OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Borís Kramarenko

Borís Kramarenko (Aşgabat, 1 de novembre de 1955) és un lluitador turcman, ja retirat, especialista en lluita grecoromana, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes ploma del programa de lluita grecoromana.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del món de lluita de 1978 i tres campionats nacionals soviètics.
Una vegada retirat, el 1981, passà a fer d'entrenador de lluita a Rostov-on-Don.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Boris Kramarenko». [Consulta: 30 maig 2024].
* 1 2 «International Wrestling Database». [Consulta: 30 maig 2024].
* 1 2 «КРАМАРЕНКО Борис Григорьевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 30 maig 2024].
# Il ciarlatano

Il ciarlatano és una òpera composta per Giuseppe Scolari sobre un llibret italià. S'estrenà a Venècia el 1759. A Catalunya s'estrenà el setembre de 1763 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.
També és farsa graciosa en un acte, amb música de Giacomo Cordella i llibret de Luigi Buonavoglia, estrenada a Venècia, "Teatre San Moisè", 11 de febrer de 1805.

## Referències

* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Copa del Món de Turismes

La Copa del Món de Turismes o FIA World Touring Car Cup (abreujat WTCR, fent referència a l'ús de la normativa TCR) va ser un campionat internacional de turismes promogut per Eurosport Events i organitzat per la Fédération Internationale de l'Automobile (FIA). Va tenir el formats d'una Copa del Món de Turismes entre 1993 i 1995. Després de la temporada 2017, es va arribar a un acord perquè el Campionat del Món de Turisme es convertís en WTCR i utilitzés el reglament tècnic TCR. Amb títols només per a pilots i equips, abandonant el de fabricants, la sèrie WTCR va canviar a l'estat de "Copa del Món" en lloc de "Campionat del Món" el 2018.
Després de diverses dificultats relacionades amb el format de la competició, el WTCR es va convertir a un format de gira mundial a partir de la temporada 2023. El calendari del nou TCR World Tour consta de curses escollides de diverses sèries regionals i nacionals de TCR a tot el món, a diferència del format WTCR que es basava en un calendari de temporada principalment independent d'altres sèries TCR.

## Palmarès

| | Pilots | Pilots | Pilots | Equips | Equips |
| Any | Pilot | Equip | Cotxe | Equip | Cotxe |
| 2018 | Gabriele Tarquini | BRC Racing Team | Hyundai i30 N TCR | M Racing-YMR | Hyundai i30 N TCR |
| 2019 | Norbert Michelisz | BRC Racing Team | Hyundai i30 N TCR | Cyan Racing | Lynk & Co 03 TCR |
| 2020 | Yann Ehrlacher | Cyan Racing | Lynk & Co 03 TCR | Cyan Racing | Lynk & Co 03 TCR |
| 2021 | Yann Ehrlacher | Cyan Racing | Lynk & Co 03 TCR | Cyan Racing | Lynk & Co 03 TCR |
| 2022 | Mikel Azcona | BRC Racing Team | Hyundai Elantra N TCR | BRC Racing Team | Hyundai Elantra N TCR |

## Referències

* ↑ «WTCR announces 2018 calendar keeping most WTCC venues» (en anglès), 22-12-2017. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ Abbott, Andrew. «WSC Group unveils new TCR World Tour concept» (en anglès). TouringCars.Net, 14-10-2022. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ «Championship Standings» (en anglès). TouringCars.net. [Consulta: 10 setembre 2023].

