OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sonata per a piano núm. 27 (Beethoven)

La Sonata per a piano núm 27, en mi menor, op. 90 de Ludwig van Beethoven fou composta l'estiu de 1814. Està dedicada al comte Moritz von Lichnowsky, un amic i benefactor i qui també va dedicar les Variacions heroiques. La sonata va ser publicada gairebé un any després, el juny de 1815, per la S.A. Steiner, després d'algunes correccions fetes per Beethoven.
Consta de dos moviments:
* Mit Lebhaftigkeit und durchaus mit Empfindung und Ausdruck (Amb vitalitat, sentiment i expressivitat)
* Nicht zu Geschwind und sehr singbar vorgetragen (No gaire ràpid i cantable)
Encara que la major part de les sonates per a piano de Beethoven segueixen una estructura de quatre moviments, aquesta obra es compon de només dos, i ambdós amb instruccions de caràcter en alemany. Algunes de les obres d'aquest període de Beethoven també incorporaven instruccions similars en alemany en lloc de les tradicionals paraules amb indicacions de caràcter en italià.
Dura aproximadament uns 13 minuts

## Audició

* Sonata per a piano núm. 27, op. 90 - 1r mov. Mit Lebhaftigkeit und durchaus mit Empfindung und Ausdruck
* Interpretació de Randolph Hokanson
* Sonata per a piano núm. 27, op. 90 - 2n mov. Nicht zu geschwind und sehr singbar vorgetragen
* Interpretació de Randolph Hokanson

## Referències

* ↑ Letters 152–153, a: Beethoven's Letters 1790–1826, Vols. 1–2., traducció a l'anglès de Lady Wallace. Nova York: C.H. Ditson & Co.
# Pont Cesti

Pont Cesti (en italià: Ponte Cestio) és un antic pont de Roma que es conserva i que connecta una illa del Tíber amb el Janícul. El va erigir el cònsol Gai Cesti Gal en temps de l'emperador Tiberi. Però com que un pont d'aquesta envergadura era difícil que el construïs un personatge privat en temps de l'Imperi, es creu que en realitat va ser iniciat al segle i aC en època republicana.
Al segle IV el Pont Cesti va ser reconstruït pels emperadors Valentinià I, Valent i Flavi Gracià i se li va canviar el nom l'any 370 anomenant-lo Pons Gratiani. El pont es va reconstruir utilitzant peperino, amb un revestiment de travertí. Una part del material de reconstrucció procedia del pòrtic que s'havia enderrocat del proper Teatre de Marcel.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cestius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 18 juny 2022].
* ↑ Claridge, Amanda. Rome : an Oxford archaeological guide. Oxford: Oxford Univ. Press, 1998, p. 257, 274. ISBN Oxford Univ. Press.
# Injera

La injera és un pa pla molt fi, semblant a una crêpe, que forma la base de qualsevol menjar etíop i d'Eritrea. Està feta de farina fermentada de tef (un cereal local) que després es cou en una planxa de ceràmica rodona que es manté calenta sobre la llenya del foc. Acompanya guisats diversos com el doro wat (pollastre amb salsa), el misr wat (puré espès de llenties) o el shiro wat (puré espès de cigrons semblant a l'humus).

## Referències

* ↑ «Eritrea - Local construction of efficient stoves» (en anglès). ashden.org. Arxivat de l'original el 2015-07-22. [Consulta: 25 setembre 2015].
* ↑ Cox, 2013, p. cap 13.
* ↑ «La cuina del sol - Etiòpia». tv3.cat.

## Bibliografia

* Cox, Jeff. The Essential Book of Fermentation: Great Taste and Good Health with Probiotic Foods. Penguin, 2013. ISBN 9781101609071.
# Producte cartesià

En teoria de conjunts, el producte cartesià és un producte directe de conjunts. En particular, el producte cartesià de dos conjunts X i Y, expressat com X × Y, és el conjunt de tots els parells ordenats en els quals el primer component pertany a X i el segon a Y.
    $X\times Y=\{(x,y)\mid x\in X\;\wedge \;y\in Y\}.$
El producte cartesià rep el seu nom de René Descartes, qui va donar origen a aquest concepte al formular la geometria analítica. Així, per exemple, el producte cartesià del conjunt dels tretze elements de la baralla anglesa {As, K, Q, J, 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2} amb el conjunt dels quatre pals {♠, ♥, ♦, ♣} és el conjunt de les 52 cartes de la baralla {(As, ♠), (K, ♠), ..., (2, ♠), (As, ♥), ..., (3, ♣), (2, ♣)}.
Si els conjunts involucrats són conjunts finits, la cardinalitat (o nombre d'elements) del producte cartesià és el producte de les cardinalitats dels conjunts involucrats:
    $card\ (X\times Y)=(card\ X)\cdot (card\ Y)$
En l'exemple anterior, el nombre d'elements del producte era 52 = 13⋅4.

