OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frutiger Arabic

La Frutiger Arabic és una tipografia àrab creada per la dissenyadora libanesa Nadine Chahine el 2007, assessorada pel tipògraf suís per Adrian Frutiger durant el procés de creació. Es basa en la cal·ligrafia cúfica, tot i que incorpora aspectes de la cal·ligrafia ruqa i formes de la naji. Es pot descriure com una cúfica humanista, molt estructural i geomètrica.
Forma part de la família tipogràfica Frutiger, ideada per Adrian Frutiger. Encara que la primera Frutiger de la sèrie, de l'any 1968, és una lletra de pal sec, més tard es va anar ampliant i actualment consta també d'una Frutiger Serif i de models ornamentals com la Frutiger Stones i la Frutiger Symbols. Frutiger, doncs, es podria considerar un clan tipogràfic que reuneix famílies corresponents a diferents classes tipogràfiques, però que tenen unes característiques comunes pel que fa a disseny i proporcions, dins del qual encaixa la Frutiger Arabic.
En aquest sentit, igual que la Frutiger original, el disseny de la Frutiger Arabic està dirigit a aplicacions de senyalització, però també és molt adequada per a dispositius de baixa resolució de pantalla, per a crear identitat corporativa i per a aplicacions de marca. És compatible tant per escriure l'àrab com el persa i l'urdú.
La Frutiger Arabic inclou la part bàsica de la Frutiger americana i suport per als idiomes àrab, persa i urdú, així com els números proporcionals i tabulars per als idiomes suportats.

## Història

A principis de 2004, la Universitat Americana de Beirut va proposar a Nadine Chahine dissenyar una companya àrab per a la tipografia Frutiger, creada com a tipografia de senyalització. El setembre de 2004, la dissenyadora va presentar el seu projecte a Adrian Frutiger amb resultats satisfactoris. Va ser el punt de partida per desenvolupar el projecte de Frutiger Arabic.
Inicialment, el disseny era geomètricament més fort que la Frutiger. Per aquest motiu va servir com a punt de partida per a dos tipus de lletra: la Frutiger Arabic, amb formes més humanistes i la Janna, més geomètrica.
El disseny de Frutiger Arabic es va desenvolupar durant tres anys, a causa de la dificultat d'aconseguir un estil cúfic convenient per a l'exhibició. La barreja d'estils cúfic, naskh i ruqaa fa que aquesta lletra tipogràfica tingui un sabor únic, amb un aspecte formal, professional, però també amigable i càlida.

## Família tipogràfica

* Frutiger Arabic 45 Light
* Frutiger Arabic 55 Roman
* Frutiger Arabic 65 Bold
* Frutiger Arabic 75 Black
* Frutiger Arabic 47 Condensed Light
* Frutiger Arabic 57 Condensed
* Frutiger Arabic 67 Condensed Bold
* Frutiger Arabic 77 Condensed Black

## Referències

* 1 2 3 4 «Arabic Type and Typography». Arxivat de l'original el 2011-02-06. [Consulta: 9 febrer 2011].
* ↑ «Frutiger Arabic$^®$» (en francès). MyFonts. Monotype. [Consulta: 23 desembre 2024].
# Hogarthita

La hogarthita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Donald David Hogarth (1927, Toronto, Ontario, Canadà - 4 de desembre de 2019, Canadà), professor al Departament de Ciències de la Terra a la Universitat d'Ottawa, en reconeixement de les seves contribucions a la mineralogia i a la geologia de la província de Grenville, i a la nomenclatura del grup del piroclor.

## Característiques

La hogarthita és un filosilicat de fórmula química (Na,K)₂CaTi₂Si$_{10}$O$_{26}$·8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009, sent publicada per primera vegada el 2015. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hogarthita pertany a «09.DP - Estructures transicionals ino-filosilicats» juntament amb els següents minerals: melifanita, leucosfenita, prehnita, amstal·lita, kvanefjeldita, lemoynita, natrolemoynita i altisita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Canadenc de la Natura, al Quebec (Canadà), amb el número de catàleg: cmnmc 86086.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Poudrette, situada al mont Saint-Hilaire, dins el municipi regional de comtat de La Vallée-du-Richelieu, a Montérégie (Quebec, Canadà), on es troba en forma d'agregats cristal·lins densos i radials. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Hogarthite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 novembre 2021].
# Badia de Sant Feliu