## Vegeu també

* Campionat Mundial de Turismes (2005-2017)
* TCR World Tour (2023-actualitat)

## Enllaços externs

* Copa del Món de Turismes - Lloc web oficial
# Elizabeth Hawley

Elizabeth Hawley (Chicago, Illinois, 9 de novembre de 1923 - Katmandú, 26 de gener de 2018) fou una periodista i cronista d'expedicions a l'Himàlaia. El setembre de 1960 va viatjar al Nepal i s'hi va quedar a viure.
Va començar treballant per a l'agència de notícies Reuters cobrint les notícies d'alpinisme, entre les quals l'expedició americana de 1963, que era la primera dels Estats Units a assolir l'Everest.
Tot i que mai va escalar cap cim, va ser la cronista més coneguda de les expedicions a l'Himàlaia durant més de quatre dècades. Fou respectada per la comunitat alpinista a nivell internacional pels seus registres complets i precisos, tot i no formar part de cap organisme oficial. Els seus registres es resumeixen en la base de dades The Himalayan database, que analitza diverses dades, com les fites aconseguides pels escaladors a l'Himàlaia o els que hi perden la vida.
Al llarg de dues dècades va recollir amb escrupolosa precisió els esdeveniments polítics i socials del Nepal en un diari mensual que al 2015 s'aplegà en dos volumns amb el títol The Nepal Scene: Chronicles of Elizabeth Hawley 1988-2007.
El francès François Damilano, escalador en gel, va batejar amb el seu nom un pic del Nepal. Damilano, el 9 de maig de 2008, va fer una primera ascensió en solitari al pic Hawley (6.182 msnm), del Dhaulagiri Himal, després d'haver pujat al Putha Hiunchuli (7.242 msnm).

## Referències

* 1 2 Choegyal, Lisa. «Elizabeth Hawley 1923 – 2018» (en anglès). American Alpine Club, 13-02-2018. [Consulta: 27 setembre 2023].
* ↑ «Muere Elizabeth Hawley, la mujer que daba por válidas las cumbres en el Everest». Marca. [Consulta: 26 gener 2018].
* ↑ Jolly, Joanna. «Elizabeth Hawley, unrivalled Himalayan record keeper». BBC News, 28-08-2010. [Consulta: 21 març 2014].
* ↑ Hawley, Elizabeth; Salisbury, Richard. «The Himalayan Database». American Alpine Club. [Consulta: 24 abril 2014].
* ↑ Hawley, Elizabeth; Salisbury, Richard. The Himalaya by the Numbers, A Statistical Analysis of Mountaineering in the Nepal Himalaya. Kathmandu: Vajra Publications, 2011 [Consulta: 24 abril 2014].
* ↑ «Research (bibliography)». American Alpine Club. Arxivat de l'original el 25 d’abril 2014. [Consulta: 24 abril 2014].
* ↑ Newly Climbed Peak Named for Elizabeth Hawley by Dougald MacDonald on climbing.com
* ↑ Francois Damilano «Asia, Nepal, Dhaulagiri Himal, Peak Hawley (6,182m)». American Alpine Journal. American Alpine Club, 51, 83, 2009, pàg. 321 [Consulta: 24 abril 2014].

## Enllaços externs

* McDonald, Bernadette. I'll call you in Kathmandu. ISBN 978-0-89886-800-5.
* Biografia de l'Elizabeth Hawley Arxivat 2009-09-06 a Wayback Machine.
* "The High Priestess of Posterity", 2011 Outside feature
* "Keeper of the Mountains", 2013 Documentary Short Arxivat 2015-06-15 a Wayback Machine.
# Borís Xakhlín

Boris Shakhlin (en rus: Борис Шахлин) (Ixim, Unió Soviètica 1932 - Kíev, Ucraïna 2008) fou un gimnasta artístic soviètic, guanyador de tretze medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 27 de gener de 1932 a la ciutat d'Ixim, població situada a l'óblast de Tiumén, que en aquells moments formava part de la República Socialista Federada Soviètica de Rússia (Unió Soviètica) i que avui en dia forma part de la Federació Russa. Nacionalitzat ucraïnès, fou professor d'educació física a la Universitat de Kíiv. Va morir el 30 de maig de 2008 a la seva residència de Kíev, capital d'Ucraïna.
L'any 1956 fou guardonat amb l'Orde de la Bandera Roja del Treball i el 1964 amb l'Orde de Lenin.

