OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barcelona Deep Tech Summit

El Barcelona Deep Tech Summit és una conferència internacional que se celebra a Barcelona. Aquesta se centra en l'emprenedoria científica i tecnològica, on s'exploren desafiaments globals i econòmics mentre es presenten les innovadores propostes de startups sorgides d'universitats i centres de recerca.

## Objectius i estructura

L'objectiu dels organitzadors és fomentar l'emprenedoria basada en la ciència i establir connexions amb corporacions i comunitats d'inversors. Això es fa amb la finalitat de promoure la innovació i el desenvolupament de noves tecnologies, així com de facilitar la interacció entre els agents clau de l'ecosistema científic i empresarial. Aquest esdeveniment pretén ser una plataforma per a la discussió, l'aprenentatge i la connexió entre els actors clau en el món de la tecnologia avançada. L'esdeveniment busca promoure la recerca, la innovació i el desenvolupament tecnològic en àrees com la intel·ligència artificial, la computació quàntica, la biotecnologia, la robòtica i altres camps rellevants.

### Temes tractats

Aquest congrés pretén tractar temes rellevants i actuals en la tecnologia avançada. Aquests temes inclouen avenços en algorismes d'aprenentatge profund, aplicacions pràctiques de la intel·ligència artificial a la indústria, desenvolupaments en la computació quàntica i exploracions en la interfície home-màquina, entre d'altres.

### Participants

L'esdeveniment atrau una audiència diversa, que inclou investigadors acadèmics, professionals de la indústria, emprenedors, inversors i estudiants.

## Organitzadors

| Organitzadors principals | Coorganitzadors |
| Ajuntament de Barcelona a través de Barcelona Activa | Generalitat de Catalunya a través de ACCIÓ |
| Universitat de Barcelona (UB) | Departament de Recerca i Universitats |
| Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) | |
| Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) | |
| Universitat Pompeu Fabra (UPF) | |
| Universitat Oberta de Catalunya (UOC) | |

## Història

El Barcelona Deep Tech Summit va néixer amb la finalitat de promoure la col·laboració i l'intercanvi de coneixements en el camp de la tecnologia avançada. Des de la seva primera edició, ha experimentat un creixement significatiu i ha guanyat reconeixement internacional com a un esdeveniment destacat en el sector.

## Congressos celebrats

* 2022 - Antiga Fàbrica d'Estrella Damm (Barcelona), el 22 de setembre de 2022.
* Pròxim congrés: 2023 - Palau de Congressos de Barcelona (Barcelona) - 28/29 de novembre de 2023

## Referències

* 1 2 «Barcelona Deep Tech Summit - Parc de Recerca (es) - UAB Barcelona». [Consulta: 22 novembre 2023].
* ↑ «OVTT — Observatory for Technology Transfer» (en anglès britànic), 14-01-2020. [Consulta: 22 novembre 2023].
* 1 2 «La tecnología más disruptiva se cita en Barcelona» (en castellà). [Consulta: 22 novembre 2023].
* ↑ «El Barcelona Deep Tech Summit volverá a reunir la tecnología más disruptiva | Meet Barcelona». [Consulta: 22 novembre 2023].
* ↑ «Llega el primer congreso mundial Deep Tech en Barcelona» (en castellà). [Consulta: 21 novembre 2023].
# Barraca B-10

La barraca B-10 és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), dins d'una finca de la urbanització Can Rossell.
És una construcció aixecada en pedra seca sobre superfície plana ubicada a l'interior d'una casa particular de la urbanització Can Rossell, de planta circular i forma troncocònica. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). Sembla que s'ha respectat l'estructura i li han donat un paper preponderant en la configuració de la parcel·la amb habitatge. No obstant això, el sostre ha estat cobert exteriorment amb ciment i la porta ha estat reforçada per evitar despreniments de pedres.
El codi utilitzat en la denominació d'aquesta barraca (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira, que intenta sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats.

