OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Determinació del sexe

La determinació del sexe és el resultat d'una sèrie de mecanismes que afavoreixen que un determinat individu sigui i es comporti com a mascle o femella.
En els cargols no hi ha cap determinació, ja que tots els individus són hermafrodites i produeixen tant esperma com òvuls. En una espècie de cucs, de la classe dels poliquets, els individus joves són mascles i els adults femelles; a més les femelles joves mantenen la capacitat de tornar a ser mascles, si no n'hi ha en un grup de femelles que comparteixin un ambient tancat. En una espècie de peixos només l'individu més gran és mascle però quan es mor una de les femelles més grans es converteix en mascle. En els cocodrils i en altres rèptils, el sexe es determina per la temperatura d'incubació dels ous. Hi ha alguna espècie de llangardaixos formades només per individus femella, que són partenogenètiques, però que necessiten un conat de coit entre dues femelles per desencadenar la reproducció de cadascuna.
En mamífers el sexe bàsic és el femení, perquè en el cos de les femelles hi ha tots els elements bàsics per la reproducció, inclosos els gamets. A partir de l'esquema bàsic de femella pot donar-se o no una diferenciació cap al sexe masculí. És important tenir ben present aquest esquema bàsic que ajudarà a comprendre millor totes les qüestions relatives al sexe i a la sexualitat. També cal tenir en compte que són les femelles les qui ponen o pareixen i que n'hi hauria prou amb pocs mascles per fecundar-les totes.
Així doncs, en esquema, un nou individu d'una espècie sexuada serà una femella, si no hi ha res que provoqui un canvi. En el cas dels mamífers la determinació del sexe ve propiciada per uns quants gens del cromosoma sexual Y. Aquesta petita seqüència genètica afavoreix que la gònada primitiva es converteixi en un testicle, invertint la tendència a que es formi un ovari. La testosterona que comença a segregar el testicle inicia i manté totes les transformacions necessàries per a obtenir un mascle.
La reproducció sexual és només una més d'entre les formes de reproducció dels éssers vius, tot i que ha tingut molt d'èxit evolutiu, per la variació genètica que propicia més oportunitat de sobreviure a una determinada espècie, en circumstàncies adverses o per canvis bruscos.
# Bucèfala i Nicea

Bucèfala (grec antic: Βουκεφάλα) i Nicea (Νίκαια) foren dues ciutats fundades per Alexandre el Gran a banda i banda del riu Hidaspes (que avui en dia es coneix com a Jhelum i flueix pel Pakistan) durant la seva invasió del subcontinent indi. Les ciutats, dues de les moltes establertes per Alexandre, foren construïdes al poc de la seva victòria sobre el rei indi Poros a la batalla de l'Hidaspes, a principis del 326 aC.
A la batalla va morir el seu cavall Bucèfal. Bucèfala segurament era propera a la moderna Jalalpur Sharif.

## Notes

* ↑ Alternativament, Bucefalea (Βουκεφάλεια), Bucèfales (Βουκέφαλα), Bucefàlia (Βουκεφαλία) o Alexandria Bucèfala (Αλεξάνδρεια Βουκέφαλος).

## Referències

* ↑ De Montoliu i Vergés, 1935, p. 150.
* ↑ Noël Antoine Pluche. Concordia de la geografia de los diferentes tiempos, y descripcion de las colonias antiguas y modernas. en la Oficina de Pantaleon Aznar, 1784, p. 289-.

## Bibliografia

* De Montoliu, M.; Vergés, J. «Lèxic dels noms propis». A: Quint Curci Rufus. Història d'Alexandre el Gran. Volum III. Fundació Bernat Metge, 1935. ISBN 9788472259195.
# Agis I

Agis I (grec antic: Ἄγις) fou rei d'Esparta. Fill d'Eurístenes i d'Anaxandra, l'inici del seu regnat és situat el 1032 aC i segons Eusebi només va regnar un any, però segons Apol·lodor d'Atenes en va regnar 31. El seu col·lega al tron fou Soos.
Durant el regnat del seu pare, els pobles conquerits foren igualats amb drets polítics als conqueridors doris espartans, però Agis I va tornar a la situació anterior, i els va prendre altra vegada els drets, deixant-los com a esclaus dels espartans. Això va provocar una revolta a la ciutat d'Helos que fou reprimida, però de la que van sorgir el nom de la classe de sotmesos coneguts com a hilotes.
S'atribueix a aquest rei l'enviament d'una colònia a Creta dirigida per Pol·lis i Delfos.
Aquest rei fou l'antecessor de la línia reial espartana dels agíades.