## Carrera esportiva

Va participar, als 24 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Austràlia), on aconseguí guanyar dues medalles olímpiques d'or en la prova per equips i en la prova de cavall amb arcs, a més de finalitzar quart en la prova salt sobre cavall (guanyant així un diploma olímpic) i vuitè en la prova individual i de barres paral·leles com a resultats més destacats.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia) aconseguí guanyar set medalles olímpiques en les vuit proves disputades, convertint-se en un dels grans triomfadors dels Jocs. Així doncs guanyà la medalla d'or en les proves individual, de salt sobre cavall, barres paral·leles i cavall amb arcs; la medalla de plata en la prova per equips així com en la prova d'anelles i la medalla de bronze en la prova de barra fixa. Amb l'assoliment de set medalles en uns mateixos Jocs aconseguí igualar el rècord dels tiradors nord-americans Willis Augustus Lee i Lloyd Spooner, que ho aconseguiren en l'edició de 1920 disputada a Anvers (Bèlgica).
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó), els seus últims Jocs Olímpics, aconseguí guanyar quatre medalles: la medalla d'or en la prova de barra fixa, la medalla de plata en les proves individual i per equips, i la medalla de bronze en la prova d'anelles, a més de finalitzar cinquè en la prova de salt sobre cavall com a resultat més destacat (guanyant així un nou diploma olímpic).
Al llarg de la seva carrera guanyà 14 medalles en el Campionat del Món de gimnàstica artística, entre elles sis medalles d'or, i nou medalles en el Campionat d'Europa de l'especialitat, sis d'elles d'or.
El 2002 va ser inclòs a l'International Gymnastics Hall of Fame.

## Referències

* ↑ «Obituary: Boris Shakhlin». The Guardian, 10-06-2008. Arxivat de l'original el 2022-07-14.
* ↑ «Boris Anfiyanovich Shakhlin | Biography, Gymnast, & Olympics | Britannica» (en anglès). [Consulta: 29 desembre 2024].
* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Boris Shakhlin». [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ «Boris Shakhlin | The International Gymnastics Hall of Fame». [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ "Boris Shakhlin, 1932-2008" Arxivat 2008-06-03 a Wayback Machine. Amanda Turner International Gymnast, May 30, 2008
# La buona figliuola maritata

La buona figliuola maritata és una òpera en tres actes composta per Niccolò Piccinni sobre un llibret italià de Carlo Goldoni. S'estrenà al Teatro Formagliari de Bolonya el maig de 1761.
A Catalunya s'estrenà l'octubre de 1763 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona. És la segona part de La buona figliuola que Piccinni s'havia apressat a compondre després de l'èxit de la primera.

## Referències

* ↑ Dades a operone.de
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Vollerwiek

Vollerwiek (frisó septentrional Folerwiik, danès Follervig) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Eiderstedt, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Està situat al sud de la península d'Eiderstedt entre Eidersperrwerk i Sankt Peter-Ording.
# NaK

El NaK és un aliatge de sodi i potassi que es troba en estat líquid a temperatura ambient. És un material comercialment disponible en diversos graus. Aliatges d'entre aproximadament un 40% i un 90% en potassi per pes són líquids a temperatura ambient. El NaK eutèctic està format per un 78% de potassi i un 22% de sodi. És líquid entre -12,6°C i 785 °C. Un ús notable és com a refrigerant dins reactors ràpids experimentals. A diferència dels reactors comercials, aquests s'aturen freqüentment i es buiden. La utilització de plom o sodi com a refrigerant, exigiria durant aquestes aturades la calefacció contínua que mantingués el refrigerant com a líquid, i no se solidifiqués dins dels conductes. L'ús de NaK permet solucionar aquest problema. L'aliatge NaK s'utilitza en moltes altres aplicacions de transferència de calor per raons similars.

