OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Cleopatra

La Cleopatra és una òpera en dos actes de Domenico Cimarosa, amb llibret de F. Moretti. S'estrenà al Palau d'Hivern de l'Ermitage de Sant Petersburg el 26 de desembre de 1789.
La Cleopatra fou un encàrrec de la reina Caterina II el 1788. A Cimarosa i a Moretti se'ls hi encomanà una òpera més aviat curta i amb una trama relativament simple. Com a resultat, l'òpera dura aproximadament cent minuts, una llargada més curta per a una òpera d'aquell temps. L'argument és també molt senzill, faltant-li els girs i les intrigues típics d'altres òperes sèries de l'època. Musicalment l'òpera es constitueix principalment per àries amb només uns quants duos, un quartet, un ballet, i una marxa.
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# Oldenswort

Oldenswort és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Eiderstedt, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Està situat a 7 kilòmetres de Tönning i a 17 kilòmetres de Husum.

## Personatges il·lustres

* Ferdinand Tönnies, pare de la sociologia alemanya.
# Terry Smith (empresari)

Terry Smith (Londres, 15 de maig de 1953) és un empresari, inversor i gestor de fons londinenc. Ha estat el fundador i director executiu de Fundsmith, una empresa de gestió d'inversions amb seu a Londres.
És reconegut pel seu estil d'inversió en creixement que implica la compra i tinença d'accions en un nombre relativament petit d'empreses establertes. Per la seva forma d'inversió, ha rebut el sobrenom del Warren Buffett anglès.
Ha estat autor de llibres de referència com Investing for Growth i Accounting for Growth i és comentarista habitual en mitjans de comunicació sobre temes d'inversió.

## Trajectòria Professional

Entre 1973 i 1984, Smith va exercir al Barclays Bank, període durant el qual va començar a interessar-se per l'anàlisi d'accions. Més endavant, va treballar en diverses empreses del sector fins que, el 1990, es va incorporar a UBS Phillips & Drew, on va assolir el càrrec de cap de Recerca de Companyies al Regne Unit.
L'any 1992, Smith va ser acomiadat d'UBS arran de la publicació del seu llibre Accounting for Growth, on examinava en profunditat les pràctiques comptables dubtoses que algunes empreses utilitzaven per amagar dificultats financeres.
Després de la seva sortida d'UBS Phillips & Drew el 1992, Terry Smith va incorporar-se a la companyia de serveis financers Collins Stewart, on el 2000 va ser nomenat director executiu. Tres anys més tard, l'empresa va adquirir Tullet Liberty i, el 2004, va sumar-hi Prebon Group, donant lloc a Tullet Prebon, que es convertiria en el segon corredor intermediari més gran del món.
L'any 2010, Terry Smith va fundar Fundsmith, una empresa de gestió d'inversions amb seu a Londres. Quatre anys després, el 2014, va deixar Tullet Prebon per centrar-se plenament en el seu nou projecte. Fundsmith ha mantingut des dels seus inicis una estratègia d'inversió a llarg termini basada en la filosofia de comprar i mantenir la inversió.
Al 2012 va ser nomenat, en els Honors de l'Any Nou, membre de l'Orde del Mèrit de Nova Zelanda, en reconeixement dels seus esforços en les relacions de Nova Zelanda al Regne Unit.

## Referències

* ↑ «Así invierte Terry Smith, el Buffett inglés» (en castellà). EXPANSION, 17-01-2023. [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ Investor, Mexican. «Terry Smith - Mexican Investor». Mexican Investor, 14-06-2023. [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ Smith, Terry A.; Murry, Donald A. «"The Investor Capitalization Theory of the Cost of Equity Capital": A Comment». Land Economics, 48, 2, 5-1972, pàg. 198. DOI: 10.2307/3145485. ISSN: 0023-7639 [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ «Saturday Profile: Accounting for Smith» (en anglès). The Telegraph, 07-10-2000. [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ Vizcaíno, Rubén. «¿Quién es Terry Smith?» (en espanyol europeu). VIBE, 01-02-2024. [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ «Terry Smith to leave Collins Stewart». www.ft.com. [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ «New Year Honours List 2012 | Department of the Prime Minister and Cabinet (DPMC)» (en anglès). www.dpmc.govt.nz, 31-12-2011. [Consulta: 20 març 2024].
# Barraca B-21