## Referències

* 1 2 Pausanias. The Description of Greece. vol.1. R. Priestley, 1824, p. 234.
* ↑ Eusebi de Cesarea, Chronicon i. p. 166
* 1 2 Mason, Charles Peter. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. 1. Little, Brown and Company, 1867, p. 71–72. «Agis (1)»
* ↑ Smith, William. «Agis I.». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 71.
Viccionari
# Sogdià de Pèrsia

Sogdià (en llatí Sogdianus, en grec antic Σογδιανός) va ser "Rei de reis" de l'Imperi Persa l'any 424 aC, durant uns sis mesos i mig. Ctèsies de Cnidos l'anomena Secundià (Secundianus, Σεκυνδιανός).
Va ser un dels fills il·legítims d'Artaxerxes I de Pèrsia i de la seva concubina Alogine de Babel. Mort el seu pare el tron va passar a Xerxes II de Pèrsia, el fill legítim, però Sogdià es va proclamar rei i la regió de la Susiana el va reconèixer. El febrer del 423 aC, va fer matar son germanastre Xerxes II, que l'havien reconegut a Persèpolis, al cap de dos mesos de que prengués possessió.
El 10 de gener del 423 aC un altre germanastre, Darios II, anomenat Ocos, sàtrapa d'Hircània, ja feia servir el títol de "Rei de reis" però probablement no era encara reconegut per cap més satrapia que la seva. Sogdià, després de la mort de Xerxes, va ser reconegut com a rei a Mèdia, Babilònia i Egipte però no va governar gaire temps. Ocos el va fer assassinar al cap de poc temps, potser al mes de juliol del 423 aC, i va assolir el tron amb el nom de Darios II de Pèrsia.

## Referències

* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XII, 71
* ↑ Smith, William (ed.). «Sogdianus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 22 octubre 2021].
| Precedit per: Xerxes II de Pèrsia | Imperi Persa (Dinastia Aquemènida) | Succeït per: Darios II de Pèrsia Ocos |
# Alfred Gusenbauer

Dr. Alfred Gusenbauer (Sankt Pölten, Baixa Àustria 1960), polític, fou el líder del SPÖ (Partit Socialdemòcrata d'Àustria), des del 2000 fins al 2008. Fou el Canceller d'Àustria, des de l'11 de gener de 2007 fins al 2 de desembre de 2008, després de la victòria del SPÖ en les eleccions de l'1 d'octubre de 2006.

## Infància i estudis

Va néixer el 8 de febrer de 1960 a Sankt Pölten, a la regió de la Baixa Àustria, una regió situada a l'est d'Àustria. Va anar a l'escola a Wieselburg, més tard va estudiar ciències polítiques, filosofia i jurisprudència, a la Universitat de Viena, on va doctorar-se en ciències polítiques.

## Política

El 2000 va ser nomenat President de l'SPÖ, succeint a Viktor Klima.

## Canceller d'Àustria

En les eleccions legislatives austríaques de 2006 de l'1 d'octubre, Gusenbauer va guanyar, però va tenir una insuficient majoria per governar en solitari. Després de molts acords, en va arribar a una amb el Partit Popular d'Àustria (ÖVP), d'aquesta manera Gusenbauer va ser nomenat Canceller d'Àustria l'11 de gener de 2007, amb 7 ministres de l'SPÖ i 7 de l'ÖVP. El 16 de juny de 2008 Gusenbauer dimití com a líder de l'SPÖ i hi col·locà a l'aleshores Ministre d'Infraestructures Werner Faymann. El 7 de juliol de 2008 l'ÖVP va anunciar que sortia de la coalició per falta de consens polític deixant el govern en minoria, això l'obligà a convocar eleccions anticipades per al 28 de setembre del mateix any. Alfred Gusenbauer no es va presentar a la reelecció com a canceller i el seu lloc va ser ocupat pel president del partit, Werner Faymann.