La badia de Sant Feliu és una badia de la mar Mediterrània situada a la costa del Baix Empordà, davant de la ciutat de Sant Feliu de Guíxols. S'estén des de la punta de Garbí, a ponent, fins a la punta del Molar, a llevant. Està encerclada per serres que davallen cap el mar i encaren la ciutat cap a migdia, amb el Puig de les Forques, de 78 m, a llevant, i la muntanya del Castellar o de Sant Elm, de 99 m, a garbí. Hi desemboquen la riera del Monestir, que desemboca a ponent de la badia, formada dins la ciutat per les rieres de Sant Amanç i de les Comes, i la riera de Tueda, que desemboca a llevant de la mateixa badia.
La punta dels Guíxols, un promontori granític, on al segle IV aC s'hi establí un poblat iber, divideix la badia en dos, amb la platja de l'Abric, actual platja de Sant Feliu, a ponent, i la platja de Calassanç a llevant, on el 1904 es començà a construir el port de Sant Feliu de Guíxols, amb l'escullera que tanca la badia.

## Construcció del port

La badia conforma un port natural, però abans de la construcció de l'escullera, els temporals podien provocar importants danys, com va succeir el 27 d'octubre de 1882 al matí, quan un violent temporal del sud va trencar totes les amarres de dues embarcacions que hi estaven amarrades: el llagut Pepito, de Sant Feliu, i el bergantí francès JL. Centenars de guixolencs es van llençar a rescatar els tripulants i a pujar amb cordes platja amunt el llagut, per evitar més destrosses. També hi hagué dos naufragis importants a la badia: el vapor espanyol Betis, l'any 1877, i el del bergantí goleta anglès Margaret Hain, el 1889, que motivaren que finalment el 1904 comencés la construcció de l'escullera.

## Activitats a la badia

Davant del promontori dels Guíxols s'hi produïren musclos, des de 1930 fins 1968, en dues muscleres, unes estructures flotants.
El Club Nàutic Sant Feliu de Guíxols organitza regates de llagut català que travessen la badia, des del Moll de Pedra de sa Roca Grossa, a la platja del Racó de Garbí, fins les Balelles, uns illots prop de la punta de Molar.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 Jiménez i Navarro, Àngel. Sant Feliu de Guíxols. Una lectura històrica. Sant Feliu de Guíxpls: Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols. Diputació de Girona, 1997, p. 14-15. ISBN 84-920253--4-4.
* ↑ «Sant Feliu de Guíxols». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «L’any 1882 es produí un doble naufragi a la badia de Sant Feliu». Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, 06-05-2021.
* ↑ El Port de Sant Feliu de Guíxols. Recorregut històric amb motiu del seu centenari. Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols. Diputació de Girona, 2004. ISBN 84-932263-4-3.
* ↑ «Sabies que a Sant Feliu podies menjar musclos cultivats al davant del Salvament?». Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, 17-12-2020.
* ↑ «Regata de llagut català a la badia de Sant Feliu». Club Nàutic Sant Feliu de Guíxols, 08-11-2022.
# Chelang

El chelang són unes darreries típiques de la gastronomia de República de Palau i que tenen com a ingredient principal el taro (Colocasia esculenta).
Consisteixen, bàsicament, en una adaptació d'un dels plats nacionals palauaians, el demok. Es bullen les fulles de taro durant una bona estona o bé amb sucre, o bé amb xarop, i es poden remullar després en llet de coco. També s'hi fan servir, a banda de les fulles, els pecíols o les tiges del taro, que li aporten una textura lleugerament més cruixent. Es considera un producte similar al xarop de ruibarbre i que aporta valor afegit a la cultura agrícola i comercial del taro, atès el seu baix preu de mercat.

## Referències

* 1 2 3 Bishop, Robert «Taro Production and Value Adding in Palau» ( PDF) (en anglès). Convention on Biological Diversity, n.d [Consulta: 19 agost 2024].
* 1 2 3 Del Rosario, Esguerra i Taro, 2015, p. 19-21.
* 1 2 Kitalong et al., 2011, p. 70.