## Referències

* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* 1 2 «Barraca B-10». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Barraca G-39

La barraca G-39, o barraca Em-37, és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), uns 300 m a l'est del nucli d'Ordal.
És una construcció aixecada en pedra seca sobre superfície plana al marge d'un camí, de planta circular i forma troncocònica, però amb el sostre irregular. Les mides són de 2,60 m de diàmetre interior i una alçada màxima de 3,40 m. Aquesta alçada correspon a la part més alta de la falsa volta que s'alça sobre la primera provocant la irregularitat i fent-la excepcional. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). Hi ha dues fornícules interiors i la llinda de la porta és plana. Tant a l'interior com a l'exterior hi ha parts on la pedra està lligada amb ciment. El portal està orientat al sud-oest, té una alçada de 155 cm i una amplada de 55 cm.
A l'exterior tenia 2 barraques adossades, més petites, fetes de pedra seca i coberta de bigues de ciment i totxanes, que van ser eliminades per complet el 2024 durant el transcurs del Camp de Treball Internacional de Joventut. També es va refer el centre de la coberta amb grans blocs, s'hi va posar terra i plantar lliris, les arrels dels quals actuen reforçant la unió de les pedres que conformen la cúpula de la barraca.
Els codis utilitzats en la denominació d'aquesta barraca procedeixen de dos estudis diferents que han intentat sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats. El primer codi (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira. El segon codi (dues lletres + número) correspon a l'estudi realitzat per Crestabocs, Grup de Muntanya d'Ordal.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca G-39 / EM-37». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* ↑ «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# Barraca de Cal Rei

La barraca del Cal Rei, o barraca de Cal llop, o barraca D-12, o barraca Cb-26, és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), en un marge elevat de les vinyes de Can Ravella, a l'Ordal.
És una construcció aixecada en pedra seca situada sobre una superfície plana i erma que salva un desnivell, de planta circular i forma troncocònica, de 2,50 m de diàmetre a la base i una alçada màxima de 2,40 m. A diferència d'altres barraques de vinya del terme, a l'interior no presenta cap fornícula. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). El llindar de la porta està fet, als laterals, amb les mateixes pedres irregulars que conformen la paret de la barraca, mentre que com a llindar superior hi ha una gran llosa. El portal està orientat a l'est, té una alçada de 130 c, una amplada de 60 cm i un gruix de 87 cm. El sostre està cobert de terra amb lliris plantats; les arrels d'aquestes plantes ajuden en la consolidació de la volta de la barraca. Té afegits dos paravents oposats.
Fou construïda per Joan Alemany i Fortuny, que treballava per el Marques de Camps i Olzinelles, propietari de Can Ravella.
Els codis utilitzats en la denominació d'aquesta barraca procedeixen de dos estudis diferents que han intentat sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats. El primer codi (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira. El segon codi (dues lletres + número) correspon a l'estudi realitzat per Crestabocs, Grup de Muntanya d'Ordal. Barraca de Cal Rei o de Cal llop són els noms populars.

## Referències

* 1 2 3 4 «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* 1 2 3 «Barraca D-12 / CB-26». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# Belarús al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior

Belarús va ser un dels països fundadors que va debutar al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior en 2003.
El país ha guanyat en dues ocasions. La primera va ser amb Ksenia Sitnik en 2005 a Hasselt, amb 149 punts, després d'una renyida votació amb Espanya. La segona ocasió va ser amb Alexey Zhigalkovich, qui va guanyar amb 137 punts a Rotterdam, que igual que l'ocasió anterior, va tenir una renyida votació amb Armènia, les majors favorites de l'edició.
Juntament amb Països Baixos, són els dos únics països dels 16 fundadors que han participat en totes les edicions del festival, pel fet que l'any 2021 la cadena BTRC va ser suspesa per certes accions que van ser contra les regles del Festival adult d'aquest any, per posar en risc la llibertat d'expressió al país i per comentaris homòfobs cap al mateix festival adult.