## Referències

* 1 2 «Alfred Gusenbauer, politician and consultant - Biography». [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ Esteban, Pilar. «Bipartidisme històric a Àustria». Avui, 15-03-2009. [Consulta: 13 març 2025].

## Vegeu també

* Gabinet de govern d'Àustria 2007-2008
# Pobles indígenes de Sud-amèrica

Amerindi sud-americà és un individu de raça ameríndia i que encara parla llengües ameríndies, i que viu als estats d'Amèrica Central i Amèrica del Sud. Es diferencien dels amerindis nord-americans per l'alt grau de mestissatge cultural i racial que ha configurat els estats on hi viuen, de manera que molts han adoptat l'espanyol o el portuguès com a idioma, i han fet simbiosi de les religions catòlica i protestant amb les diferents creences animistes. A diferència d'Amèrica del Nord, a Amèrica del Sud, algunes de les llengües ameríndies (quítxua, aimara, nàhuatl, guaraní) encara són llengües vehiculars i d'intercomunicació ètnica entre membres d'ètnies diferents.
El percentatge de població indígena arreu d'Amèrica es pot veure en aquest quadre:
Població indígena d'Amèrica¹ percentatge estimat de la població total dels països :
| País | Indígenes | Mestissos | Combinats |
| Argentina$^3$ | [?] | [?] | [?] |
| Bolívia | 55% | 30% | 85% |
| Brasil$^4$ | 0,4% | [?] | [?] |
| Canadà⁵ | 1.9%⁶ | 2,7% | 4,6% |
| Xile | 3% | [?] | [?] |
| Cuba² | 0% | NA | NA |
| Costa Rica$^3$ | [?] | [?] | [?] |
| Colòmbia | [?] | 58% | [?] |
| República Dominicana | 0% | 0% | 0%. |
| Guatemala | 44% | 52% | 96% |
| Equador | 25% | 55% | 80% |
| El Salvador | 5% | 94% | 99% |
| Guaiana Francesa, Guyana i Surinam | 5 – 20% | [?] | [?] |
| Hondures | 7% | 90% | 97% |
| Mèxic | 10-30% | 60-80% | 90% |
| Nicaragua | 5% | 69% | 74% |
| Panamà | 6% | 70% | 76% |
| Paraguai | 5% | 93,3% | 98,3% |
| Perú | 45% | 37% | 82% |
| Veneçuela | 2% | 69% | 71% |
| Estats Units⁶ | [?] | [?] | 1,5% |
| Uruguai | 0% | 8% | 8% |
| ¹ Font : The World Factbook 1999, Central Intelligence Agency. ² 85% $^4$ 2000 Cens del Brasil ⁵ Cens del Canadà 2001 ⁶ Cens dels EUA 2000 $^7$ 1,9% únicament per origen, per identitat aborigen son el 3.3% ||||
Es diferencien dels amerindis nord-americans per l'existència de grans centres culturals (asteca, maia, inca) i pel diferent tipus de colonització al que el van sotmetre els conqueridors:
* Per una banda, hi ha l'Amèrica Central, seu de les civilitzacions asteca i maia, que es van estendre no sols a Mèxic, sinó també a Guatemala, Belize i part d'Hondures i El Salvador.
* Alguns pobles aïllats amb forta influència als estats de l'istme de Panamà, com els miskito de Nicaragua i els kuna de Panamà, així com els garífuna, mestissos de negre i amerindi.
* Les cultures de la zona de l'Orinoco, zona cultural de parla xibxa i arauac que inclou la major part dels Amerindis de Colòmbia i dels Amerindis de Veneçuela.
* Els pobles de l'Amazònia i del Paraguai. Molts són extints darrerament. La llengua guaraní encara és vehicular, i és cooficial al Paraguai.
* Els pobles de l'Altiplà Andí (Equador, Perú i Bolívia), centre de la cultura inca i dominat per les ètnies de parla quítxua i aimara
* Els pobles de la Pampa argentina i els maputxe de Xile.
* Els pobles de la Terra de Foc, gairebé extints.

## Enllaços externs

* Indígenes bolivians i la seva cultura Arxivat 2016-04-07 a Wayback Machine.
* Fotos d'indígenes de Mèxic, Guatemala i Perú Arxivat 2015-11-02 a Wayback Machine.
# Occipital

L'os occipital és un os del crani, pla, imparell, central i simètric de forma romboidea amb dues cares, posteroinferior i anterosuperior, quatre vores i quatre angles.
Es troba en la part posterior inferior i mitjana del crani, darrere de l'esfenoide i damunt de l'atles. S'articula a més amb els parietals i amb els temporals pels costats.