## Bibliografia

* Kitalong, Ann Hillmann; Balick, Michael J.; Rehuher, Faustina; Besebes, Meked; Hanser, Sholeh. «Plants, people and culture in the villages of Oikull and Ibobang, Republic of Palau». A: Pacific Island Heritage: Archaeology, Identity & Community (en anglès). Universitat Nacional Australiana, 2011 (Terra australis; 35).
* Del Rosario, Aurora G.; Esguerra, Nelson M.; Taro, Thomas. Taro Production in Palau. College of Micronesia-FST i Palau Community College, 2015. ISBN 978-982-098055-2-2.
# Arsen Alakhverdiev

Arsen Alakhverdiev (Magaramkent, 24 de gener de 1949) és un lluitador rus, ja retirat, especialista en lluita lliure, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes mosca del programa lluita lliure.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata en el Campionat del Món de 1973, així com quatre medalles en el Campionat d'Europa, tres d'or i una de plata, entre el 1972 i 1976. El 1975 guanyà el campionat soviètic.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Kiyomi Kato». [Consulta: 5 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 5 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 12 març 2025].
* ↑ «АЛАХВЕРДИЕВ Арсен Шахламазович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 12 març 2025].
# Housleyita

La housleyita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor del Dr. Bob Housley, de Pasadena, Califòrnia (EUA), en reconeixement de les seves contribucions a la mineralogia de la localitat tipus. Bob Housley va explorar la totalitat de la muntanya Otto prop de Baker, Califòrnia, i va redescobrir les mines oblidades, donant lloc al descobriment d'un conjunt d'espècies relacionades amb la tel·lurita.

## Característiques

La housleyita és un òxid de fórmula química Pb₆CuTe$^{6+}$₄O$_{18}$(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la housleyita pertany a «04.FD: Hidròxids amb OH, sense H₂O; cadenes d'octaedres que comparteixen angles» juntament amb els següents minerals: spertiniïta, bracewel·lita, diàspor, goethita, groutita, guyanaïta, montroseïta, tsumgallita, manganita, yttrotungstita-(Y), yttrotungstita-(Ce), frankhawthorneïta, khinita i parakhinita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita gràcies a les mostres recollides a la mina Aga i al Bird Nest drift, tots dos indrets situats a la muntanya Otto, dins el distrcite miner de Silver Lake, al comtat de San Bernardino (Califòrnia, Estats Units). Posteriorment també ha estat descrita en altres mines properes, dins la mateixa zona, així com a la mina Emerald, a Tombstone (Arizona).

## Referències

* ↑ «Housleyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 novembre 2021].
# Second Sight (videojoc)

Second Sight és un videojoc desenvolupat per Free Radical Design i publicat per Codemasters per GameCube, Xbox, PlayStation 2 i PC. Va ser llançat el 21 de setembre de 2004.

## Argument

Els jugadors es posen a la pell de John Vattic, un jove home que després de despertar-se d'un son profund es troba en una habitació ple d'ordinadors i aparells com si tingués alguna cosa paranormal. Després de veure's que té vendatges i tenir alguns problemes al cervell pot moure a través de la ment objectes com taules, pantalles d'ordinadors, cadires, etc. I no recorda res, només com es diu, com si li haguessin esborrat la memòria. Llavors és quan decideix sortir d'aquella habitació i descobrir el que passa. En surt prement amb la ment un interruptor a fora de la sala veient des del darrere d'una paret de vidre a prova de bales fent que s'obri la porta també de vidre. A partir d'aquí és quan comença a rondar per l'edifici i va descobrint el que li passa. A mesura que va acabant amb alguns dels obstacles i va descobrint coses de l'edifici no només té la necessitat de fugir d'allà sinó també d'acabar amb els culpables. Per l'escenari, en John Vattic, troba armes, des de simples pistoles fins a rifles d'assalt com també va millorant les seves noves qualitats mentals com la telequinessis, la sanació, psicoexplosions, etc.