## Participació

Llegenda
| Any | Seu | Artista | Cançó | Lloc | Punts |
| 2003 | Copenhaguen | Volha Satsiuk | «Tansui» | 4 | 103 |
| 2004 | Lillehammer | Yahor Vauchok | «Spjavajce sa mnoj» | 14 | 9 |
| 2005 | Hasselt | Ksenia Sitnik | «Mi vmeste» | 1 | 149 |
| 2006 | Bucarest | Andrey Kunets | «Novyy donin'» | 2 | 129 |
| 2007 | Rotterdam | Alexey Zhigalkovich | «S druz'yami» | 1 | 137 |
| 2008 | Limassol | Dasha, Alina, & Karina | «Sertse belarusi» | 6 | 86 |
| 2009 | Kíev | Yuriy Demidovich | «Volshebniy krolik» | 9 | 48 |
| 2010 | Minsk | Daniil Kozlov | «Muzyki Svet» | 5 | 85 |
| 2011 | Erevan | Lidiya Zablotskaya | «Angely dobra» | 3 | 99 |
| 2012 | Amsterdam | Egor Zheshko | «A more-more» | 9 | 56 |
| 2013 | Kíev | Ilya Volkov | «Poy so mnoi» | 3 | 108 |
| 2014 | Marsa | Nadezhda Misyakova | «Sokal» | 7 | 71 |
| 2015 | Sofia | Ruslan Aslanov | «Volshebstvo» | 4 | 105 |
| 2016 | La Valletta | Alexander Minyonok | «Music is my only way» | 7 | 177 |
| 2017 | Tbilisi | Helena Meraai | «I am the one» | 5 | 149 |
| 2018 | Minsk | Daniel Yastremski | «Time» | 11 | 114 |
| 2019 | Gliwice | Elizaveta Misnikova | «Pepelny» | 11 | 92 |
| 2020 | Varsòvia | Arina Pehtereva | «Aliens» | 5 | 130 |
| No va participar entre 2021 i 2025 ||||||

## Festivals organitzats a Belarús

| Edició | Ciutat seu | Localització | Presentantdors |
| Festival de la Cançó d'Eurovisió Junior 2010 | Minsk | Minsk Arena | Leila Ismailava i Dennis Kourian |
| Festival de la Cançó d'Eurovisió Junior 2018 | Minsk | Minsk Arena | Helena Meraai, Zinaida Kupriyanovich i Eugene Perlin |

## Referències

* ↑ «#BestOfJESC – Junior Eurovision Song Contest 2003». ESC+Plus, 07-09-2015. [Consulta: 26 agost 2016].
* ↑ «Belarus wins Junior 2005». ESCToday, 26-11-2005. [Consulta: 26 agost 2016].
* ↑ «Alexey from Belarus wins Junior Eurovision Song Contest». European Broadcasting Union, 08-12-2007. [Consulta: 26 agost 2016].
# Encerclament

L'encerclament és un art de pesca que es practica de nit i consisteix a situar una barca petita amb un focus a l'aigua i amb una barca molt més gran, que amb l'ajut d'una xarxa encercla la més petita i així atreu i captura els peixos, que atrets per la llum del focus, van cap al parany. El nombre de tripulants que van al vaixell és entre deu i tretze i capturen els peixos prèviament detectats amb màquines específiques. L'embarcació emprada en aquesta tècnica es coneix com a teranyina o traïnya, en referència al tipus de xarxa i la manera d'emprar-la.

## Referències

* ↑ Pesca i encerclament
# Berenice Abbott

Berenice Abbott (17 de juliol de 1898, Springfield, Ohio - 9 de desembre de 1991, Monson, Maine) va ser una fotògrafa estatunidenca.
Va iniciar estudis de periodisme a la Universitat Estatal d'Ohio, però els va deixar l'any 1918 per estudiar a les ciutats de Nova York, París i Berlín.
A Nova York va estar a punt de morir de la grip. En aquesta època va decidir que volia ser escultora i es va enamorar de Thelma Wood. Aviat va establir relacions amb autors com Djuna Barnes, Man Ray, a qui després retrobaria a París, i Marcel Duchamp.
Es va establir a París a 1921 on va estudiar a l'Académie de la Grande Chaumière amb Antonie Bourdelle com a professor. També en aquesta ciutat va esdevenir assistent de Man Ray i Eugène Atget. El 1925 va instal·lar el seu propi estudi fotogràfic i va fer retrats d'expatriats parisencs, artistes, escriptors i col·leccionistes.
Va rescatar i catalogar estampes i negatius d'Atget després de la seva mort. En els anys 1930, va fotografiar els barris de Nova York per al Projecte Artístic Federal de la Works Progress Administration, que documentaven la seva arquitectura canviant i moltes d'aquestes fotografies es van publicar a Changing New York el 1939.
El 1935 Berenice es va traslladar a un loft al Greenwich Village amb la crítica d'art Elizabeth McCausland amb qui va viure fins a la mort de McCausland el 1965. McCausland va ser un gran suport en la seva carrera, la qual escrivia articles en diverses publicacions sobre l'obra de Berenice o fins i tot creant el títol per a l'obra de 1939 Changing New York.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 29 octubre 2014].
* ↑ «Berenice Abbott | enciclopedia.cat». [Consulta: 4 juny 2023].
* 1 2 3 Friedewald, Boris. Women Photographers: From Anna Atkins to Newsha Tavakolian (en anglès). 2023 ed. revisada i ampliada. Múnic: Prestel Verlag, 01 01 2023, p. 8. ISBN 9783791389578.