La barraca B-21 és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), a 250 m al sud-est de la cruïlla del camí del Subirat Parent amb carretera de la urbanització Can Rossell de la Costa.
Construcció aixecada en pedra seca sobre una superfície plana enmig d'una vinya, de planta circular i forma troncocònica, de 2,40 m de diàmetre interior i una alçada màxima de 2,00 m. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). La llinda de la porta és plana i a la cara exterior hi ha gravada la data: 1899. La barraca encara té al sostre exterior els lliris (planta habitualment utilitzada perquè les seves arrels subjectin la terra que cobreix la volta exteriorment).
El portal, orientat al sud, té una alçada de 128 cm, una amplada de 62 cm i un gruix de 70 cm.
El codi utilitzat en la denominació d'aquesta barraca (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira, que intenta sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca B-21». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
# Biblioteca Popular Pere Gual i Pujadas

La Biblioteca Popular Pere Gual i Pujadas és una obra noucentista de Canet de Mar (Maresme), obra de l'arquitecte Lluís Planas i Calvet i protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici neoclàssic de planta baixa. A la façana, la porta d'accés està precedida per columnes jòniques, cosa que li dona un aire clàssic. L'any 1970 s'hi afegí el primer pis per a disposar de més espai per a les activitats culturals.

## Història

Va ser la primera seu de la Biblioteca Popular Pere Gual i Pujades des de la seva creació fins al 1999. Aquesta fou la segona biblioteca que va crear la Mancomunitat l'any 1919.

## Referències

* ↑ «Biblioteca P. Gual i Pujadas». Ajuntament de Canet de Mar. [Consulta: 16 desembre 2024].
* 1 2 «Biblioteca Popular Pere Gual i Pujades». Patrimoni arquitectònic de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2024].
# Tigre indoxinès

El tigre indoxinès (Panthera tigris corbetti), també conegut com a tigre de Corbett, és una subespècie de tigre que viu a Cambodja, la frontera sud-oriental de la Xina, Laos, el nord de Malaca, Myanmar, Tailàndia i el Vietnam. S'estima que en queden entre 700 i 1.300 exemplars en estat salvatge. És relativament abundant a Malàisia, on també hi ha una altra subespècie de tigre, el tigre malai (P. t. jacksoni), car aquest és el país que controla de manera més eficaç la caça furtiva d'aquest animal (que es fa per vendre'n la pell).
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Gòrdios I

Gòrdios I o Gordi o també Gòrdias (llatí Gordius) (grec antic Γόρδιος o Γόρδιάς) va ser un rei de Frígia i pare del conegut rei Mides I. La seva fama deriva de l'anomenat nus gordià.
Segons la tradició, era un pobre pagès destinat a ocupar el tron segons un prodigi que s'havia produït i l'havia afectat: un dia mentre llaurava, una àliga es va posar a l'arada i va romandre allí fins a la nit; Gòrdios va consultar aquest prodigi als endevinadors telmessis, de la ciutat de Telmissos i allà va trobar una dona coneguda pels seus dots profètics que li va aconsellar fer sacrificis a Zeus. Gòrdios es va casar amb aquesta dona i van tenir un fill de nom Mides. Algunes tradicions diuen que Gòrdios va ser amant de Cíbele i que Mides és fill dels dos.
Uns anys després es van produir disturbis al país i un oracle va dir que havien de buscar un rei que posaria fi als conflictes, i va descriure al rei. Mentre el poble deliberava van arribar Gòrdios, la seva dona i el fill, i la gent els va identificar com el rei indicat per l'oracle. No és clar si el rei fou Mides com diu Arrià o Gòrdios com diu Justí.
El nou rei va fundar la ciutat de Gòrdion, i va dedicar el jou on s'havia posat l'àguila a Zeus, a l'acròpoli de la capital. Un oracle va declarar que qui fos capaç de desfer el nus al que estava lligat el jou regnaria sobre tot Àsia. Alexandre el Gran, que estava al corrent de la profecia, va desfer el nus d'un cop d'espasa.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 218. ISBN 9788496061972.
# Barraca D-09