## Jugabilitat

El jugador pot realitzar les accions de moure objectes amb la ment del personatge, però també té l'oportunitat de disparar amb armes de foc. Els gràfics són òptims per a un videojoc de consoles de sisena generació com la PlayStation 2. I també consta d'un mode multijugador. També s'ha d'esmentar la banda sonora del videojoc que lliga amb l'argument i l'escenari del videojoc amb sons tenebrosos i poc rítmics, en el qual en les escenes de major tensió hi posen melodies inquietants.

## Referències

* ↑ Argument a partir d'una anàlisi en un bloc de Blogger L'enllaç és en castellà.

## Enllaços externs

* Second Sight a Game Rankings
# Art als Jocs Olímpics d'estiu de 1932

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 celebrats a la ciutat de Los Angeles (Estats Units) es disputaren cinc competicions d'art. Es van concedir medalles en cinc categories (arquitectura, literatura, música, pintura i escultura) per a obres inspirades en l'esport olímpic.
Les competicions d'art formaren part del programa olímpic entre 1912 i 1948, moment en el qual es van suspendre per problemes sobre la seva professionalitat. A partir de 1952, a l'entorn dels Jocs Olímpics, s'associà un entorn no competitiu de festival cultural i artístic.

## Resum de medalles
### Arquitectura

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Disseny arquitectònic | Gustave Saacke Pierre Montenot Pierre Bailly "Cirque pour Toros" | John Russell Pope "Payne Whitney Gymnasium", New Haven | Richard Konwiarz "Schlesierkampfbahn", Breslau |
| Planificació urbanística | John Hughes Sports and Recreation Center with Stadium, Liverpool | Jens Hovmoller Klemmensen Stadium and Public Park | André Verbeke "Marathon Park" |

### Literatura

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Literatura | Paul Bauer "Am Kangehenzonga" | Josef Petersen "The Argonauts" | No es concedí |

### Música

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Música | No es concedí | Josef Suk "Into a New Life" symphonic march | No es concedí |

### Pintura

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Pintura | David Wallin "At the Seaside of Arild" | Ruth Miller "Struggle" | No es concedí |
| Dibuixos | Lee Blair "Rodeo" | Percy Crosby "Jackknife" | Gerhard Westermann "Horseman" |
| Obra gràfica | Joseph Golinkin "Leg Scissors" | Janina Konarska "Stadium" | Joachim Karsch "Stabwechsel" |

### Escultura

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Estàtues | Mahonri Young "The Knockdown" | Miltiádész Manno "Wrestling" | Jakub Obrovský "Odysseus" |
| Relleus i medalles | Józef Klukowski "Sport Sculpture II" | Frederick MacMonnies "Lingbergh Medal" | R. Tait McKenzie "Shield of the Athletes" |

## Medaller

En el seu moment es concediren medalles als artistes que participaren en la competició i resultaren vencedors, sent però no reconegudes actualment pel Comitè Olímpic Internacional.
| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 3 | 4 | 0 | 7 |
| 2 | Polònia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Alemanya | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 4 | França | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | Regne Unit | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | Suècia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 | Dinamarca | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 8 | Txecoslovàquia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 9 | Hongria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10 | Bèlgica | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10 | Canadà | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10 | Països Baixos | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Art Competitions at the 1932 Summer Olympics». [Consulta: 7 octubre 2024].
# Consell d'Itàlia

El Consell d'Itàlia o oficialment Consell Suprem d'Itàlia, era l'organisme que atenia els assumptes italians per a la monarquia espanyola dels Àustries.
La governació de la monarquia espanyola dels Àustries, es realitzava mitjançant òrgans especialitzats anomenats consells i el règim es coneix com a "règim polisinodial". Amb la incorporació dels regnes de Nàpols i Sicília a la corona a través de la corona d'Aragó, va ser el Consell d'Aragó qui tractava inicialment els assumptes d'Itàlia. Felip II de Castella el 1556, separà el Consell d'Itàlia del Consell Suprem i Reial d'Aragó. Posteriorment es van afegir els assumptes del Ducat de Milà.
Estava compost per un president, sis regents: dos pel Regne de Nàpols, dos pel Regne de Sicília i dos pel Milanesat -en els tres casos un regent espanyol i un altre italià-, a més dels agutzils i secretaris. Entre les seves competències destaquen tots els nomenaments civils i militars d'aquests estats, els assumptes de justícia i hisenda.

