OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creu del camí del Paller

La Creu del camí del Paller és una creu de terme situada a la carretera que porta al santuari de Paller, al municipi de Bagà (Berguedà).
Està situada sobre una columna de secció circular que era un antic corró de batre, situada sobre una base formada per dos graons de pedra, amb una alçada total de 2 m. La creu és de ferro forjat, de 50 cm d'alçada i 48 cm de braç; és de secció quadrada i té una decoració d'espirals en els angles dels braços. La creu va ser forjada per Pere Pedrals i el seu fill Llorenç de Bagà.
Aquesta és la tercera creu que s'ha posat en aquest indret. Les dues anteriors es trobaven a la banda oposada de la carretera i eren de ferro forjat posades a sobre d'una columna jònica amb una base de pedra. La primera de les creus data del 1784. L'any 1921, tal com notificà el rector de Bagà, un home fent punteria a cops de pedra va batre la creu. Aquesta es va substituir per una altra. La primera era metàl·lica, de tija prima. L'any 1962 es va eixamplar el camí i la columna amb la resta de la creu de ferro ja molt malmesa, va quedar colgada pel desmunt. Acabades les obres i per iniciativa de la Unió Excursionista de Bagà, es construí la creu de ferro actual, fent-la igual a la Creu de l'Om.
Segons la tradició, les noies que pujaven a Paller llançaven pedretes a la creu, tantes com quedessin aturades dalt el repetjó, tants serien els anys que trigarien a casar-se.

## Referències

* 1 2 3 4 «Creu del camí de Paller». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# András Balczó

András Balczó (Kondoros, 16 d'agost de 1938) és un pentatlista modern hongarès, ja retirat, guanyador de cinc medalles olímpiques. És considerat un dels atletes més importants de la història del pentatló modern. Està casat amb la gimnasta i també medallista olímpica Mónika Császár.

## Carrera esportiva

Va participar, als 22 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova per equips masculins de pentatló modern i, on a més, va finalitzar quart en la prova individual. Absent en els següents Jocs, reaparegué en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova per equips i la medalla de plata en la prova individual. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 realitzats a Múnic (Alemanya Occidental) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova individual i la medalla de plata en la prova per equips.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 19 medalles en el Campionat del Món de pentatló modern, entre elles 10 medalles d'or, 7 medalles de plata i dos medalles de bronze.

## Referències

* ↑ Pentathletes from the past: András Balczó (HUN). 12 May 2010
* 1 2 3 «Olympedia – András Balczó». [Consulta: 7 novembre 2023].
# Carmen Herrero Vicent

Carmen Herrero Vicent (Llucena, Castelló, 31 de gener de 1986 - Onda, 5 d'agost de 2023) va ser una oncòloga valenciana, especialitzada en l'estudi i tractament del càncer de mama i ginecològic.

## Biografia

Llicenciada en Medicina i Cirurgia per la Universitat de València, va cursar l'especialitat d'Oncologia Mèdica a la Fundació Institut Valencià d'Oncologia. Es va doctorar en Medicina i Cirurgia, amb la qualificació cum laude, per la Universitat de València. A més, va completar la formació universitària al Centre Nacional de Recerques Oncològiques (Madrid), on va cursar un màster en Biologia molecular, i a Boston, a la unitat de càncer de mama de l'Hospital General de Massachusetts. També va col·laborar amb la Càtedra d'Activitat Física i Oncologia de la Universitat Jaume I de Castelló.

## Recerca

Va fer recerques pioneres en el càncer de mama, especialment en el subtipus triple negatiu. El seu projecte de recerca sobre la Importància del Microambiente Tumoral en el Càncer de Mama Triple Negatiu va aportar molta informació sobre factors predictius i pronòstics en aquest subtipus particular.

## Premis i distincions

* Guardó a la millor Tesi Doctoral 2018-2019 del Col·legi de Metges de València.
* Premi Professor Antoni Llombart Rodríguez (2019) de la Reial Acadèmia de Medicina de la Comunitat Valenciana per la seva destacada labor en l'avanç del coneixement sobre aquesta malaltia.
* Acadèmica corresponent de la Reial Acadèmia de Medicina de la Comunitat Valenciana (2020).