## Generalització finita

El quadrat cartesià d'un conjunt X es defineix com $X^{2}=X\times X$. Un exemple d'això és l'espai euclidià de dues dimensions ℝ², on ℝ és el conjunt dels nombres reals; ℝ² és aleshores el conjunt de tots els punts (x, y) on x i y són tots dos reals.
Això es pot generalitzar en un producte cartesià n-ari sobre n conjunts $X_{1},...,X_{n}$:
    $X_{1}\times \cdots \times X_{n}=\{(x_{1},\ldots ,x_{n})\mid x_{1}\in X_{1},\dots ,x_{n}\in X_{n}\}.$
Aquest conjunt es pot identificar amb $(X_{1}\times ...\times X_{n-1})\times X_{n}$; és un conjunt de n-ples.
De manera anàloga al quadrat cartesià, es pot usar en potències majors: ℝ$^3$ = ℝ × ℝ × ℝ és l'espai euclidià tridimensional.

## Teoria de categories

En la teoria de categories, el producte cartesià no és més que el producte en la categoria de conjunts.

## Referències

* ↑ «Cartesian Product» (en anglès americà), 20-01-2021. [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ pensante, El. «Ejemplos de operaciones de Productos cartesianos de conjuntos – El pensante» (en castellà). [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ «✅ Producto Cartesiano y sus propiedades» (en espanyol europeu), 23-06-2018. [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ «Cartesian Product - Free Math Worksheets» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2021-11-27. [Consulta: 17 gener 2022].

## Vegeu també

* n-pla
* Parell ordenat
* Producte directe
* Relació binària
* Topologia producte
# Vehicle d'hidrogen

Un vehicle d'hidrogen és un automòbil que utilitza hidrogen com a font primària de potència per a la locomoció. Aquests cotxes utilitzen generalment l'hidrogen mitjançant un d'aquests dos mètodes: combustió o conversió de pila de combustible. En la combustió, es "crema" l'hidrogen als motors, fonamentalment de la mateixa forma que als vehicles tradicionals de gasolina. En la conversió de pila de combustible, l'hidrogen es converteix en electricitat a través de piles de combustible que mouen motors elèctrics. Amb ambdós mètodes, el subproducte principal de l'hidrogen consumit és aigua que addicionalment pot també moure una microturbina (vegeu cotxe de vapor).

## Fabricants i models d'automòbils d'hidrogen

* BMW — 7 sèries.
* DaimlerChrysler — F-Cell, basat en Mercedes-Benz Clase-A.
* Ford Motor Company - Ford Focus FCV
* General Motors — Hy-wire i l'HydroGen3
* Honda - Honda EV Plus
* Hyundai Motor Company — Santa Fe FCEV, basat en la tecnologia UTC Power
* Mazda - RX-8, amb un motor de rotació de combustible-dual (hidrogen o gasolina)
* Nissan — X-TRAIL FCV, basat en UTC Power

## Vegeu també

* Biodièsel.
* Hidrogen líquid LH2.
* Vehicle elèctric.
* Vehicle híbrid.
# Sonata per a piano núm. 28 (Beethoven)

La Sonata per a piano núm 28, en la major, op. 101 de Ludwig van Beethoven fou composta al poble de Baden, al sud de Viena, durant l'estiu de 1816. Està dedicada a la baronessa Dorothea von Ertmann, una bona pianista. És considerada com l'obra que inicia el període de les sonates tardanes del compositor. Aquesta va ser l'única de les seves 32 sonates que Beethoven mai va veure interpretada públicament, ja que no va poder assistir al concert el 1816, on l'obra fou interpretada per un pianista que a més era un funcionari de la banca. Dura aproximadament uns 20 minuts.
Consta de quatre moviments:
* Etwas lebhaft und mit der Innigster Empfindung (Vivaç i amb el més íntim sentiment)
* Lebhaft. Marschmässig (Vivace alla Marcia)
* Langsam und Sehnsuchtvoll (Lent i amb nostàlgia)
* Geschwind, doch nicht zu sehr, und mit Entschlossenheit (No gaire veloç, i decidit)
Aquesta sonata és la primera de la sèrie del «període tardà» de les obres de Beethoven en el qual la seva música pren una direcció més íntima, personal i, fins i tot, introspectiva. Per a aquest període el compositor havia adquirit ja un mestratge en la forma, textura i tonalitat de manera que subvertia fins i tot les convencions que ell mateix havia dominat en el moment de crear les seves composicions anteriors. També és característic d'aquests treballs tardans la inclusió d'elements contrapuntístics com el cànon i la fuga.

