OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Shwebo

Shwebo és una ciutat a la divisió de Sagaing, a Myanmar, situada 113 km al nord-oest de Mandalay a la riba oriental del riu Chindwin. Hi passa la línia de ferrocarril Mandalay-Myitkyina, però s'hi arriba millor per una carretera en raonablement bon estat des de Mandalay i Monywa. És capital del districte de Shwebo i del twoship de Shwebo. Consta al cens del 1983 amb una població de 52.185 habitants i estimada de 79.800 el 2000. Geo Names li dona 88.914 habitants en data no assenyalada però vers el 2005. El 1891 tenia 9.368 habitants i el 1901 eren 9.626.
A la part nord de la ciutat, a Uyindaw, hi ha uns jardins. Al sud-est una església catòlica i una altra església cristiana al nord-oest. L'antic palau reial (i la muralla dins la qual estava) ja va desaparèixer al segle xix. La moderna ciutat fou obra del rei Alompra o Aluangpaya; també la pagoda de Shwechettho fou obra d'aquest rei igual que un llac reial al nord. La moderna ciutat es va desenvolupar a partir de la part oriental de l'antiga ciutat de Moksongapoywa o Moksobo, el seu nom quan es va fundar.

## Història

Shwebo fou la capital reial de Birmània amb el rei Alaungpaya, nadiu de Shwebo (com Maung Aung Zeya o U Aung Zeya), des de 1752 fins a 1760. Va utilitzar la ciutat com a base per portar a terme una rebel·lió reeixida contra els Mon, conquerint Innwa i Baixa Birmània, establint la dinastia Konbaung i el tercer Imperi Birmà. la ciutat fou anomenada (com a títol, no pas com a nom) Yangyiaung (la victoriosa). El va succeir el seu fill gran Naungdawgyi (1760-1764), i el seu successor i germà Sinbyushin, després de dos anys, va traslladar la capital a Innwa (1766). La ciutat va començar a decaure. El 1837 sota el rei Bagysaw, el seu germà el príncep de Thayetmyo i Tharrawaddy, va canviar el nom de Moksobo a Shwebo. El mateix any el príncep va enderrocar al seu germà el rei amb el suport de la gent de Shwebo, molts dels quals eren alts oficials militars i de la cort. Quan Mindon Min, fill de Tharrawaddy va planejar agafar el poder se'n va anar a Shwebo (1852) i el 1853 va donar el cop d'estat contra el seu germà Pagan Min (1846-1853). En el regnat de Mindon Min (1853-1878) el seu nebot, el príncep de Padein, va anar a Shwebo i va conspirar contra el seu oncle per enderrocar-lo, però aquesta vegada no va tenir èxit. El 1886 un destacament britànic es va dirigir a la ciutat i en va prendre possessió, però va tornar immediatament a Mandalay estimulant als rebels de la regió dirigits per Mintha Hmat i altres. Mintha va devastar la ciutat i els britànics van retornar i un mesos després es va establir un campament militar. El 1888 es va organitzar la municipalitat.

## Referències

* Ciutats de Birmània
* Ciutats de Birmània
* Shwebo Arxivat 2010-01-07 a Wayback Machine.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Batalla de Vouillé

La batalla de Vouillé es va lluitar en les marques septentrionals del territori visigòtic del Regne de Tolosa, a prop de Poitiers (Gàl·lia), a la primavera del 507 entre els francs comandats per Clodoveu I i els visigots d'Alaric II.

## Abans de la batalla

Després de la caiguda de l'imperi Romà d'Occident, els francs van subjugar les altres tribus germàniques i van crear un imperi sota la dinastia merovíngia, i volien expulsar els visigots de la Gàl·lia pel seu arrianisme. Clodoveu i Anastasi I Dicor de l'Imperi Romà d'Orient van acordar atacar els gots cadascú en la seva banda.

## Batalla

Els francs havien creuat el Loira, i els visigots van anar pel nord per tallar-los-hi el pas amb l'esperança que els ostrogots els donessin suport. La batalla es va desenvolupar a les planes de Vouillé, prop de Poitiers. Es va iniciar una terrible lluita cos a cos, fins que el rei visigòtic va caure en mans del mateix Clodoveu. Tal com va passar en la batalla de Tolbiac contra els alamans, la mort del rei dicta la desbandada dels visigots, que van acabar massacrats pels francs.