## Vegeu també

* Consells de la Monarquia d'Espanya
# Problema dels aniversaris

El problema dels aniversaris és un famós problema de probabilitat i estadística. Cerca una solució per a determinar la probabilitat que hi ha en grup de n persones que almenys dues coincideixin en la data de naixement, s'entén dia i mes, tenint en compte que l'any té sempre 365 dies.
Es parla de paradoxa, perquè hi ha una discrepància entre la intuïció, que ens fa pensar que és rar i que cal un gran nombre, quan el càlcul de probabilitat pot provar que a partir d'un grup de 23 persones, la probalitat és 50% i a partir d'un grup de 57 persones és 99%. De fet, amb 23 persones, ens és menester de considerar 23 × 22/2 = 253 parells, que ja és més de la meitat del nombre de dies en un any.
És un cas particular del càlcul de probabilitat d'una coincidència. Es sol atribuir la descripció d'aquest problema a Harold Davenport (1907-1969) devers 1927, tot i que va ser publicat per primera vegada pel matemàtic austríac Richard von Mises (1883-1953) el 1939.

## Resolució

Calcularem la probabilitat de la coincidència per grups de 10, 20 i 50 persones. D'aquesta manera la probabilitat de cap coincidència per a grups de n persones és un quocient: el factorial de 365 (dies) dividit entre el factorial de 365 menys el nombre n de persones multiplicat per 365 elevat al nombre de persones.
* Grup de 10 persones: p (alguna coincidència) = 11,7%
* Grup de 20 persones: p (alguna coincidència) = 41,4%
* Grup de 50 persones: p (alguna coincidència) = 97,0%
Així arribem a la conclusió que per a grups en què n és igual o més gran que 50, la probabilitat d'almenys una coincidència és pràcticament 1.

## Referències

* ↑ Mckinney, E. H. «Generalized Birthday Problem». The American Mathematical Monthly, 73, 4, 4-1966, pàg. 385. DOI: 10.2307/2315408.
* 1 2 «El problema dels aniversaris». Universitat Politècnica de Catalunya - Escola d'Enginyeria de Telecomunicació i Aeroespacial de eCastelldefels. [Consulta: 2 març 2025].
* ↑ Colwell, 2011
* 1 2 Pollanen, Marco «A Double Birthday Paradox in the Study of Coincidences» (en anglès). Mathematics, 12, 24, 10-12-2024, pàg. 3882. DOI: 10.3390/math12243882. ISSN: 2227-7390.
* ↑ Singmaster, David. Adventures in recreational mathematics. New Jersey London Singapore Beijing Shanghai Hong Kong Taipei Chennai Tokyo: World Scientific, 2022. ISBN 978-981-12-2564-2.
* ↑ Abramson, Morton; Moser, W. O. J. «More Birthday Surprises» (en anglès). The American Mathematical Monthly, 77, 8, 10-1970, pàg. 856–858. DOI: 10.1080/00029890.1970.11992600. ISSN: 0002-9890.

## Enllaços externs

* López Arroyo, Herminio. «Euroaniversaris 2012. La paradoxa dels aniversaris». Matifutbol, 2012. Un exemple pràctic del problema dels aniversaris.
* Colwell, Scott R. «Birthday Paradox Probability Estimates» (en anglès). Wolfram Demonstrations Project, 2011. [Consulta: 2 març 2025].
# Bai Mao Nü (pel·lícula)

La xica dels cabells blancs (xinès simplificat: 白毛女, pinyin: Bái Máo Nǚ) és una pel·lícula xinesa del 1951, dirigida per Wang Bin i Shui Hua. La pel·lícula és considerada una obra mestra del Realisme socialista, i va ser realitzada a l'estudi de cinema de Changchun, sent una de les primeres produccions de cinema realitzades després de la fundació de la República Popular de la Xina. Es va estrenar l'11 de març del 1951.
És una adaptació de l'obra de teatre cantat tradicional La xica dels cabells blancs, creada el 1945 per Yan Jinxuan, fortament influïda per les Converses del Fòrum de Yan'an. És una pel·lícula que fuig de l'ambientació urbana de l'edat daurada del cine xinés, i utilitza cançons folklòriques en els moments àlgids de la trama.
Tot i l'evident influència de la ideologia comunista i les tesis del Fòrum de Yan'an, la pel·lícula seria prohibida durant la revolució cultural, en jutjar-se que la trama no era suficientment realista, i que el pes del romanticisme en la història anava en detriment de la lluita de les classes. Irònicament, la versió per a teatre cantat tradicional seria una de les huit obres que es podien representar al país en aquell precís moment. Juntament amb Dang de Nü'er, va ser una de les tres pel·lícules xineses doblades al bambara el 1964.