La barraca D-09 és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), al Fondo dels Vidriers, a 600 m al sud de la N-340.
És una construcció aixecada en pedra seca, de planta circular i forma troncocònica, de 1,55 m de diàmetre interior i una alçada màxima d'1,70 m. Destaquen aquestes mides, més petites del que és habitual en aquest tipus de construccions, així com l'alçada de la porta (només 80 cm) La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). El portal està orientat al sud-sud-oest, té una alçada de 80 cm, una amplada de 65 cm i un gruix de 80 cm. La barraca té al sostre exterior els lliris (planta habitualment utilitzada perquè les seves arrels subjectin la terra que cobreix la volta exteriorment). L'interior és de forma quadrada, de 1,3 x 1, 4 m. Està adossada a una paret de 90 d'alçada al costat oest i té afegides terrasses de pedra sobrera als costat nord i est.
La barraca estava semiderruïda, va ser reconstruïda el 2022 per veïns del poble d'Ordal.

## Referències

* 1 2 «Barraca D-09 / CB-17». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* ↑ «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# Biblioteca Univers

La Biblioteca Univers va ser una col·lecció de llibres publicats per la Llibreria Catalònia de Barcelona. Van sortir 46 volums editats entre els anys 1928 i 1936.
Van publicar obres de grans escriptors estrangers, amb èmfasi en els russos, dels segles XVIII i XIX; en destaquen Voltaire, Lev Tolstoi, Charles Dickens, Maksim Gorki, Leonid Andréiev i Mark Twain. També van reeditar obres catalanes d'autors com Carles Soldevila, Prudenci Bertrana i Eugeni d’Ors. La col·lecció va ser hereva de la Biblioteca Literària d'Editorial Catalana.

## Referències

* 1 2 3 «Biblioteca Univers». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 21 maig 2023].
# Gaspar de Lemos

Gaspar de Lemos fou un navegant portuguès del segle xvi.

## Biografia

Va comandar un dels bucs de la flota de l'explorador Pedro Álvares Cabral, descobridor del Brasil, que va arribar a aquestes terres, per primera vegada, el 22 d'abril de l'any 1500.
No tenim massa informació sobre els orígens d'en Gaspar de Lemos. Es creu que aquest fidalgo podria pertànyer a la família amb règim de majorat i originària Galícia, de la Terra de Lemos, que en aquells temps pertanyia al Regne de Lleó. Aquesta nissaga, hauria rebut territoris i s'hauria establert a Portugal durant el regnat d'Alfons IV de Portugal (1325-1357). Es va constituir el majorat durant el regnat de Joan I de Portugal. Encara que les fonts no citin els orígens de Gaspar de Lemos, alguns llibres portuguesos utilitzen les seves armes per a il·lustrar informacions sobre la Casa de Lemos.
Com a comandant del buc que transportava comestibles, Gaspar de Lemos va ser escollit per en Pedro Álvares Cabral per a retornar a Portugal, després d'una curta estada en terres de Vera Cruz, amb l'objectiu de dur informació al rei Joan I de Portugal sobre el descobriment del Brasil, que inicialment es pensaven que era una illa. Així, Gaspar de Lemos va retornar a Portugal amb una carta de Pero Vaz de Caminha que comunicava al rei la descoberta. Gaspar de Lemos encara retornarà al a Brasil l'any 1501, en un altre viatge exploratori de les terres continentals descobertes dirigit per en Vicente Yáñez Pinzón, i en companyia, entre d'altres, d'Amerigo Vespuccio.
Va partir de Lisboa un 10 de maig del 1501 i va tornar un 7 de setembre del 1502. Són acreditats en aquesta expedició els següents fets:
* L'1 de Novembre del 1501, es descobreix la badia que van anomenarr Badia de Todos-os-Santos;
* La descoberta, l'1 de Gener del 1502, de la badia de la Guanabara, que van confondre amb un riu i van batejar com a Riu de Janeiro;
* Angra dos Reis, el 6 de gener del mateix any;
* la descoberta de l'illa de São Vicente, un 22 de gener del 1502.
Altres investigadors portuguesos atribueixen a Gonçalo Coelho aquest viatge dels anys 1501-1502 que asseguren que va partir de Lisboa l'any 1503, també amb Américo Vespúcio. A més, altres investigadors relacionen aquest viatge amb el de Gaspar da Gama, un nou cristià que va viatjar a les Índies amb en Vasco da Gama.