## Conseqüències

La derrota a Vouillé va forçar els visigots a retirar-se a Hispània, la qual encara controlaven, i va permetre als francs controlar el sud-est de l'actual França, i capturar la capital del Regne de Tolosa. L'única part de la Gàll·lia que després d'aquesta derrota restà en mans dels visigots fou la Septimània, amb capital a Narbona.
Teodoric el Gran va perdre la confiança amb Gesaleic, i va enviar Ibba a combatre Gesaleic, qui va proclamar com rei a Bàrcino al jove Amalaric. El 512 l'exèrcit de Gesaleic va entrar a la Tarraconense pels passos pirinencs orientals però va ser derrotat per Ibbas i en intentar penetrar a Borgonya, va ser capturat i mort.

## Referències

* ↑ (anglès) Gregori de Tours, Historia Francorum Arxivat 2014-08-14 a Wayback Machine., llibre 2
* ↑ Wolfram, Herwig. History of the Goths (en anglès). University of California Press, 1990, p. 243. ISBN 0520069838.
* ↑ Livermore, Harold. Twilight of the Goths (en anglès). Intellect Books, 2006, p. 51. ISBN 1841509663.

## Bibliografia

* (anglès) Gregori de Tours, Historia Francorum Arxivat 2014-08-14 a Wayback Machine., llibre 2

## Vegeu també

Guerres franco-visigòtiques

## Enllaços externs

* «Enllaç». Association Vouillé et son histoire.
# Efecte memòria de les bateries

L'efecte memòria, també conegut com a efecte de la bateria gandula, és un efecte observable a les bateries recarregables que causa que retinguin menys càrrega, per culpa de la formació de petits cristalls a l'interior de la bateria. El significat original descriu la situació específica de les bateries de níquel i cadmi en què es redueix el màxim de càrrega si es recarreguen repetidament després d'una descàrrega parcial. Avui dia, l'expressió s'aplica a gairebé tots els casos en què una bateria reté menys càrrega de l'esperada. El problema també afecta les bateries de níquel i hidrur metàl·lic i, tot i que en molt menor mesura, les de plom i àcid i les de ions de liti.
Per evitar l'efecte memòria, n'hi ha prou amb realitzar una càrrega completa cada cert nombre de càrregues (normalment, aquest nombre el detalla el fabricant).

## Descobriment

L'efecte va ser descobert per la NASA als seus satèl·lits artificials. Els satèl·lits recarreguen les seves bateries gràcies a plafons solars fotovoltaics quan passen per zones on són exposats a la llum del Sol, passant regularment del sol a l'ombra. Els enginyers de la NASA van observar que després d'un cert nombre de cicles sol-ombra, les bateries ja no es poden carregar més enllà d'un cert nivell, com si l'haguessin memoritzat. A la nostra vida diària, l'efecte no s'acostuma a presentar, excepte en casos de sistemes automàtics, atès que nomeś es produeix quan les descàrregues successives són aturades exactament al mateix punt les la capacitat de càrrega.
# Sabkha

Sabkha o sebkha (de l'àrab سبخة, sabẖa) és el nom en àrab de les llacunes salades. Són molt abundants a Tunísia, especialment a la zona central costera del Sahel tunisià, i Algèria, però també en altres llocs. Les més grans o importants són la sabkha de Sidi El Hani, la sabkha de Monastir, la sabkha d'El Djem, la sabkha d'El Ghorra, la sabkha d'En Noual, la sabkha de Boujemal, la sabkha de Tadder i la sabkha d'El Makta. A la vora de la ciutat de Tunis, hi ha la sabkha de Sejoumi, al sud-oest, i la sabkha d'Ariana, al nord-est. Aquestes llacunes, normalment humides, produeixen sal en assecar-se a l'estiu o mitjançant la intervenció humana.
# Campionat del Món de Trial indoor 2010