## Bibliografia

* Alberto Mira, Para Entendernos, 1999.

## Enllaços externs

* 10 razones para adorar a Berenice Abbott Arxivat 2013-10-19 a Wayback Machine. a Sales de plata, 15 d'octubre de 2013 (castellà)
# Bernard Morel

Bernard Morel (segon districte de Lió, 30 de març de 1925 - Roanne, 23 d'octubre de 2023) fou un tirador d'esgrima francès, especialista en sabre, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla de bronze en la competició de sabre per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, fou quart en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món d'esgrima de 1954 i una de bronze als Jocs del Mediterrani de 1951.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Bernard Morel». [Consulta: 31 agost 2023].
# Bernd Niesecke

Bernd Niesecke (Brandenburg an der Havel, 30 d'octubre de 1958) és un remer alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1980.
El boicot soviètic li impedí participar en els Jocs Olímpics de Los Angeles de 1984. El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on va guanyar la medalla d'or en la prova del quatre amb timoner del programa de rem.
En el seu palmarès també destaquen sis medalles al Campionat del món de rem, tres d'or, dues de plata i una de bronze, entre les edicions del 1981 i 1987. També guanyà la medalla de plata en el vuit amb timoner als Jocs de l'Amistat de 1984 i dos campionats de l'Alemanya Oriental.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Bernd Niesecke». [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «World Rowing - Bernd NIESECKE» (en anglès). [Consulta: 18 abril 2024].
# Betliar

Betliar és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1330.

## Referències

* 1 2 «Žilinský kraj (Slovakia): Towns and Municipalities in Districts - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 28 gener 2024].
# Harrison (Maine)

Harrison és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 2.315 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Harrison tenia 2.315 habitants, 920 habitatges, i 662 famílies. La densitat de població era de 27,1 habitants/km².
Dels 920 habitatges en un 32,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 28% no eren unitats familiars. En el 22,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 27,1% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.478 $ i la renda mediana per família de 42.159 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.726 $ mentre que les dones 22.311 $. La renda per capita de la població era de 17.898 $. Entorn del 6,9% de les famílies i el 9,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Harrison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 10 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Harrison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Atkins (Iowa)

Atkins és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 977 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Atkins tenia 977 habitants, 361 habitatges, i 275 famílies. La densitat de població era de 460 habitants per km².
Dels 361 habitatges en un 42,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,1% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 23,8% no eren unitats familiars. En el 20,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,3% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 34,2% entre 25 i 44, un 17,7% de 45 a 60 i un 11,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.833 $ i la renda mediana per família de 58.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.950 $ mentre que les dones 26.719 $. La renda per capita de la població era de 20.507 $. Entorn de l'1,7% de les famílies i el 3,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Atkins». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Atkins». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Alumbres

Alumbres és una diputació pertanyent al terme municipal de Cartagena, al sud-oest de la Comunitat Murciana. Famós per la seva activitat minera al segle xix, té una població de 3.212 habitants i conté entitats de població com El Gorguel i Borricen.

## Referències

* ↑ «Población en Alumbres» (en castellà). Ayuntamiento de Cartagena. Arxivat de l'original el 2014-08-26. [Consulta: 15 desembre 2014].
# Perín

Perín és una diputació situada a 15 quilòmetres a l'oest de Cartagena, entre Las Lomas, Las Carrascas i la Serra de la Muela, sent una de les més extenses dels 505 km² del terme municipal cartagener. Dintre de la diputació existeixen diverses pedanies com Galifa, Cuesta Blanca o La Azohía, totes elles amb els seus propis costums i festivitats.
Va experimentar un desenvolupament notable amb la mineria cartagenera, de la qual va poder beneficiar-se durant alguns anys, d'aquesta època perviuen les antigues bocamines abandonades, així com elements patrimonials com la fortalesa i bateria de Castillitos.