## Trama

Durant la segona guerra sinojaponesa, la jove Xi'er és esclavitzada pel tirà Huang Shiren, proper a l'invasor japonés. Però Xi'er s'escapa a la muntanya, on les dures condicions de vida fan que el seu cabell es torne blanc. Creient-la morta, el seu promès Wang s'allista a l'exèrcit roig. Finalment els dos enamorats es retroben i l'exèrcit allibera al poble de l'ocupació japonesa. Finalment, Xi'er recuperarà el color negre dels seus cabells en casar-se amb el seu promés.
En la versió cinematogràfica, l'heroïna és venuda pel seu pare al terratinent, és violada i pareix un xiquet que mor a la muntanya, escenes que no es troben a l'òpera revolucionària, on el pare és assassinat pels subalterns de Huang Shiren, que segresta la jove com a pagament.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Planas, Ricard. Historia del cine chino. Editorial Almuzara. ISBN 978-84-17954-02-4.
* 1 2 Bai, Di «Feminism in Revolutionary Model Ballets The White-Haired Girl and The Red Detachment of Women». .
* ↑ Ho, W. Screening Post-1989 China: Critical Analysis of Chinese Film and Television (en anglès). Springer, 2015-05-20. ISBN 978-1-137-51470-7.
* ↑ «Following CPC footprints: Changchun Film Studio». CGTN, 26-06-2021. [Consulta: 6 novembre 2021].
* 1 2 «Bai mao nu (La fille aux cheveux blancs) Wang Bin / Shui Hua (1951, Chine)». Arxivat de l'original el 2018-06-10. [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ Jin, Haina «Introduction: The translation and dissemination of Chinese cinemas». Journal of Chinese Cinemas, 12, 3, 02-09-2018, pàg. 197–202. DOI: 10.1080/17508061.2018.1522805. ISSN: 1750-8061.
* ↑ Amélie Bertrand La Fille aux cheveux blancs – Ballet de Shanghai
* ↑ La fille aux cheveux blancs, de l'opéra au film 30 mars 2016
* ↑ «L'amour à travers le monde». Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ Brigitte Duzan Shui Hua
# Sonata per a piano núm. 26 (Beethoven)

La Sonata per a piano núm. 26, en mi bemoll major, op. 81a va ser composta per Beethoven entre 1809 i 1810. La va dedicar al seu alumne i amic l'arxiduc Rodolf d'Àustria, el germà petit de l'Emperador. El sobrenom de la sonata «Els adéus» (en alemany Lebewohl) es refereix a la sortida de l'arxiduc Rodolf que el 1809, es va veure obligat a deixar Viena amb motiu de la batalla de Wagram.
Aquesta sonata, posterior en dos anys a la Cinquena Simfonia i contemporània del Cinquè concert per a piano.

## Estructura

La sonata comprèn tres moviments:
* Adagio - Allegro
* Andante espressivo
* Vivacissimamente
El primer moviment simbolitza l'exili i els penediments. S'inicia lentament amb tres notes descendents subtitulades pel compositor mateix le-be-wohl (adéu). Després de setze compassos comença el tema principal de l'allegro, construït sobre el mateix motiu rítmic de tres notes que simbolitzen la paraula lebewohl.
Els segon moviment, titulat "L'absència", i el tercer, titulat "La tornada", van ser escrits poc després de la tornada de l'arxiduc a la capital austríaca. El tercer moviment és alegre i expressiu.

## Bibliografia

* Kolodin, Irving (1975). The Interior Beethoven. Nova York: Alfred A. Knopf. ISBN 978-0-394-46626-2.

## Enllaços externs

* Partitura gratuïta de la sonata a IMSLP