa
* Príncep Tomohito of Mikasa
* Príncep Katsura
* Príncep Takamado

### Gran Cordó (vius)

* Rei Juan Carlos I d'Espanya
* Rei Harald V de Noruega
* Rei Bhumibol Adulyadej de Tailàndia
* Sultà Azlan Shah de Perak
* Antic Primer Ministre Yasuhiro Nakasone
* Príncep Felip, Duc d'Edinburg
* Carles, Príncep de Gal·les

### Gran Cordó (morts)

* El rei Birendra de Nepal
* L'antic primer ministre Noboru Takeshita
* L'antic president dels Estats Units Ronald Reagan

### Collar

* La Reina Elisabet II del Regne Unit
# Singularitat gravitatòria

Una singularitat gravitatòria, també anomenada singularitat de l'espaitemps, és un punt on les quantitats emprades per a mesurar el camp gravitatori esdevenen infinites. Aquestes quantitats inclouen la curvatura de l'espaitemps o la densitat de la matèria. Formalment, un espaitemps amb una singularitat conté geodèsiques que no es poden completar d'una manera suau. El límit d'aquestes geodèsiques és la singularitat.
Els dos tipus més importants de singularitats de l'espaitemps són singularitats de curvatura i singularitats còniques. Les singularitats també es poden dividir segons si estan protegides per un horitzó d'esdeveniments o no. En el darrer cas, se les anomena singularitats nues. D'acord amb la relativitat general, l'univers va començar en una singularitat, a partir de la qual esdevingué una gran explosió (big-bang, en el seu nom popular en anglès). Un altre tipus de singularitat predita per la relativitat general és a l'interior d'un forat negre: qualsevol estel que col·lapsi més enllà d'un cert punt forma un forat negre, a l'interior del qual es forma una singularitat. Aquesta singularitat és del tipus de singularitat de curvatura.

## Referències

* Charles W. Misner; Kip Thorne; John Archibald Wheeler. Gravitation. San Francisco: W. H. Freeman, 1973. ISBN 0-7167-0344-0.
# Campionat de Catalunya d'hoquei sobre herba masculí 1956-1957

El Campionat de Catalunya d'hoquei sobre herba masculí 1956-1957 fou la trenta-sisena edició de la competició. Se celebrà des del de 1956 fins al 10 de març de 1957 i fou organitzada per la Federació Catalana de Hockey. Hi participaren vuit clubs, destacant els equips habituals del campionat com RC Polo, vigent campió, el CD Terrassa, el Club Egara, el FC Barcelona, entre d'altres.
La competició se celebrà durant els caps de setmana de la temporada 1957-1958 i es disputà en format de lliga regular a doble volta, un partit com a local i l'altre com a visitant, amb un total de catorze jornades. La classificació final s'establí d'acord amb els punts totals obtinguts per cada participant en finalitzar el campionat. Els equips obtingueren dos punts per cada victòria, un punt per cada empat i cap punt per cada derrota.
Es proclamà campió el Reial Club de Polo, que aconseguí el seu setzè campionat.

## Clubs participants

* Atlètic Terrassa Hockey Club
* CF Barcelona
* Club Egara
* Júnior Futbol Club
* Pedralbes Hockey Club
* Reial Club de Polo de Barcelona
* Club Deportiu Terrassa
* Terrassa Hockey Club

## Taula de resultats

| Casa \ Fora | ATL | FCB | EGA | JUN | PED | POL | TER | THC |
| Atlètic Terrassa HC | — | | | | | | | |
| CF Barcelona | | — | | | | | | |
| Club Egara | | | — | | | | | |
| Júnior FC | | | | — | | | | |
| Pedralbes HC | | | | | — | | | |
| RC Polo | | | | | | — | | |
| CD Terrassa | | | | | | | — | |
| Terrassa HC | | | | | | | | — |

## Classificació general

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts |
| 1 | RC Polo | 14 | 10 | 3 | 1 | 38 | 10 | +28 | 23 |
| 2 | Club Egara | 14 | 8 | 5 | 1 | 22 | 10 | +12 | 21 |
| 3 | CD Terrassa | 14 | 9 | 3 | 2 | 26 | 19 | +7 | 21 |
| 4 | CF Barcelona | 14 | 6 | 1 | 7 | 15 | 19 | −4 | 13 |
| 5 | Terrassa HC | 14 | 4 | 5 | 5 | 9 | 18 | −9 | 13 |
| 6 | Atlètic Terrassa HC | 14 | 3 | 4 | 7 | 14 | 16 | −2 | 10 |
| 7 | Júnior FC | 14 | 2 | 3 | 9 | 7 | 30 | −23 | 7 |
| 8 | Pedralbes HC | 14 | 0 | 4 | 10 | 8 | 28 | −20 | 4 |
* Campió de Catalunya d'hoquei sobre herba 1956-57
* Reial Club de Polo Setzè títol

## Referències

* ↑ X.X.. «El Real Club Polo campeón regional de hockey de Primera División». El Mundo Deportivo p. 9, 11-03-1957. [Consulta: 13 desembre 2024].
# Vèspids

Els vèspids (Vespidae) són una família d'insectes himenòpters de la superfamília dels vespoïdeus. És un grup cosmopolita amb unes 5.000 espècies que inclou les vespes socials i moltes de les vespes solitàries.