La temporada de 2010 del Campionat del Món de Trial indoor fou la 18a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 5 proves puntuables, celebrades entre el 9 de gener i el 27 de març. Dues de les proves programades es disputaren als Països Catalans: el Trial Indoor de Barcelona (31 de gener) i el de Palma (27 de març).
A partir d'aquell any, l'empresa italiana SPEA S.p.A. esdevenia el patrocinador principal d'aquest campionat, que passava a anomenar-se oficialment SPEA FIM Indoor Trial World Championship.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Bou | Montesa HRC | 98 |
| 2 | Albert Cabestany | Sherco | 77 |
| 3 | Adam Raga | Gas Gas | 45 |
| 4 | James Dabill | Gas Gas | 44 |
| 5 | Jeroni Fajardo | Beta | 42 |
| 6 | Takahisa Fujinami | Montesa HRC | 29 |
| 7 | Loris Gubian | Gas Gas | 15 |
| 8 | Alexz Wigg | Beta | 14 |
| 9 | Dougie Lampkin | Beta | 5 |
| 10 | Alfredo Gómez | Montesa Honda | 4 |

## Canvis en el sistema de puntuació

L'any 2010 entrà en vigor el nou sistema de puntuació vigent actualment, en què obtenen punts els 9 primers classificats de cada prova, repartits d'acord amb el següent barem:
| Posició | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| Punts | 20 | 15 | 12 | 9 | 6 | 5 | 3 | 2 | 1 |
Nota.- Fins a l'any 2009 només obtenien punts els 7 primers classificats, repartits de la següent manera:
| Posició | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| Punts | 8 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |

## Referències

* «FIM Indoor World Championship 2010» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 15 de gener 2010. [Consulta: 14 setembre 2011].
* «SPEA FIM Indoor Trial World Championship Classifications» (en anglès). fim-live.com. FIM, 2010. Arxivat de l'original el 9 de març 2012. [Consulta: 14 setembre 2011].
# Establiment de Radio i Televisió Tunisià

L'Establiment de Radio i Televisió Tunisià (ERTT) fou la més antiga de les cadenes de ràdio i televisió de Tunísia. Fou creada com a emissora de ràdio el 1938, i la primera emissió de televisió es va fer el 1957. Fou dissolta en 2007 amb la creació de Ràdio Tunisiana i Televisió Tunisiana.
És de titularitat pública i té com a filials cinc cadenes regionals. Els set partits d'oposició (cinc d'ells parlamentaris) poden aparèixer a la televisió i parlar per ràdio. A la Radio i Televisió hi treballen 283 periodistes.
Actualment (2007) inclou dues cadenes de televisió, dos de satèl·lit (Canal 21 i Canal 7) i 8 emissores de ràdio (Radio Nacional, Radio Joventut, Radio Internacional, i cinc emissores regionals a Sfax, Monastir, Gafsa, Tataouine i Le Kef). Canal 21 i Radio Joventut estan destinades a la joventut.
Normalment emet en àrab però alguns programes són en francès i una part reduïda en anglès, alemany, italià i castellà.
Des de 2003 poden operar a Tunísia cadenes privades de ràdio i televisió.
# Dilong

Dilong (del mandarí: 帝 dì, 'emperador' i 龙 lóng, 'drac') és un gènere de dinosaure tiranosauroïdeu emplomat que visqué al Cretaci inferior (fa uns 130 milions d'anys). Les seves restes fòssils foren trobades a la formació de Yixian de la província Liaoning, a la Xina.
És un dels trianosauroïdeus més àntics que es coneix i presentava plomes. El nom de l'única espècie descrita d'aquest gènere, Dilong paradoxus, fa referència al parentesc que se li atribueix amb Tyrannosaurus rex, resulta paradoxal la seva petita mida i la inesperada presència de plomes.
S'aprecien plomes a les impressions de pell fossilitzada de la mandíbula i la cua. No s'hi veuen plomes desenvolupades com les de les aus modernes.
Dilong feia uns 1,6 m de longitud i hi ha constància de quatre esquelets més o menys complets.

## Referències

* Xu, X., Norell, M. A., Kuang, X., Wang, X., Zhao, Q., Jia, C. «Basal tyrannosauroids from China and evidence for protofeathers in tyrannosauroids». Nature, 431, 2004, pàg. 680-684.