## Referències

* ↑ Baird, Eric S. Hydrodynamic and Thermal Modeling of Two-dimensional Microdroplet Arrays for Digitized Heat Transfer (en anglès). ProQuest, 2008, p.5. ISBN 0549672435.
# Boscaler becllarg

El boscaler becllarg (Locustella major) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). Es troba a la zona muntanyosa a l'oest de la Xina, nord-oest de l'Índia i nord de Pakistan. Habita les praderies i matollars temperats i els matollars secs tropicals i subtropicals. Pateix la pèrdua d'hàbitat i seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Boscaler becllarg». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 16 agost 2023 (català)
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 602. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Long-billed Grasshopper-warbler. Locustella major» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 16 agost 2023].
# La clemenza di Tito (Valentini)

La clemenza di Tito és una òpera en tres actes composta per Michelangelo Valentini sobre un llibret italià d'Antonio Palomba. S'estrenà a Bolonya el 3 de gener de 1753.
A Catalunya s'estrenà el 1766 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/valentinim.html
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Bettiah (ciutat)

Bettiah és una ciutat i municipi de l'Índia, capital del Districte de Champaran Occidental a l'estat de Bihar, a la riba del riu Harha, propera a la frontera amb Nepal a 225 al nord-oest de Patna. El nom deriva de baint (canya) transformat en Betiya i pels britànics en Bettiah. La ciutat té segons el cens de 2001, una població de 116.692 habitants (1881: 21.263 habitants; 1901: 24.696). El monument més destacat és el palau del maharajà de Bettiah, però actualment en mal estat.
El 1740 s'hi va establir una missió catòlica fundada pel pare italià caputxí Josep Mari, expulsat de Tibet i refugiat a Nepal, d'eon fou cridat pel maharajà de Bettiah, Raja Dhruva, per assistir a la seva filla que estava greument malalta, i a la que va aconseguir curar, i en agraïment fou convidat a restar a Bettiah. Fou designada municipalitat el 1869. És també famosa perquè en aquest lloc va començar Mohandas Gandhi el seu moviment Satyagraha el 1917.

## Vegeu també

* Bettiah o Bettiah Raj, principat
# Bandera de Brunei

La bandera de Brunei fou adoptada el 1959 quan el país començà a ser un protectorat del Regne Unit i fou oficial l'1 de gener de 1984, quan el país aconseguí la independència.

## Format

La bandera està composta per un fons groc, símbol tradicional de la monarquia, amb una banda en diagonal d'esquerra a dreta de color negra i blanca, que no coincideixen amb els racons de la bandera.
Al centre s'hi representa amb color vermell l'escut de Brunei que es compon de:
* Un para-sol (Payung Ubor-Ubor) coronat per una bandera que encarna el poder reial.
* Dues ales (Sayab) amb quatre plomes cadascuna que representa la protecció de la justícia, la tranquil·litat, la prosperitat i la pau.
* A sota una lluna creixent per recordar l'islam amb la divisa nacional Sempre al servici amb ajuda de Déu inscrita a l'interior.
* A baix, una cinta on es pot llegir en àrab Brunei Darusalem que vol dir Brunei, asil de la pau.
* Una mà (Tangan o Kimhap) a cada costat que personifica com el poder governamental està disposat a promoure la serenitat, la pau i la prosperitat.

## Enllaços externs

* Descripció de la bandera Arxivat 2006-08-04 a Wayback Machine. en el web del govern de Brunei.

## Referències

* ↑ «Flags of the World» (en anglès). [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «The National Flag» (en anglès). [Consulta: 30 octubre 2022].
# Benimaclet (barri de València)

Benimaclet és un barri de la ciutat de València inclòs al districte homònim i situat al sector nord del nucli urbà de la ciutat. Fita amb Camí de Vera al nord, amb el barri d'Els Orriols situat al districte de Rascanya a l'oest, amb el Pla del Real i La Saïdia al sud i amb el districte d'Algirós a l'est.
Conforma el nucli de l'antic municipi de Benimaclet, que va conservar la seua independència entre el segle XVI fins al 1878, any que va ser incorporat al terme de València.
La seua població és de 22.779 habitants en l'any 2022.