## Sistemàtica

Les subfamílies Polistinae i Vespinae estan compostes només d'espècies eusocials, mentre que les subfamílies Eumeninae, Euparagiinae, i Masarinae estan formades d'espècies amb individus solitaris. Un cas a part és el de la subfamília Stenogastrinae que conté una varietat de formes tant solitàries com socials.
Els polistins (Polistinae) i els vespins (Vespinae), no consumeixen la presa directament, sinó que la masteguen i aquesta massa nutritiva alimenten les larves, i les larves, a canvi, produeixen un líquid clar, amb un alt contingut en aminoàcids, que els adults consumeixen. La composició exacta de l'aminoàcid varia considerablement entre les espècies, però el que sembla clar és que contribueix substancialment a la nutrició dels adults.
Hi ha 6 subfamílies:
* Eumeninae
* Euparagiinae
* Masarinae
* Polistinae
* Stenogastrinae
* Vespinae
A Europa no hi ha individus de les subfamílies Euparagiinae i Stenogastrinae.
Alguns gèneres són els següents:
* Apoica Lepeltier, 1836 Cyberquebec
* Brachygastra Perty, 1833
* Belonogaster Saussure, 1854Cyberquebec
* Delta Saussure, 1855
* Dolichovespula Rohwer, 1916
* Eumenes Latreille, 1802
* Euparagia Cresson, 1879
* Mischocyttarus Saussure, 1853
* Pachodynerus Saussure, 1875
* Paravespula Blüthgen, 1938
* Polistes Latreille, 1802
* Rygchium
* Vespa Linnaeus, 1758
* Vespula Thomson, 1869
Els gèneres europeus són: Vespa, Polistes, Vespula i Dolichovespula.

## Fotos

* Vespa europea
* Rusc de Polistes
* Vespa tropica de l'Índia
* Vespa europea menjant fusta

## Referències

* ↑ Hunt, J. H.; I. Baker; H. G. Baker (1982): "Similarity of amino acids in nectar and larval saliva: the nutritional basis for trophallaxis in social wasps". Evolution 36: 1318-1322
# Bingham Lake

Bingham Lake és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 167 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bingham Lake tenia 167 habitants, 60 habitatges, i 46 famílies. La densitat de població era de 82,7 habitants per km².
Dels 60 habitatges en un 41,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,7% hi vivien parelles casades, en un 11,7% dones solteres, i en un 23,3% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,5% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 27,5% de 45 a 60 i un 7,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 114,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.750 $ i la renda mediana per família de 37.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.083 $ mentre que les dones 17.083 $. La renda per capita de la població era d'11.820 $. Entorn del 4,9% de les famílies i el 14,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bingham Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bingham Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Bandera del Vietnam

La bandera del Vietnam és vermella amb una estrella de cinc puntes groga al centre. Serveix com a bandera del règim comunista que hi ha al país.
La simbologia és la següent: l'etrella representa el Vietnam, mentre que el vermell és la sang vessada per la independència.

## Històric

Pel que fa a les bandes antigues, l'or representa el color de la pell del poble vietnamita i les tres bandes vermelles els territoris de Tonkin, Annam i la Conxinxina. Aquesta bandera fou dissenyada per l'emperador Thành Thái el 1890 i fou represa per l'emperador Bao Daï el 1948.

## Banderes antigues

* Bandera de la Indoxina francesa (1887-1954)
* Bandera de l'Imperi de Vietnam, estat satèl·lit de L'Imperi Japonès (1945)

### Vietnam del Nord

* Bandera del Vietnam del Nord (1945-1955)
* Bandera del Vietnam del Nord (1955-1976)

### Vietnam del Sud

* Bandera del Vietnam del Sud (1955-1975)
* Bandera del Vietnam del Sud (1975-1976)

## Referències

* ↑ «National flag, emblem, anthem, declaration of independence» (en anglès). Govern del Vietnam, 08-05-2022. Arxivat de l'original el 2022-05-08. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «flag of Vietnam» (en anglès). Britannica. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Flag Designer Urban Myths Squelched» (en anglès americà). Embassy of the Socialist Republic of Vietnam in the United States. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Tác giả quốc kỳ: vẫn là dấu chấm hỏi» (en vietnamita). TuoiTre Online, 23-11-2006. [Consulta: 30 octubre 2022].
# Valdemaras Chomičius