## Vegeu també

* Occípit
# Rima masculina

En la mètrica poètica catalana, rima masculina fa referència a les rimes en paraula aguda. Per extensió es coneixen com a versos masculins aquells que tenen una rima masculina.
Aquelles rimes que no són masculines són conegudes com a rimes femenines (rimes en paraules planes o esdrúixoles).
Exemple:
En ma terra del Vallès a tres turons fan una serra, b quatre pins, un bosc espès, a cinc quarteres massa terra. b Com el Vallès no hi ha res ! a
Última síl·laba és masculina i posem "a", en canvi penúltima síl·laba és femenina, per tant la és la "b"
       Pere Quart, Corrandes d'exili
En aquest exemple els versos "a" acaben en rima masculina, mentre que els versos "b" acaben en rima femenina.
# Estrenyecaps

L'estrenyecaps, serracaps, capçó, capell / barret / bonet de dormir o barreta (a l'Alguer) és una gorra de tela blana portada per dormir, sovint amb pijames o una camisa de camisa de nit. Són similars a les gorres portades a l'hivern en climes freds d'Europa del Nord. Eren especialment comunes abans que la calefacció central esdevingués corrent, quan les temperatures davallaven durant els mesos d'hivern.
Els serracaps de les dones normalment consistien en una peça llarga de tela embolicada al voltant del cap. Els capçons del homes estaven tradicionalment acabats en punta, amb una part superior més llarga, normalment acompanyat per una bola d'alguna classe, que s'emprava de manera semblant a un tapacolls. Mantenia el coll calent tot i que no era tan llarg per poder-lo embolicar al voltant del coll i podia donar lloc al risc d'estrangulació.
Estava molt en voga a Europa al segle XVIII, en què els homes tenien sovint el crani ranat per dur perruques. Era de cotó, seda o vellut. Es portava a l'interior de casa, no només per dormir.
Els estrenyecaps no es fan servir gaire en temps moderns. Són sovint presentat en els dibuixos o en els films d'animació com a part de la vestimenta nocturna.

## Vegeu també

* Barretina
* Barretina frígia
* Còfia
* Gorra

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 27 gener 2022].
* ↑ Benjamin Bell. A System of Surgery. Bell & Bradfute [and 8 others], 1801, p. 468–.
# Terratrèmol de San Francisco de 1906

El terratrèmol de San Francisco de 1906 fou un terratrèmol que va afectar la ciutat californiana de San Francisco a les 5 de la matinada del dia 18 d'abril de 1906.
Va tenir una intensitat a l'Escala de Mercalli de VIII a la ciutat, però va arribar a intensitat IX a Santa Rosa (Califòrnia) on la devastació va ser total, convertint-se en una de les principals catàstrofes naturals del segle xx. És àmpliament acceptat un valor en l'Escala sismològica de magnitud de moment de 7,8.
L'epicentre del sisme va estar situat a Mussel Rock, a la costa de Daly City i va provocar la ruptura de la falla de San Andrés. Al moviment de terra li seguí una onada d'incendis que van devastar la ciutat. Les víctimes mortals s'estimen entre 3.000 i 6.000 una part d'ells a ciutats del voltant de la badia. Unes 225.000 persones, d'un total dels 400.000 habitants de San Francisco es quedaren sense habitatge. Com a conseqüència d'aquest terratrèmol es va afavorir que la ciutat de Los Angeles substituís a San Francisco com a capital econòmica de Califòrnia.