## Geografia

Limita amb el barri de Camí de Vera al nord, inclòs al mateix districte de Benimaclet; amb Orriols, Sant Llorenç i Sant Antoni per l'oest, inclosos als districtes de Rascanya i La Saïdia; amb Trinitat, així com Jaume Roig i Ciutat Universitària al sud, pertanyents a La Saïdia i el Pla del Real; i amb la Vega Baixa i La Carrasca a l'est; part tots dos del districte d'Algirós.
Pel sud queda delimitat per l'avinguda del Primat Reig i les vies de tramvia de les línies 4 i 6, que segueixen el camí de l'antic trenet i constituïa la separació física tradicional amb la ciutat. La resta del districte té límits irregulars, abarcant principalment l'antic nucli rural del poble així com els eixamples més antics, tot i que inclou una zona moderna entre les avingudes del Primat Reig, Victor Zaragozà i Catalunya, on s'hi troba el poliesportiu del barri. Els limits del barri exclouen també la zona d'horta situada a l'est d'ell, tot i que si que en forma part, del districte.

## Demografia

| 1991 | 1996 | 2001 | 2012 | 2017 | 2022 |
| 23.401 | 24.151 | 24.303 | 23.985 | 23.631 | 22.779 |
La població ha romàs relativament estable d'ençà del 1991, tot i que s'hi ha produït un important canvi demogràfic. La seua proximitat a les zones universitàries, bones connexions amb el transport públic i peculiar trama urbana, així com la proximitat a l'horta valentina l'han convertit en un pol d'atracció d'estudiants i gent jove en general.

## Referències

* ↑ «Districte 14. Barri 1. Benimaclet.» (en valencià [ca]). Oficina d'estadística de l'ajuntament de València, 2022. [Consulta: 13 novembre 2023].
* ↑ «Plànol de València amb els seus barris.» (en valencià [ca]). Ajuntament de València. [Consulta: 13 novembre 2023].
# Boscaler d'aiguamoll

El boscaler d'aiguamoll (Helopsaltes pryeri; syn: Locustella pryeri) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). Ocupa una àrea de distribució molt fragmentada a la Xina, el Japó, l'Extrem Orient Rus i l'est de Mongòlia. El seu hàbitat el conformen zones pantanoses de l'interior. Pateix la pèrdua d'hàbitat i el seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, agost 2023) aquest tàxon estaria classificat en el gènere Helopsaltes. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el classifiquen dins del gènere Locustella.

## Referències

* ↑ «Boscaler d'aiguamoll». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 601. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Marsh Grassbird. Helopsaltes pryeri (formerly as: Locustella pryeri)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 14 agost 2023].
# Palau de Cerro Castillo