## Referències

* ↑ Joseph Braunstein, notes a l'enregistrament de Michael Ponti del Concert per a piano en la menor, op. 7 de Clara Schumann
# Triticale

Triticale (× Triticosecale) és un híbrid entre el blat (Triticum) i el sègol (Secale). Fou creat al laboratori, al final del segle xix, el 1876 s'obtingué per primera vegada però era estèril i el 1888 ja se'n va obtenir de fèrtil.
Va ser cultivat per primera vegada a Escòcia i Suècia i cap a la dècada de 1980 el seu conreu s'estengué a altres països. El Triticale disponible comercialment és un híbrid de segona generació, és a dir un creuament entre dues estirps de triticale (triticales primaris). El Triticale combina el potencial de grans rendiments i la bona qualitat del blat amb la tolerància a les malalties i rusticitat del sègol. Només recentment s'ha convertit en un conreu comercial viable. Depenent del cultivar, el Triticale pot semblar-se més o menys a cadascun dels seus progenitors. Es cultiva principalment per a farratge o alimentació animal, fins i tot es poden trobar en botigues de dietètica aliments basats en el Triticale, galetes i cereals per esmorzar.
El Triticale té més proteïna total que el blat però té menys fracció de glutenina i més de lisina. En la panificació cal dir que no es pot fer pa de sègol només amb farina de Triticale (en canvi se'n pot fer amb només farina de sègol).
Com els dos seus progenitors híbrids, blat i sègol, el triticale conté gluten i, per tant, no és apte per a persones amb trastorns relacionats amb la celíaquia,
Els productors principals de Triticale són Polònia, Austràlia, Alemanya, França, Xina i Belarús. El 2005, segons la FAO, 13,5 milions de tones es van produir en 28 països.

## Referències

* ↑ Stace, C. A. «Triticale: A Case of Nomenclatural Mistreatment». Taxon, 36, 2, 1987, pàg. 445–452. DOI: 10.2307/1221447. ISSN: 0040-0262.
* ↑ Mergoum, Mohamed; Macpherson, Helena Gómez. Triticale Improvement and Production (en anglès). Food & Agriculture Org., 2004. ISBN 978-92-5-105182-5.
* ↑ Zhu, Fan «Triticale: Nutritional composition and food uses». Food Chemistry, 241, 15-02-2018, pàg. 468–479. DOI: 10.1016/j.foodchem.2017.09.009. ISSN: 0308-8146.
* ↑ León, Alberto Edel; Gabriela T, Perez; Ribotta., Pablo D «Triticale flours: composition, properties and utilization». Food, 2008., pàg. 17-24.
* ↑ Pattison, Angela L.; Appelbee, Marie; Trethowan, Richard M. «Characteristics of Modern Triticale Quality: Glutenin and Secalin Subunit Composition and Mixograph Properties» (en anglès). Journal of Agricultural and Food Chemistry, 62, 21, 28-05-2014, pàg. 4924–4931. DOI: 10.1021/jf405138w. ISSN: 0021-8561.
* ↑ Hammad, Z H «Physicochemical Studies On Irradiated Triticale Seeds» (en english). International Atomic Energy Agency (IAEA) - Thesis.
* ↑ Tovoli, Francesco; Masi, Chiara; Guidetti, Elena; Negrini, Giulia; Paterini, Paola «Clinical and diagnostic aspects of gluten related disorders» (en anglès). World Journal of Clinical Cases, 3, 3, 16-03-2015, pàg. 275–284. DOI: 10.12998/wjcc.v3.i3.275. PMC: PMC4360499. PMID: 25789300.