## Referències

* ↑ Slavicek, Louise Chipley. The San Francisco Earthquake and Fire Of 1906 (en anglès). Infobase Publishing, 2009, p. 49. ISBN 1438118163.
* ↑ John Dvorak Arxivat 2008-07-25 a Wayback Machine. "San Francisco Then and Now," American Heritage, abril/maig de 2006.
* ↑ Where can I learn more about the 1906 Earthquake?, Berkeley Seismological Laboratory.
* ↑ «Officials unmoved by quake notoriety» (en anglès). SF Gate, 11-04-2004. [Consulta: 24 gener 2014].
* ↑ «Casualties and damage after the 1906 Earthquake» (en anglès). Earthquake Hazards Program. U.S. Department of the Interior. [Consulta: 25 gener 2015].
# Boscaler del Kinabalu

El boscaler del Kinabalu (Locustella accentor) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). És endèmic de l'illa de Borneo (Malàisia). Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Boscaler del Kinabalu». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 16 agost 2023 (català)
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 602. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Friendly Grasshopper-warbler. Locustella accentor» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 16 agost 2023].
# Carles Barba Masagué

Carles Barba Masagué, o Carlos Barba, (Terrassa (Vallès Occidental), 21 de març 1923 - 10 de novembre 2020) fou un empresari i director de cinema documental.
Va estudiar a l'Escola Pia de Terrassa, va llicenciar-se com a perit mercantil i comercià amb matèries primeres tèxtils. Com molts amateurs, va descobrir la seva passió prioritària d'una manera espontània, registrant en imatges les seves vivències.
El seu cinema constitueix un documental de l'època franquista, majoritàriament en llengua catalana, documentant la societat burgesa que freqüentava, per exemple, el Club de Polo, però també les condicions de vida dels immigrants, fent-se acompanyar per Francesc Candel. Els seus guions destil·len un humor agredolç i va més enllà del que estava permès, amb una certa ambigüitat, presentant les dues cares més oposades de la moral social d'aquella època. Ell mateix accepta que, de vegades, ha estat cruel en els seus plantejaments.
El crític Jordi Tomàs defineix Carles Barba com un director que practica un documental allunyat dels cànons tradicionals, amb ironia i una quantitat quasi calidoscòpica d'imatges aparentment inconnexes, que per la màgia d'un incisiu comentari i un muntatge vertebrador adquireixen coherència. Un ritme àgil i l'abundància d'una interessant tipologia humana, amb clares reminiscències fellinianes, són també característiques definidores del seu cinema.
Obtingué el reconeixement diversos cops del Concurso Nacional de Cinema Amateur convocat pel CEC amb les pel·lícules ¡A mí Paris!, "Pinceladas romanas", “Barcelona, Barcelona" i “Barcelona Show”. És guanyador del primer premi al Concurso Nacional de Segovia amb “Los Sanfermines”. Guanyà dos cops el llavors dit Premio Ciudad de Barcelona, amb els films Primera Copa del Mundo Barcelona (1971) i Aspectes i Personatges de Barcelona (1964). Guanyà també el Premio Cinematográfico de Turismo amb el documental "Todo júbilo es hoy la gran Toledo".

## Referències

* 1 2 3 4 «Carles Barba Masagué, premi Terrasenc de l'Any 2004 (glossa de Manel Sarrau Galí)». Arxivat de l'original el 2016-03-13. [Consulta: 27 desembre 2015].
* ↑ «Carles Barba Masagué». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
* 1 2 «Diari Ara - Filmar el món i la pròpia vida - Carles Barba Masagué, comerciant tèxtil i cineasta». [Consulta: 19 setembre 2015].
* ↑ Tomás, Jordi. El cinema amateur a Catalunya. Barcelona: ICIC, Filmoteca de Catalunya, 2009.
* ↑ Wennberg, R.N. «[http://hemeroteca.lavanguardia.com/preview/1968/06/07/pagina-33/34327494/pdf.html?search=%22carlos%20Barba%22%20documental TARRASA: Distinciones del Concurso Nacional de Cine Amateur para obras de cineístas de la comarca]». La Vanguardia, 07-06-1968, pàg. 33.
* ↑ «Cineísta tarrasense «amateur» galardonado». La Vanguardia Española, 21-10-1967, pàg. 57.
* ↑ YouTube i Vimeo disposen d'alguns dels documentals complerts
* ↑ «La Vanguardia, jueves, 27 enero 1972, página 23».
* ↑ «Entrega de los premios cinematográficos de turismo». La Vanguardia, 15-07-1969, pàg. 55.