## Referències

* 1 2 3 SANTANA, Celia; Gaspar de Lemos, the Discoverers in Brazil. Explorers of the Atlantic Builders and the State of India, ed. João Paulo Oliveira e Costa, Lisbon Historical Society Independence of Portugal, pp. . 209-214
* 1 2 3 "Klick Educação - Banco De Respostas - Educacao Infantil - Quem Foi Gaspar De Lemos?" Klick Educação - Banco De Respostas - Educacao Infantil - Quem Foi Gaspar De Lemos? Accessed October 21, 2014.
* 1 2 3 "VEJA NA HISTÃRIA | Julho De 1501: Descobrimento | A Nova Terra: Santa Cruz." VEJA NA HISTÃRIA | Julho De 1501: Descobrimento | A Nova Terra: Santa Cruz. Accessed October 21, 2014. http://veja.abril.com.br/historia/descobrimento/nova-terra-santa-cruz.shtml Arxivat 2014-07-10 a Wayback Machine.
# Elisa Herrero Uceda

Elisa Herrero Uceda (Ceclavín, Càceres, 7 de novembre de 1957-Madrid, 21 de maig de 2020) va ser una escriptora i rapsoda en les trobades líriques que ofereix juntament amb seu germà, també escriptor i divulgador, Miguel Herrero Uceda. Compromesos tots dos amb la defensa de la naturalesa i la conservació dels sabers tradicionals de la cultura extremenya.
Elisa era doctora en biologia i enginyera informàtica. Va realitzar el seu postdoctoral en el Medical Research Council de Cambridge, Anglaterra.
El 31 de maig de 2014 va formar part de la trobada d'escriptors extremenys vinguts de dins i fora d'Extremadura, Tarda d'escriptors, que va tenir lloc al seu poble natal, Ceclavín. Participa i col·labora en les activitats anuals de la Setmana Complutens de les Lletres.
Elisa és germana també del pintor Antonio José Herrero Uceda, amb qui col·labora en les seves exposicions.
Elisa Herrero Uceda va morir el 21 de maig de 2020 a Madrid, on vivia des de feia anys, a causa d'un càncer.

## Llibres publicats

* Extremadura en el corazón (2011).
* Mi Extremadura, la Cultura rural (2012).
* Ceborrincho, relatos extremeños (2013). Narracions escrites en llengua extremenya.
* Mamaeña, relatos extremeños (2015). Narracions escrites en llengua extremenya.
* Vive la Fiesta del árbol. Elam editores. 2017.

## Premis i reconeixements

* Segon premi Luis Chamizo de prosa en extremeny (2012).
* Reconeixement a la creació. Ateneu d'Arroyo de la Luz (Càceres) (2013).
* Reconeixement al seu treball per mitjà de la divulgació i defensa de la cultura extremenya. Associació Cultural Pablo Gonzálvez. Miajadas (Càceres) (2014).

## Referències

* ↑ "Elisa Herrero Uceda" Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. Elam Editores. 2015
* 1 2 Paniagua Simón, Eladio. «'Extremadura en el corazón', nuevo libro de los hermanos Herrero Uceda» (en castellà). Hoy, 23-08-2011. [Consulta: 4 agost 2023].
* ↑ Entrevista Tarde de escritores en Ceclavín Arxivat 2016-03-13 a Wayback Machine. Canal Extremadura Radio. 30 de mayo de 2014
* ↑ Ceclavín: Encuentro de escritores esta tarde.
* ↑ Agut, Nieves. Periódico Crónica de Coria. Agosto 2014
* ↑ Herrero Uceda, Miguel. El retorno de los escritores. Revista Aceña. Agosto 2014
* ↑ Herrero Uceda, Miguel.
* ↑ https://www.ucm.es/semanaletras4/paseoporlosarboles
* ↑ Exponen "Semblanzas de Mi Extremadura.
* ↑ Rubio, Pilar. «A Elisa Herrero, in memorian» (en castellà). Hoy Navalmoral de la Mata, 20-05-2020. [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ Reconocen la labor de dos vecinos de Ceclavín.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial d'Elisa Herrero Uceda Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine..
* "Cachinu e cielu" Poema d'Elisa Herrero Uceda recitat per ella mateixa.
# Julio Diego González Campos