## Enllaços externs

* Article de "New Scientist".
* Article de "Nature news".
# Mesquita Kutubia

La mesquita d'al-Kutubiyya o mesquita de Kutubia, Koutoubia o Kutubiyya (àrab: جامع الكتبية, jāmiʿ al-Kutubiyya) és un dels monuments més representatius de la ciutat de Marràqueix, al Marroc. El seu minaret és el model dels de les mesquites de Rabat —la Torre Hassan— i de Sevilla —la Giralda.
Situada al sud-oest de la plaça Djemà-el-Fna, al costat de l'avinguda Mohamed V, la Kutubia destaca pel seu minaret de 69 m d'altura, l'edifici més alt de la ciutat. El nom de la mesquita, que literalment vol dir ‘la dels llibreters’ (kutub en àrab és ‘llibres’) fa referència a la presència al mercat de venedors de llibres que es desenvolupava als seus voltants amb més de cent parades.
S'aixeca al solar d'una mesquita anterior construïda per l'emir almohade Abd-al-Mumin cap a l'any 1147, en l'intent de recuperació de la devastació produïda per Ibn Túmart, que es va centrar en la destrucció dels edificis almoràvits.
Deu anys després, es va manar construir una nova mesquita, l'actual, que va estar acabada per a l'any 1158 i, amb les seves 17 naus que s'estenen en un rectangle de 60 m de llarg per 90 d'ample, seria una de les més grans del món islàmic. El pati central té dos pòrtics amb quatre naus a cada costat.

## El minaret

Es va començar a construir sota el mandat d'Abd-al-Mumin i es va acabar en temps d'Abu-Yússuf Yaqub al-Mansur. Amb els seus 69 m d'altura, és l'edifici més alt de Marràqueix (està prohibida la construcció d'edificis més alts). Té sis pisos que es comuniquen mitjançant rampes. La part superior està envoltada per una balustrada emmerletada que es corona, com és habitual en aquest tipus de construccions, per tres boles, avui en dia de bronze i, segons diuen, en els seus orígens d'or, procedent de les joies d'una de les manilles de Yaqub al-Mansur lliurades com a penitència per haver trencat el dejuni del ramadà. La major d'aquestes boles té 2 m de diàmetre.
L'exterior de la torre conserva només part de la seva ornamentació original, perquè va perdre les seves pintures i mosaics. Únicament conserva una banda de rajoles verdes en la part superior.
Va patir greus desperfectes pel terratrèmol de Marrakeix de 2023.

## Referències

* ↑ «El minarete de la mezquita de Kutubia y las murallas rojas de Marrakech sufren desperfectos» (en castellà), 10-09-2023. [Consulta: 10 setembre 2023].
# Joropo

El joropo és un ball de Veneçuela que s'interpreta amb cuatro, arpa llanera, maracas, guitarres, etc. Té influència africana i hispanoàrab, emparentat amb els jarabes mexicans i el galerón de la zona caribenya.
S'escriu en 3/4 encara que una de les guitarres segueixi un 6/8.
En la dansa, la dona segueix l'home, que es mou amb llibertat. Com en altres balls amb influència africana, es pot considerar un ball de dissociació.

## Intèrprets que conreen aquesta música de ball

* Jorge Guerrero
* Reynaldo Armas
* El Carrao de Palmarito
* Simón Díaz
* Scarlet Linares
* Reina Lucero
* Cristina Maica
* Eneas Perdomo
* Freddy Salcedo
* Luis Silva
* Cristóbal Jiménez
* Roberto Ruscitti
* Ángel Custodio Loyola
* Francisco Montoya
* Rafael Martínez Arteaga
* Orlando "Cholo" Valderrama
* Juan Farfán
* Aries Vigoth
* Luis Ariel Rey
* diego soler
* Miguel Ángel Martín
* Aldrumas Monroy
* Elda Flórez

## Referències

* ↑ «El joropo». Arxivat de l'original el 2012-07-09. [Consulta: 21 juliol 2012].
* ↑ Cort i Vives, Aleix: Diccionari del Ball. Edicions 62, Col·lecció El Cangur/Diccionaris, núm. 278. Barcelona, juliol del 1999. ISBN 84-297-4572-6, plana 88.
* Dydynski, Krzysztof (2004): Lonely Planet Venezuela (Lonely Planet Venezuela). ISBN 1-74104-197-X.