## Defunció

Va morir a Onda, on residia, als 37 anys a causa d'un càncer gàstric metastásico.

## Referències

* ↑ «Esquela de la Sra. Carmen Herrero Vicent». , 06-08-2023 [Consulta: 8 agost 2023].
* 1 2 Tomás, Carmen. «Esta joven oncóloga ingresa en la Academia de Medicina de la Comunidad» (en castellà). El Periódico Mediterráneo, 18-05-2021. [Consulta: 9 agost 2023].
* ↑ «La última carrera de la oncóloga Carmen Herrero: 7 km por Madrid contra el cáncer que la mató» (en castellà). El Español, 10-08-2023. [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ Herrero Vicent, Carmen «Evaluación de los cambios en la respuesta linfocitaria en el microambiente tumoral como factor pronóstico y predictivo de respuesta a la quimioterapia neoadyuvante del cáncer de mama triple negativo estadio II-III». Tesis Doctoral. Universidad de Valencia - Facultad de Medicina y Odontología - Departamento de Medicina [Valencia], 3-2019 [Consulta: 8 agost 2023].
* 1 2 Tomás, Carmen «Esta joven oncóloga ingresa en la Academia de Medicina de la Comunidad». , 18-05-2021 [Consulta: 8 agost 2023].
* ↑ Redacción «Muere a los 37 años la doctora Carmen Herrero, gran investigadora del cáncer de mama». , 06-08-2023 [Consulta: 8 agost 2023].
# Eugues de Diomedes

La captura de les eugues de Diomedes va ser l'octau dels dotze treballs d'Hèracles. El rei dels bístons Diomedes tenia quatre eugues ferotges que s'alimentaven de carn humana i vomitaven foc. Aquest Diomedes era fill d'Ares i de la nimfa Cirene i vivia a la vora de la mar Negra.
Sembla que s'alimentaven dels morts a les batalles, i quan no hi havia guerres, Diomedes celebrava cada dia una gran festa al seu palau, i acabava matant els convidats per alimentar les eugues. El rei Euristeu va encarregar a Hèracles la captura d'aquestes eugues i portar-les a Micenes. Hèracles, amb una colla de voluntaris, les va anar a buscar, i una vegada eliminats els nois que feien pasturar els animals, se les va endur cap al mar. Però a la platja el van atacar els bístons. Hèracles va deixar els animals amb el seu amic Abderos, fill d'Hermes i nascut a Opunt, a la Lòcrida per lluitar i vèncer els indígenes, però les eugues van devorar Abderos. Hèracles va matar Diomedes i va fundar a la costa una ciutat anomenada Abdera, en memòria del seu amic. Tot seguit va portar les eugues a Euristeu, però aquest les va deixar en llibertat i van acabar devorades pels animals salvatges de les muntanyes de l'Olimp. Una altra tradició diu que Hèracles va matar Diomedes posant-lo davant de les seves eugues perquè se'l mengessin. Després l'heroi va portar els animals a Euristeu que els va consagrar a Hera.
La tradició ha conservat el nom de les eugues: Podarg, Lampó, Xantos i Dinos. Es deia que estaven lligades amb una cadena de ferro a les seves menjadores, que eren de bronze.

## Referències

* 1 2 3 4 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 139. ISBN 9788496061972.
* 1 2 3 Pseudo-Apol·lodor. Biblioteca, II, 5, 8
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, IV, 15, 3
# Argusto

Argusto (calabrès Argùstu) és un municipi italià, dins de la província de Catanzaro. Ocupa una superfície de 6,88 quilòmetre quadrat i tenia 444 habitants a l'1 gener 2023.

## Demografia

Evolució demogràfica (Font: ISTAT) :
| 1861 | 1871 | 1881 | 1901 | 1911 | 1921 | 1931 | 1951 | 1961 | 1971 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 724 | 781 | 784 | 812 | 922 | 963 | 924 | 940 | 921 | 744 | 627 | 613 | 568 | 529 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1993-2001 (dos governs) | Angelo Raffaele Bertucci | Partit Democràtic de l'Esquerra |
| 2001-2011 (dos governs) | Vincenzino Daniele | llista electoral independent (de centreesquerra) |
| 2011- (tres governs) | Valter Matozzo | llista electoral independent (Amare Argusto) |

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
* ↑ Error: Unable to display the reference properly. See the documentation for details.
* ↑ «Bilancio demografico mensile». [Consulta: 21 gener 2024].