Valdemaras Chomičius (nascut el 4 de maig 1959 a Kaunas, Lituània, URSS) és un exjugador de bàsquet lituà.
Jugava a la posició de Base i amidava 192 cm. Fou capità del Žalgiris Kaunas, club amb el qual guanyà tres campionats de l'URSS consecutius, els anys 1985-1987. A més, va jugar al Forum Valladolid, CAI Zaragoza i al Aprimatic Bologna (Sèrie A2) el 1990-1991.
També representà les seleccions de la Unió Soviètica i Lituània, amb les quals assolí nombroses medalles en Jocs Olímpics, Mundials i Europeus.
Com a entrenador, dirigí la selecció lituana i l'UNICS Kazan, com a entrenador assistent.

## Palmarès

* Jocs Olímpics:
** Medalla d'or: 1988
** Medalla de bronze: 1992
* Campionat del Món de bàsquet:
** Medalla d'or: 1982
* Eurobasket:
** Medalla d'or: 1979, 1985
** Medalla d'argent: 1987, 1995
** Medalla de bronze: 1983, 1989
* Lliga soviètica de bàsquet: 1985, 1986, 1987

## Enllaços externs

* Pàgina personal
# Ivans Klementjevs

Ivans Klementjevs (Riga, Unió Soviètica 1960) és un piragüista soviètico-letó, ja retirat, que va destacar a la dècada del 1980 i va guanyar tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 18 de novembre de 1960 a la ciutat de Riga, població que en aquells moments formava part de la Unió Soviètica i que avui en dia és la capital de Letònia. És germà del també piragüista Jefimijs Klementjevs.

## Carrera esportiva

Va participar, als 27 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud), on en representació de la Unió Soviètica aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova masculina de C-1 1000 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), i ja sota representació de Letònia, aconseguí guanyar la medalla de plata en aquesta mateixa prova, un metall que repetí en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units).
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 13 medalles en el Campionat del Món de piragüisme, destacant 7 medalles d'or.

## Carrera política

En retirar-se de la carrera esportiva activa es feu membre del Partit de l'Harmonia Nacional (TSP), esdevenint membre del consell municipal de la ciutat de Riga entre els anys 2001 i 2006. Actualment és diputat del Saeima, el parlament de Letònia, en representació del Partit Harmonia.
# Casa del Baró de la Barre

La Casa del Baró del Barre és un edifici situat al carrer Gran de Gràcia, 190-192 cantonada amb el de Rosa Puig-Rodon de Barcelona, descatalogat a la darrera revisió del Catàleg de Patrimoni dels barris tradicionals del districte de Gràcia. Actualment allotja l'Espai Jove La Fontana.

## Història i descripció

El 1830, Àgata Trilla va establir en emfiteusi set solars de la finca que havia heretat de la seva família a Joan Antoni de la Barre i de Pechman (1770-1851), baró de la Barre. Tot i que inicialment se li va denegar el permís d'obres, l'any següent faria construir una casa a la cantonada dels carrers Gran de Gràcia i de Santa Rosa, que malgrat les reformes i una remunta moderna, encara conserva la loggia que donava al jardí, ara pati del centre que ocupa l'edifici.

## Referències

* ↑ «Pla Especial de Protecció del Patrimoni Històric artístic dels barris tradicionals de la Vila de Gràcia», 23-12-2020.
* ↑ Farré, Natàlia «Gràcia protegeix la seva identitat a través del patrimoni». El Periódico, 15-02-2020.
* ↑ «Coneix La Fontana».
* ↑ Fraiz Ordóñez, Jesús «La Mirada del Lector: Estrella, el cine de Barcelona que no existió». La Vanguardia, 04-09-2021.
* ↑ «Juan Antonio de la Barre y Pechman». Db-e. Real Academia de la Historia.
* ↑ «Baró de la Barre. Barri de Gràcia. Solars. Construir set cases». C.XIV Obreria C-142/1830-096. AHCB, 03-06-1830.
* ↑ «Joan de la Barre. Baró de la Barre. Santa Magdalena, contigu a (Gràcia). Edificar planta baixa i pis amb balcó. Josep Mas i Vila». C.XIV Obreria C-109. AHCB, 22-07-1831.
* ↑ «Casa del Baró del Barre». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Vegeu també

* Casa-fàbrica Esteve

## Enllaços externs

* «Casa del Baró del Barre». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «10/02/2016 Casa del Baró de la Barre». Redescubriendo Barcelona y más allá. Ramón Sales Encines, 23-02-2016.