El Palau Presidencial de Cerro Castillo, a la ciutat de Viña del Mar, a la Regió de Valparaíso a l'estat de Xile, és la residència de descans del President de la República de Xile, i seu alternativa al Palau de La Moneda. Es fa servir en temporades estivals i caps de setmana, així doncs, S'hi organitzen reunions ministerials i diplomàtiques. L'edifici adquireix especial importància, com que és el lloc usual on el president electe «Vetlla les armes» a l'interior del palau la nit del 10 de març, abans de ser proclamat president de Xile a l'edifici del Congrés Nacional, a la veïna ciutat de Valparaíso. Per aquesta raó i des del trasllat de la seu del poder legislatiu a Valparaíso, és el centre de reunió del president amb els parlamentaris. També és comú que el president s'hi allotgi abans del tradicional discurs del 21 de maig.
Va ser construït al turó de Cerro Castillo, al terreny on hi havia l'antic Fuerte Callao, que va ser cedit al fisc per l'Armada Nacional. L'obra va ser executat per l'aleshores Direcció General d'Obres Públiques, avui Ministeri d'Obres Públiques, en coordinació amb la Junta probalneari de la Ciutat Jardí.
Els arquitectes Luis Browne Fernández i Manuel Valenzuela González van dissenyar els plans de la Casa Presidencial, la porteria i el parcamb piscina. Fou aprovat i construït durant el govern del President Carlos Ibáñez del Campo entre els anys 1929 i 1930. És troba a mig camí de la ruta que uneix el port de Valparaíso amb la ciutat residencial de Viña del Mar. S'erigeix sobre el cim homònim i la l'estil neomedieval dona un aire de rellevància al conjunt. Al voltant hi ha un gran parc des d'on es domina el port. Del Fuerte Callao es van conservar els canons que avui adornen els jardins i el nom del carrer, es van remodelar els gran murs de dos metres d'amplada, dos polvorins i un casalot.
Amb una inversió pròxima als tres milions de pesos de l'època, l'edifici va ser entregat al Govern de Xile el gener de 1930. La premsa del moment el va qualificar com un dels edificis més sumptuosos i de millor gust arquitectònic de Sud-amèrica. Era vist com un exponent de progrés del país, per que s'hi van fer servir fusta i altres materials «nacionals».
Actualment, el palau està administrat per la Presidència de la República. Amb el pas del temps, va patir unes modificacions, d'acord amb els requeriments dels diferents mandataris.
La construcció del Palau va rebre crítiques de l'opinió pública opositora del seu temps, principalment pel seu gran luxe i per ser "exageradament car". Per això, presidents com Jorge Alessandri o Salvador Allende; no hi van residir molt al Palau de Cerro Castillo. Precisament aquest últim, va utilitzar la mansió per a rebre autoritats estrangeres i per passar-hi alguns caps de setmana, però sobretot, eren coneguts els estiuejos dels nens pobres al palau, on aprofitaven la piscina i els animals (entre els que es conta una Tortuga Galápagos donada pel Govern de l'Ecuador).
Com a forma protocolar, sempre que el President es troba al palau, la bandera de Xile ondeja a l'entrada principal.
# Biologia de la conservació

En biologia es denomina biologia de la conservació una nova disciplina científica de síntesi que sorgeix com a resposta a la crisi actual de biodiversitat. Els seus objectius són la identificació dels processos que amenacen la conservació d'espècies i ecosistemes, així com la provisió d'un marc conceptual en el qual estudiar-los. Per a això integra els principis de diferents camps del coneixement científic aplicables a la conservació biològica a escala planetària, tals com l'ecologia, la genètica, la biologia evolutiva, i la teledetecció, entre d'altres.

## Paradigmes científics

S'han proposat dos grans paradigmes per agrupar les idees i els mètodes d'estudi en Biologia de la Conservació: el Paradigma de les Poblacions Petites, i el Paradigma de la Disminució Poblacional. El primer es refereix als riscs d'extinció inherents a mides poblacionals petites, que són fonamentalment resultat d'un increment en l'exposició a estocasticitat demogràfica i ambiental, i a la pèrdua de variabilitat genètica. El segon s'ocupa dels processos pels quals el risc d'extinció de les poblacions s'incrementa per raons alienes a aquestes, i de com pal·liar-los. És a dir, tracta sobre els agents que porten a la disminució poblacional.
Els quatre principals agents que condueixen a l'extinció poden ser:
* La pèrdua de l'hàbitat de les espècies i la seva fragmentació.
* La sobre-explotació que produeix la reducció dels efectius poblacionals.
* La introducció d'espècies invasores que competeix amb les nadiues o modifica els seus hàbitats.
* Les interaccions sinèrgiques per les quals l'extinció d'unes espècies produeixen extincions en cadena de d'altres.

## Vegeu també

* Ecologia
* Biodiversitat
* Extinció

## Enllaços externs

* Biologia de la Conservació de Plantes (Un portal de recursos en català).
* Society for Conservation Biology (anglès)
* Biología de la Conservación Arxivat 2017-09-26 a Wayback Machine. (castellà)