## Enllaços externs

* Argusto - Lloc web oficial
# Eiko Matsuda

Eiko Matsuda (松田暎子, Matsuda Eiko) (Yokohama, Prefectura de Kanagawa, Japó, 18 de maig de 1952 – Tòquio, Ib, 9 de març de 2011) va ser una actriu i model japonesa activa en la dècada dels 70.

## Primers anys

Nascuda a la ciutat de Yokohama, Prefectura de Kanagawa, Japó. Com a adolescent es va matricular a l'escola femenina Soshin Gakuin però va abandonar-la el 1968 per a estudiar actuació en el teatre; «Tenjō Sajiki» fundat per l'escriptor Shūji Terayama, sota el nom artístic primari de Mako Ichikawa.

## Carrera

En 1970 és convidada pel director Yasuharu Hareba a participar en la pel·lícula Stray Cat Rock Machine Animal, seguida del film Jack no irezumi. Tanmateix, temps després enfocaria la seva carrera com a model per a una agència situada a Los Angeles, Estats Units, que es va prolongar per diversos anys.

## Ai no korīda

Cap a 1976 va reprendre la seva carrera com a actriu en el rodatge de la controversial pel·lícula: Ai no korīda dirigida per Nagisa Ōshima, interpretant el paper de la cortesana Sada Abe, que li va llançar a la fama per filmar escenes de sexe explícit reals al costat de l'actor Tatsuya Fuji. Convertint-la en una de les cintes més censurades de l'època a nivell mundial.
Entre 1977 i 1979 es va mantenir activa en produccions del gènere Pinku eiga de les quals destaquen títols com Doberman Cop de Kinji Fukasaku. La seva última participació com a actriu es va fer en la pel·lícula francesa Cinq et la peau de 1982, retirant-se posteriorment del món de l'espectacle.

## Últims anys i mort

Allunyada de la vida pública i a causa de l'hermetisme en la seva vida personal no va tornar a saber-se res sobre ella per més de 20 anys, fins que va ser fotografiada en la Xina durant un festival de cinema a la qual va ser convidada. No obstant això, es desconeix la data exacta en què es va prendre la foto.
La premsa japonesa va donar a conèixer que Matsuda va morir en Tòquio el 9 de març de 2011 a causa d'un tumor cerebral.

## Filmografia

Filmografia :
| Data | Títol |
| 1970 | Nora-neko rokku: Mashin animaru |
| 1970 | Jack no irezumi |
| 1976 | Ai no korīda |
| 1977 | Ōoku ukiyo-buro |
| 1977 | Doberuman deka |
| 1977 | Seibo Kannon daibosatsu |
| 1978 | Pinku saron: Kôshoku gonin onna |
| 1979 | Sochō no kubi |
| 1982 | Cinq et la peau |

## Referències

* ↑ «Viaf.org». [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ «Nikkatsu». Arxivat de l'original el 2023-09-25. [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ Colette Balmain, Introduction to Japanese Horror Film, Edinburgh University Press, Edinburgh, 2008, p.83
* ↑ «Tcm.com». [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ «Allcinema.net». [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ «blog.go.ne». [Consulta: 27 juny 2020].
# Creu dels Ullastres

La Creu dels Ullastres és una creu de terme d'Andratx (Mallorca) incrustada en una cantonada del carrer Catalunya. Està declarada Bé d'Interès Cultural.
La creu dona accés a l'antic poble d'Andratx des del camí reial a la mar. Presidia l'entrada al barri d'Es Pantaleu per la porta de la muralla i la Torre Gran de la Vila, actualment desaparegudes. El seu capitell és barroc, del segle XVII, el fust és aprofitat, amb una varietat de rellotges de sol, i la creu és neo-barroca. El 2022 va ser restaurada.