## Enllaços externs

* Origen i descripció de les diverses variants del joropo. Arxivat 2007-08-10 a Wayback Machine. (castellà)
* Audicions de joropos. (castellà)
# Detroit Shock

Les Detroit Shock són un equip de bàsquet femení estatunidenc de la WNBA amb base a Detroit, Michigan. Van debutar el 1998, gràcies a l'expansió de la lliga aquell any. L'equip és germà de l'equip masculí de la mateixa ciutat, els Detroit Pistons. En l'actualitat està entrenat per la llegenda d'aquest equip, Bill Laimbeer.

## Història

La franquícia es va posar en marxa el 1998, fent-se càrrec de la direcció de l'equip la membre del Saló de la Fama Nancy Lieberman. Van fitxar una barreja de jugadores novelles amb un bon grup de veteranes, però durant els seus primers anys de vida els resultats no van arribar. Tan sols el 1999 van arribar a la primera ronda dels play-off. Tota aquesta trajectòria va canviar quan es va fitxar com a entrenador el llegendari jugador de l'NBA Bill Laimbeer, l'any 2002. Els propietaris de l'equipo van acceptar la idea del nou director tècnic de renovar la plantilla, arribant a predir que serien campiones l'any següent.
I la predicció es va complir. Les Shock es van plantar a la final, on es trobarien a la versió femenina dels Lakers, les Sparks, a les que van derrotar per 2 victòries a 1. El partit decisiu va batre el rècord d'espectadors veient un partit femení, sent seguit per 22.076 persones. Va ser la primera franquícia de la WNBA en passar de l'últim lloc de la lliga al primer en tan sols un any.
El 2005, un altre ex-jugador dels Pistons, Rick Mahorn, va ser contractat com a entrenador assistent d'en Laimbeer. I el 2006 van aconseguir el seu segon anell de campiones, en derrotar a la final les Sacramento Monarchs per 3-2. L'any 2008 es van convertir en el segon equip en aconseguir 3 anells de campiones derrotant a la final per un clar 3-0 les San Antonio Silver Stars.

## Trajectòria

Nota: G: Partits guanyats P:Partits perduts %:percentatge de victòries
| Temporada | G | P | % | Play-off |
| 1998 | 17 | 13 | .567 | |
| 1999 | 15 | 17 | .469 | Perden a la primera ronda |
| 2000 | 14 | 18 | .438 | |
| 2001 | 10 | 22 | .313 | |
| 2002 | 9 | 23 | .281 | |
| 2003 | 25 | 9 | .735 | Campiones de la WNBA |
| 2004 | 17 | 17 | .500 | Perden a la primera ronda |
| 2005 | 16 | 18 | .471 | Perden a la primera ronda |
| 2006 | 23 | 11 | .676 | Campiones de la WNBA |
| 2007 | 24 | 10 | .706 | Perden a la Final |
| 2008 | 22 | 12 | .593 | Campiones de la WNBA |

## Enllaços externs

* Web oficial de les Detroit Shock
# Sacramento Monarchs

Les Sacramento Monarchs és un equip professional femení de bàsquet, que juga a la lliga americana WNBA. Té la seva base a Sacramento, Califòrnia, i és un dels 8 equips que van iniciar originalment aquesta competició, l'any 1997. El seu nom, Monarchs, fa referència a les papallones monarques, fent a més referència directa al nom del seu equivalent masculí a l'NBA, els Sacramento Kings.

## Història

Després d'uns dubtosos inicis a la lliga, acabant les dues primeres temporades amb més derrotes que victòries, a partir de 1999 han estat gairebé fixes als Play-off. Però no va ser fins a la temporada 2004-2005 quan va aconseguir plantar-se a les finals, derrotant a les Connecticut Sun per 3 victòries a 1, era el primer any que les finals es disputaven a 5 partits. Era la primera vegada a la història que un equip de la ciutat de Sacramento aconsseguia un títol en una gran competició. L'any següent van repetir la presència a les finales, en aquesta ocasió perdent contra les Detroit Shock per un ajustat 3-2.