## Referències

* ↑ «Perín - Región de Murcia Digital» (en castellà). [Consulta: 21 maig 2018].
* ↑ «Perín - Región de Murcia Digital» (en castellà). [Consulta: 21 maig 2018].
# Districte de Șoldănești

El districte de Șoldănești (en romanès Raionul Șoldănești) és una de les divisions administratives de la República de Moldàvia. La capital és Șoldănești. L'u de gener de 2005, la població era de 42.200 habitants.
# Districte de Strășeni

El districte de Strășeni (en romanès Raionul Strășeni) és una de les divisions administratives de la República de Moldàvia. La capital és Strășeni i una altra ciutat important és Bucovăț. L'u de gener de 2005, la població era de 88.900 habitants.
# Districte de Rîșcani

El districte de Rîșcani (en romanès Raionul Rîșcani) és una de les divisions administratives a l'oest de la República de Moldàvia, fronterera amb Romania. La capital és Costești. L'u de gener de 2005, la població era de 69.300 habitants.
# Districte de Falești

El districte de Fălești (en romanès Raionul Fălești) és una de les divisions administratives de la República de Moldàvia. La capital és Fălești. L'u de gener de 2005, la població era de 89.800 habitants.
Limita amb Romania, amb la Moldàvia Occidental. El Partit Comunista hi va obtenir el 56% dels vots a les eleccions de 2005.
# Kereš

El Kereš, en serbi: Kereš o Кереш; en hongarès: Körös-ér o Kőrös-patak, és un riu del sud d'Hongria i del nord de Sèrbia, de 70 km de longitud que desemboca al riu Tisza. El seu trancurs el fa per la regió de Bačka de la Vojvodina sèrbia i hongaresa: 27 km a Hongria, 15 km fronterers i 27 km a Sèrbia.

## Hongria

El Körös-ér neix entre les ciutats de Jánoshalma i Kiskunhalas. Flueix vers el sud-est més en forma d'aiguamolls que no pas de riu, sens a penes trobar-hi poblacions. A l'oest e la vila de Kelebia, el Körös-ér esdevé fronterer.

## Sèrbia

Els Kereš entra a Sèrbia per la ciutat fronterera de Subotica. Després de deixar les poblacions de Male Pijace and Velebit, tomba cap a l'est al nord de la vila de Senćanski Trešnjevac i desemboca al riu Tisza, a Adorjan, a una alçada de 76 m. Prop de Velebit, el Kereš passa per l'àrea pantanosa de Kapetanski Rit.
El govern municipal de Kanjiža, terme en el qual es troba la desembocadura, ha protestat sovint per la pol·lució extrema de les seves aigües, probablement causada per l'abocament sense depuració de les aigües residuals de la ciutat de Subotica.

## Referències

* ↑ «Vode Vojvodine - Prirodni vodotoci» (en serbian). Vode Vojvodine, 2017.
* ↑ «Dunav-Tisa-Dunav Subotica - Referenc lista izvedenih radova» (en serbian), 2014. Arxivat de l'original el 2021-05-07. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ Lajos Hovány (1998): A palicsi fürdő és a Böge-csatorna. Grafoprodukt, Subotica – ISBN 86-83135-01-2, p. 47 (hongarès)
* ↑ Lajos Hovány (2002): Vizeink nyomában: különös tekintettel Északkelet-Bácskára. Grafoprodukt, Szabadka – ISBN 86-83135-10-1, p. 92 (hongarès)
* ↑ Branislav Bukurov (1983): Subotica i njena okolina. Vojvođanska akademija nauka i umetnosti. Odeljenje društvenih nauka i umetnosti, Novi Sad (serbi)
* ↑ E.g. Božinović, M. & Navratil, Z. (1988): Analiza hidrološkog režima i kvaliteta voda Kereša sa gledišta revitalizacije Ludoškog jezera – Zaštita voda '88 (Dojran), Beograd, pp. 278-287 (serbi)
# Perrèbia

La Perrèbia (llatí: Perrhaebia, grec antic: Περραιβία) era una comarca de Tessàlia a la frontera amb Macedònia, al sud del mont Olimp i ocupant la vall del Peneu. Estava habitada per la tribu hel·lènica dels perrebeus (Περραιβοί), i hi destacava la ciutat d'Octòlofos.

## Referències

* ↑ Diccionari grec-català. Barcelona: Enciclopèdia catalana, 2015, p. 1360.
* ↑ Smith, William (ed.). «Thessalia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 14 juiol 2021].