## Referències

* ↑ «Un feo a la creu de s´Ullastre». Diario de Mallorca, 04-09-2012.
* 1 2 «Patrimoni d’Andratx restaurará la histórica Creu de s'Abeurador». Vilaandratx.com, 28-09-2022.
* ↑ «Creu dels Ullastres». Visit Andratx.
# André Auffray

Alexandre Auffray, més conegut com a André Auffray (Saumur, 13 de maig de 1884 - 12è districte de París, 4 de novembre de 1953), va ser un ciclista francès, que va córrer en els anys previs a la Primera Guerra Mundial.
Especialitzar en proves de pista, va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres de 1908, on va disputat cinc proves del programa de ciclisme. Guanyà la medalla d'or en la prova de tàndem, formant parella amb Maurice Schilles, i la de bronze en la de 5000 metres. En la persecució per equips fou cinquè i també disputà les proves d'esprint i 660 iardes.
En proves d'esprint va guanyar els campionats de París el 1907. Aquell mateix any fou segon al Campionat del Món en pista en la prova de velocitat individual.

## Palmarès

* 1907
** 1r al Gran Premi de París en velocitat amateur
* 1908
** 1r en la prova de tàndem dels Jocs Olímpics
** 3r en la prova dels 5000 metres dels Jocs Olímpics

## Referències

* 1 2 «Olympedia – André Auffray». [Consulta: 6 agost 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Carmen Jones

Carmen Jones és una pel·lícula musical estatunidenca d'Otto Preminger, estrenada el 1954 i basada en la comèdia musical Carmen Jones d'Oscar Hammerstein II, que va ser un dels grans èxits de Broadway el 1943. Ha estat doblada al català.
La música de la pel·lícula és en essència la de l'òpera Carmen de Georges Bizet, amb una re-orquestració jazz.

## Argument

Carmen treballa en una fàbrica d'armament, durant la Segona Guerra Mundial, en una base de l'exèrcit americà i estant acostumada a manipular els homes al seu aire, assetja Joe, un jove soldat que pensa contreure matrimoni amb la innocent Cindy Lou i que no aconsegueix atrapar. Aprofitant una baralla de Carmen amb una companya de feina, el sergent Brown, a qui Joe no li és simpàtic, ordena al soldat que l'escorti fins a la presó, mentre fa creure la seva xicota que Joe s'ha presentat voluntari a aquesta missió…
Sucumbint al seu atractiu, Joe acompanya Carmen al seu barri on, després de matar un sergent enviat per fer-lo retornar, deserta de l'exèrcit. Carmen intenta ser fidel, però la narració de Frankie (Peal Bailey) fa que el soldat acabi a la presó. Llavors, Carmen troba Husky Miller, campió de boxa de pesos pesants i lluita per ella.

## Repartiment

* Dorothy Dandridge: Carmen Jones
* Marilyn Horne: Carmen Jones (veu cantada)
* Harry Belafonte: Joe
* LeVern Hutcherson: Joe (veu cantada)
* Olga James: Cindy Lou
* Pearl Bailey: Frankie
* Joe Adams: Husky Miller
* Marvin Hayes: Husky Miller (veu cantada)
* Nick Stewart: Dink Franklin
* Roy Glenn: Rum Daniels
* Diahann Carroll: Myrt
* Brock Peters: Sergent Brown
* Madame Sul-Te-Wan: l'àvia de Carmen
* Sandy Lewis: T-Bone

## Al voltant de la pel·lícula

L'acció se situa al sud profund dels Estats Units i tots els actors són negres. Els papers principals són vocalment duplicats per cantants d'òperes entre els quals la famosa cantant Marilyn Horne que aquí començava.
L'escena de l'òpera de Bizet que passa a l'amfiteatre de Sevilla és reemplaçada pel final del torneig de boxa professional dels pesos pesants a Chicago (amb la mateixa musica que a l'òpera).
Els drets han estat comprats per la Twentieth Century Fox Film Corporation el 1982.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1955: Léopard d'or al Festival de Locarno
* 1955: Os de bronze (Otto Preminger) al Festival de Berlin
* 1955: Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica

### Nominacions

* 1955: Palma d'or al Festival de Cannes
* 1955: Oscar a la millor actriu per Dorothy Dandridge
* 1955: Oscar a la millor banda sonora per Herschel Burke Gilbert
* 1956: BAFTA a la millor pel·lícula
* 1956: BAFTA a la millor actriu per Dorothy Dandridge