## Trajectòria

Nota: G: Partits guanyats P:Partits perduts %:percentatge de victòries
| Temporada | G | P | % | Play-offs |
| 1996-1997 | 10 | 18 | .357 | |
| 1997-1998 | 8 | 22 | .267 | |
| 1998-1999 | 19 | 13 | .594 | Perden a la primera ronda |
| 1999-2000 | 21 | 11 | .656 | Perden a la primera ronda |
| 2000-2001 | 20 | 12 | .625 | Perden a la final de Conferència |
| 2001-2002 | 14 | 18 | .438 | |
| 2002-2003 | 19 | 15 | .559 | Perden a la final de Conferència |
| 2003-2004 | 18 | 16 | .529 | Perden a la final de Conferència |
| 2004-2005 | 25 | 9 | .735 | Campiones de la WNBA |
| 2005-2006 | 21 | 13 | .618 | Subcampiones de la WNBA |

## Enllaços externs

* Lloc web oficial dels Sacramento Monarchs
# Oued Mellègue

El uadi Mellègue o Mellegue (àrab: وادي ملاق, wādī Mallāq, Mallag en la pronunciació local) és un riu de Tunísia, a les governacions del Kef i Jendouba, que corre de sud a nord i desaigua al Medjerda, enfront de Ben Bachir. Al llarg del seu recorregut rep innombrables uadis a dreta i esquerra. Tant el naixement del riu com els uadis que rep per l'esquerra es troben en territori d'Algèria.
La pluviometria és irregular i se situa entre 400 i 1200 mm/any i l'evaporació està entre 1300 i 1400 mm. Les ciutats principals de la seva conca són Le Kef (a uns 10 km de la riba dreta) i Jendouba (a uns 3 km de la riba esquerra), i la vila fronterera de Sakiet Sidi Youssef, uns 15 km a l'esquerra. El seu curs és de 130 km.

## Història

L'any 1628 es va signar un tractat de pau entre les regències d'Alger i Tunisia arran de la guerra argerino-tunisiana de 1628. El oued de Mellègue continua servint de frontera entre els dos territoris.
A uns 30 km abans de la desembocadura es va construir entre 1949 i 1955 l'embassament del Mellegue o embassament de Nebeur amb una presa de 71 metres d'altura i 470 metres de llarg.

## Referències

* ↑ «Oued Mellègue» (en castellà). mapcarta.com. [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ Service, United States Joint Publications Research. Translations on Sub-Saharan Africa (en anglès), 1967, p. 134.
* ↑ Division, Great Britain Naval Intelligence. Algeria (en anglès). H.M. Stationery Office, 1944, p. 321.
* ↑ Moalla, Asma. The Regency of Tunis and the Ottoman Porte, 1777-1814: Army and Government of a North-African Eyâlet at the End of the Eighteenth Century (en anglès). RoutledgeCurzon, 2010, p. 18. ISBN 978-0-415-58941-3.
* ↑ Omrani, N; Ouessar, M. «Historical and contemporary perspectives of water culture in Tunisia». Options Méditerranéennes : Série A. Séminaires Méditerranéens, 83, 2008, pàg. 75-84.
# Aldwych

Aldwych és un barri i un carrer a la Ciutat de Westminster, Londres. El carrer té forma de mitjalluna, connectant per una banda Strand a l'oest, i el carrer Fleet a l'est. A la part central connecta amb Kingsway. És la seu de la London School of Economics, Bush House, i els teatres Aldwych i Novello, l'hotel Waldorf, l'alt comissionat de l'Índia i a la vora hi ha la parada de metro d'Alwych, ara en desús.
# Tilacoide

Un tilacoide és un sac aplanat, o vesícula, que forma part de l'estructura de la membrana interna del cloroplast; lloc de les reaccions captadores de llum de la fotosíntesi i de la fotofosforilació; les piles de tilacoides formen col·lectivament els grana. Els tilacoides s'apilen com monedes i les piles prenen col·lectivament el nom de grana (plural neutre de granum). El medi que envolta als tilacoides es denomina estroma. En observar l'estructura del cloroplast i comparar-lo amb el del mitocondri, s'evidencia que aquesta té dos sistemes de membrana, delimitant un compartiment intern (matriu) i altre extern, l'espai perimitocondrial; mentre que el cloroplast en té tres, que formen tres compartiments, l'espai periplastidial, l'estroma i l'espai intratilacoidal.

## Referències

* ↑ «Thylakoid | biology | Britannica» (en anglès). [Consulta: 23 febrer 2024].
* ↑ «MeSH Browser». [Consulta: 23 febrer 2024].

## Vegeu també

* Plastocianina