## Enllaços externs

* Documentals disponibles a Vimeo i YouTube
# Disfunció sexual

Una disfunció sexual és qualsevol trastorn o problema que afecti l'àrea del gaudiment de la sexualitat humana. Les disfuncions sexuals poden tenir diferents causes d'ordre físic o psíquic i, freqüentment, són mixtes. Com a possibles causes físiques podem trobar-hi diferents malalties orgàniques, com la diabetis, la hipertensió arterial, el càncer, les cardiopaties greus, diverses malalties neurològiques. També és freqüent que siguin secundàries a diversos medicaments com els antidepressius, els diürètics, els sedants, els antihipertensius. També l'alcohol, el tabac i diverses drogues afecten negativament la sexualitat. Com a causes psíquiques comunes hi ha els dèficits educatius, una visió moral massa estricta, el fonamentalisme religiós, els antecedents d'abús sexual o d'agressió sexual, la reacció davant d'alguna malaltia física i els trastorns psiquiàtrics.
* Addicció al sexe
* Desig sexual inhibit
* Disfunció orgàsmica
* Disfunció erèctil (Impotència)
* Ejaculació precoç
* Ejaculació retardada
* Parafílies
* Vaginisme
# Eleccions al Parlament Europeu de 1979 (Alemanya Occidental)

Les eleccions al Parlament Europeu de 1979 a Alemanya Occidental van ser les eleccions celebrades el 10 de juny per a escollir als 81 eurodiputats alemanys per a la I legislatura del Parlament Europeu. D'aquests diputats, 78 s'escollien amb sufragi directe i 3 d'ells per part de la Cambra de Diputats de Berlín, per l'estatus especial de Berlín Occidental. Les eleccions van tenir lloc el mateix dia que les eleccions regionals de Saarland.

## Resultats

Els partits de l'oposició, la Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya i la Unió Social Cristiana de Baviera, van obtenir junts més vots i escons que la coalició governant del Partit Socialdemòcrata d'Alemanya i el Partit Democràtic Lliure. Els dos partits conservadors van aconseguir 13.700.205 de vots i 40 eurodiputats directes enfront dels 13.032.666 i 38 escons dels socialdemòcrates i liberals.
A més, l'associació política Els Verds es va constituir com el primer espai verd en l'àmbit estatal, i tot i que va fracassar pel llindar mínim del 5% dels vots, el bon resultat aconseguit (3,2%) i el finançament del partit resultant, de 4,5 milions de marcs, van portar a la fundació del partit federal Els Verds el 1980.
Per acabar, Berlín Occidental, a causa del seu estatus especial, no podia participar de les eleccions. Si bé, el govern de la ciutat va elegir directament tres diputats: 2 de la Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya i 1 del Partit Socialdemòcrata d'Alemanya.
| Candidatura | Facció europea | Sufragis | Sufragis | Escons | Escons |
| Candidatura | Facció europea | Vots | % | Dip. | Dif. |
| Partit Socialdemòcrata d'Alemanya (SPD) | UPSCE | 11.370.045 | 40,83% | 34 | |
| Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya (CDU) | PPE | 10.883.085 | 39,08% | 32 | |
| Unió Social Cristiana de Baviera (CSU) | PPE | 2.817.120 | 10,12% | 8 | |
| Partit Liberal Demòcrata | LDE | 1.662.621 | 5,97% | 4 | |
| Els Verds (GRÜNE) | | 893.683 | 3,21% | | |
| Partit Comunista Alemany | | 112.055 | 0,40% | | |
| Partit Popular Bavarès | | 45.311 | 0,16% | | |
| Partit Europeu dels Treballadors | | 31.822 | 0,11% | | |
| Centre | | 31.367 | 0,11% | | |
| Vots a candidatures | Vots a candidatures | 26.671.851 | 99,10% | 78 | |
| Vots nuls o no vàlids | Vots nuls o no vàlids | 251.763 | 0,90% | Bundesamt | Bundesamt |
| Vots emesos | Vots emesos | 26.923.614 | 65,73% | Bundesamt | Bundesamt |
| Cens total | Cens total | 42.751.940 | | Bundesamt | Bundesamt |

## Referències

* ↑ «Decissió 76/787» (en anglès). Consell de la Unió Europea, 08-10-1976. [Consulta: 17 juliol 2024].
* 1 2 «Eleccions al Parlament Europeu de 1979» (en anglès). Bundesamt. [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ «Alemanya des de 1945. Eleccions al Parlament Europeu. Berlín Oest» (en alemany). Wahlen in Deutschland. [Consulta: 13 juliol 2024].