## Referències

* ↑ esadir.cat. Carmen Jones. esadir.cat.
* ↑ «Carmen Jones». The New York Times.
* 1 2 «The 27th Academy Awards» (en anglès). Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques. [Consulta: 10 desembre 2023].
# Dimorfisme fúngic

* C. albicans micelial
* C. albicans llevats
* Exemple de dimorfisme fúngic, dues formes d'un fong.
El dimorfisme fúngic o dimorfisme en fongs és el fenomen reversible pel qual un fong pot passar d'una forma micelial a unes formes de llevats. Un fong dimòrfic sol proliferar a manera de llevats o grans estructures esfèriques en els teixits, però assumeixen formes filamentoses a temperatura ambient en l'entorn. Dins d'aquest grup hi ha els microorganismes que causen: esporotricosi, coccidiomicosi, paracoccidiomicosi, histoplasmosi i blastomicosi.
Els fongs poden presentar dimorfisme en funció de:
* Nutrients. Com Candida albicans , que en medis de cultiu pobres dona una fase filamentosa i en mitjans rics, una forma de llevat.
* Temperatura. Com Penicillium marneffei , que en el mateix mitjà, però a temperatura diferent canvia de forma (de 25 a 28° C és filamentós i de 35 a 37, llevats.
* Temperatura i nutrients. És una barreja dels dos anteriors. Entre ells trobem Sporothrix schenckii , Histoplasma capsulatum , Paracoccidioides brasiliensis , Blastomyces dermatitides

## Vegeu també

* Micosi
* Micologia
* Blastomicosi

## Referències

* ↑ Bonifaz, Alexandro. «Capítulo 2: Propiedades de los hongos». A: Micología Médica Básica. Méndez-editores, 2000, p. 9-32.
* ↑ John I. Edwards, Jr. «Capítulo 191: Diagnóstico y tratamiento de las micosis». A: Anthony S. Fauci. Harrison: Principios de Medicina Interna. 17a. Mc-Graw Hill, 2009, p. 1242-1244. Edición original inglesa ISBN 978-0-07-147691-1. «Requiere suscripcion.»

## Enllaços externs

* Generalitats de micologia. Departament de Microbiologia de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic
* Definició de Fong dimòrfic en www.definicionesdemedicina.com
# Sonata per a piano núm. 14 en la menor, D 784 (Schubert)

Sonata per a piano núm. 14 en la menor, D 784 (publicada de manera pòstuma com a Op. 143), és una de les obres per a piano importants de Franz Schubert. La va compondre el mes de febrer de 1823, potser com a reacció davant la greu malaltia, sífilis, contreta l'any anterior. Tanmateix, no va ser publicada fins al 1839, onze anys després de la seva mort. Va ser dedicada a Felix Mendelssohn pels seus editors. La Sonata D 784, fou la última de tres moviments, i és considerada pels experts com la proclamació d'una nova era en les composicions per a piano de Schubert i per ser una obra profunda i de vegades obsessivament tràgica.

## Estructura
### I. Allegro giusto

Aquest moviment, en la tonalitat de la menor, empra una nova textura pianística, que no s'observa en les obres anteriors de Schubert: de fet, una cinquena part del moviment és amb octaves. A més, Schubert també ofereix un nou mètode d'organització temporal del moviment (el seu tempo i ritme) i, poc habitual en la seva obra, no modula massa.

### II. Andante

En fa major. El breu moviment lent té tres parts: A - B - A. Després de la omnipresent tensió del moviment anterior, el primer tema, un coral senzill i lluminós en fa major, condueix a un veritable element relaxant de la sonata. Aquesta petita fórmula rítmica és insistent i amenaçant i condueix directament a la part B, tempestuosa i modulant, amb els seus trinats vehements. La calma torna i les tornades corals, acompanyades per trinats de fons.
La coda posa la petita fórmula rítmica en un primer pla, i finalment el moviment acaba recuperant el tranquil coral.

### III. Allegro vivace

En la menor. Leo Black ha comentat que Schubert, en el moviment lent d'aquesta sonata, fa servir el mateix ritme de la cançó "Un den Mond, en einer Herbstnacht" de 1818. També ha observat que Schubert fa una al·lusió musical al moviment lent de la Sonata Arpeggione, D. 784.