Julio Diego González Campos (Alcalá de Guadaira, 5 d'abril de 1932 - Madrid, 20 de novembre de 2007) fou un magistrat del Tribunal Constitucional d'Espanya entre 1982 i 2001.
Va ser rector de la Universidad Autònoma de Madrid entre 1982 i 1984. Ha tingut un paper en el dret internacional en la segona meitat del segle xx. Va ser magistrat del Tribunal Constitucional a proposta del Congrés dels Diputats.

## Referències

* 1 2 «Fallece a los 75 años de edad el ex magistrado del Tribunal Constitucional Julio González Campos». Europa Press, 20-11-2007 [Consulta: 3 maig 2019].
* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 73. ISBN 84-930048-0-4.
# Barraca G-41

La barraca G-41, o barraca Em-38, és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), uns 300 m a l'est del nucli d'Ordal.
És una construcció aixecada en pedra seca sobre superfície desnivellada, de planta circular i forma troncocònica, de 2,20 m de diàmetre interior i una alçada màxima d'1,90 m. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). La llinda de la porta és plana i hi destaca el marc de l'obertura que està feta amb blocs de pedra de mida reduïda, cosa poc freqüent en una barraca de vinya. També l'amplada de la porta és excepcional. S'observen restes d'una antiga porta de fusta que ha estat esbotzada. El portal està orientat al sud-sud-est, té una alçada de 137 cm, una amplada de 70 cm i un gruix de 45 cm. La barraca encara té al sostre exterior els lliris (planta habitualment utilitzada perquè les seves arrels subjectin la terra que cobreix la volta exteriorment). Es conserva en perfecte estat.
Els codis utilitzats en la denominació d'aquesta barraca procedeixen de dos estudis diferents que han intentat sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats. El primer codi (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira. El segon codi (dues lletres + número) correspon a l'estudi realitzat per Crestabocs, Grup de Muntanya d'Ordal.

## Referències

* 1 2 3 4 «Barraca G-41 / EM-38». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* ↑ «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# Big Bash League

La Big Bash League (BBL), coneguda com la KFC Big Bash League per motius de patrocini, és una competició australiana de clubs de criquet masculí professional Twenty20. Va ser creat el 2011 per Criquet Austràlia.
Té la mitjana d'assistència més alta de qualsevol lliga de cricket del món, amb l'excepció de l'Indian Premier League (IPL).
Els partits de BBL es juguen durant els mesos d'estiu a l'hemisferi sud: desembre, gener i febrer.

## Equips

| Ubicació | Estadi de casa | Entrenador | Capità |
| Adelaide Strikers | Adelaida, Austràlia Meridional | Adelaide Oval | Jason Gillespie | Matt Short |
| Brisbane Heat | Brisbane, Queensland | The Gabba | Wade Seccombe | Usman Khawaja |
| Hobart Hurricanes | Hobart, Tasmània | Blundstone Arena | Adam Griffith | Nathan Ellis |
| Melbourne Renegades | Melbourne, Victoria | Marvel Stadium | David Saker | Will Sutherland |
| Melbourne Stars | Melbourne, Victoria | Melbourne Cricket Ground | David Hussey | Glenn Maxwell |
| Perth Scorchers | Perth, Austràlia Occidental | Perth Stadium | Adam Voges | Ashton Turner |
| Sydney Sixers | Sydney, Nova Gal·les del Sud | Sydney Cricket Ground | Greg Shipperd | Moises Henriques |
| Sydney Thunder | Sydney, Nova Gal·les del Sud | Sydney Showground Stadium | Trevor Bayliss | Chris Green |