## Notes

* 1 2 Black, Leo «Oaks and Osmosis». The Musical Times. Musical Times Publications Ltd., 138, 1852, 6-1997, pàg. 4–15. DOI: 10.2307/1003664. JSTOR: 1003664.
* ↑ Newbould, Brian. Schubert: The Music and the Man. University of California Press, 1999, p. 319–21. ISBN 9780520219571.
* ↑ Black, Leo «Schubert's Ugly Duckling». The Musical Times. Musical Times Publications Ltd., 138, 1857, 11-1997, pàg. 4–11. DOI: 10.2307/1004222. JSTOR: 1004222.

### Bibliografia

* Tirimo, Martino. Schubert: The Complete Piano Sonatas. Vienna: Wiener Urtext Edition, 1997.

## Enllaços externs

* Sonata per a piano núm. 14 interpretada per Maria Perrotta a Classical Connect Arxivat 2013-07-24 a Wayback Machine.
* Enregistrament descarregable d'Aviram Reichert (arxivat a Wayback Machine)
# Creus de terme de Cervera

Les creus de terme de Cervera són un conjunt de creus de terme del municipi de Cervera (Segarra), pràcticament totes elles desaparegudes. Només queda en peu la Columna de Sant Roc, situada a mig camí entre Castellnou d'Oluges i Malgrat.
Cervera tingué diverses creus senyaladores dels camins que hi duien: la Creu del camí de Castellnou (desapareguda el 1936); la Creu del camí de les Oluges; la Creu del Coll d'En Fica; la Creu de la Magdalena. Posteriorment, es va aixecar la Creu dels Aurenets, la Creu de N'Avinyó, la Creu del Portal de la Vall o de Sant Magí.
L'especier cerverí Francesc Oller, va encarregar el 1416 la construcció d'una creu al picapedrer cerverí Pere de Vall-llebrera, que es va col·locar a la bifurcació dels camins que van a Tarroja de Segarra i a Montfalcó Murallat, cosa que fa suposar que es tracta de l'anomenada Creu del camí de la ribera del Sió, dita darrerament Creu de la Via, per la seva proximitat a la del ferrocarril, enrunada definitivament l'any 1936.

## Galeria

* Creu dels Aurenets, el 1913
* Creu del camí de Guissona, el 1918
* Columna de Sant Roc

## Referències

* ↑ «Columna de Sant Roc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Cervera-Creu de terme». Universitat Autònoma de Barcelona.
* ↑ Duran i Sanpere, Agustí. Llibre de Cervera. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1977, p. 338-339. ISBN 84-7256-127-5.
* ↑ Solsona i Climent, Francina «La creu del camí de la ribera del Sió». Miscelània Cerverina, 1983, pàg. 47-51.
* ↑ Bastardes i Parera, Albert. Les Creus al Vent. Barcelona: Millà, 1983, p. 76. ISBN 84-7304-083-X.
* ↑ Bastardes i Parera, Albert. Les Creus al Vent. Barcelona: Millà, 1983, p. 77. ISBN 84-7304-083-X.
# André Lange

André Lange (Ilmenau, 28 de juny de 1973) és un corredor de bobsleigh alemany, ja retirat, que va destacar a la dècada del 2000.

## Biografia

Va néixer el 28 de juny de 1973 a la ciutat d'Ilmenau, població situada a l'estat de Turíngia, que en aquells moments formava part de la República Democràtica Alemanya (RDA) i que avui en dia forma part d'Alemanya.

## Carrera esportiva

Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de Bobs a 4. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) aconseguí la medalla d'or en les proves de Bobs a i Bobs a 4, i en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver guanyà la medalla d'or en la prova de Bobs a 2 i la medalla de plata en la prova de Bobs a 4.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 14 medalles en el Campionat del Món de bobsleigh, incloent la medalla d'or en vuit ocasions (Bobs a 2: 2003, 2007 i 2008; Bobs a 4: 2000, 2003, 2004, 2005 i 2008).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – André Lange». [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ FIBT-Bobsleigh profile Arxivat 2 October 2011 a Wayback Machine., accessed 3 December 2010

## Enllaços externs

* (alemany) Portal personal
* (anglès) www.fibt.com - André Lange Arxivat 2011-10-02 a Wayback Machine.