## Vegeu també

Tritordeum, híbrid entre blat dur i Hordeum chilensis

## Enllaços externs

* (anglès) Conreu de triticale al Canadà
# Governacions d'Egipte

Egipte està dividit en 27 governacions o muhàfadhes, en àrab, cadascuna de les quals té una capital i, com a mínim, una ciutat (administrativament parlant). Cada governació és administrada per un governador nomenat pel president d'Egipte, de qui depèn directament. La majoria de governacions tenen una densitat de població superior als 1.000 hab./km$^2$, mentre que les tres més grans en superfície tenen una densitat inferior als 2 hab./km$^2$.
El 2008 es van crear dues noves governacions, 6 d'Octubre i Helwan, que el 2011 es van reintegrar a les del Caire i Guiza, respectivament.

## Llista de governacions d'Egipte

Governacions d'Egipte :
| Nom | Superfície (km²) | Població (novembre de 2023) | Densitat (hab./km²) (novembre de 2023) | Capital |
| Nom | Superfície (km²) | Població (novembre de 2023) | Densitat (hab./km²) (novembre de 2023) | Capital | Alexandria | 2.300 | 5.703.824 | 2.480 | Alexandria |
| Aswan | 62.726 | 1.698.201 | 27 | Aswan |
| Asyut | 25.926 | 5.071.485 | 196 | Asyut |
| Beheira | 9.826 | 6.940.234 | 706 | Damanhur |
| Beni Suef | 10.954 | 3.618.395 | 330 | Beni Suef |
| Caire | 3.085 | 10.456.284 | 3.389 | El Caire |
| Dakahlia | 3.538 | 7.058.212 | 1.995 | Mansura |
| Damiata | 910 | 2.023.380 | 2.223 | Damiata |
| Faium | 6.068 | 4.141.222 | 682 | El Faium |
| Gharbia | 1.942 | 5.483.000 | 2.823 | Tanta |
| Guiza | 13.184 | 9.534.283 | 723 | Guiza |
| Ismaïlia | 5.067 | 1.482.999 | 293 | Ismaïlia |
| Kafr El Sheikh | 3.467 | 3.731.540 | 1.076 | Kafr El Sheikh |
| Luxor | 460 | 1.429.385 | 3.107 | Luxor |
| Matruh | 166.563 | 580.304 | 3 | Mersa Matruh |
| Minya | 32.279 | 6.332.918 | 196 | Minya |
| Monufia | 2.499 | 4.743.341 | 1.898 | Shibin El Kom |
| Vall Nova | 440.098 | 324.600 | 0,7 | Kharga |
| Sinaí del Nord | 28.992 | 544.494 | 19 | Al-Arix |
| Port Saïd | 1.345 | 835.193 | 621 | Port Saïd |
| Qalyubia | 1.124 | 6.137.896 | 5.461 | Banha |
| Qena | 10.798 | 3.651.215 | 338 | Qena |
| Mar Roja | 119.099 | 409.394 | 3 | Hurghada |
| Sharqia | 4.911 | 8.032.683 | 1.636 | Zagazig |
| Sohag | 11.022 | 5.714.903 | 518 | Sohag |
| Sinaí del Sud | 31.272 | 145.934 | 5 | El Tor |
| Suez | 9.002 | 843.385 | 94 | Suez |
| Total | 1.010.407 | 106.668.704 | 106 | El Caire |

## Referències

* ↑ «Governorates of Egypt». Statoids. Arxivat de l'original el 14 October 2016. [Consulta: 16 octubre 2016].
* ↑ «Inhabited Population Density By Governorate 1/7/2014». CAPMAS Egyptian Figures 2015. Arxivat de l'original el 19 October 2015. [Consulta: 19 octubre 2016].
* ↑ http://weekly.ahram.org.eg/2008/894/eg6.htm Arxivat 2009-08-10 a Wayback Machine.
* ↑ «Egypt in Figures 2015». CAPMAS. Arxivat de l'original el 2015-10-19. [Consulta: 1r agost 2015].
* ↑ «Egypt in Figures-Census 2019 - 201937112036_2019 سكان.pdf».
* ↑ «Seat of a first-order administrative division». Geonames. Arxivat de l'original el 20 January 2017. [Consulta: 20 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Població i superfície
* Mapa
# Makah

Els makah són una fracció del poble Nuu-chah-nulth, tribu ameríndia de llengua wakash, reconeguda com a tribu independent pel govern dels EUA. Tenen una reserva a l'Estat de Washington, entre Neah Bay i l'estret de Juan de Fuca, i segons el cens dels EUA del 2000 són 2.488 individus. El gener del 1855 van signar un tractat amb el govern dels EUA pel qual se'ls concedia la reserva actual. D'aquesta manera, restarien separats políticament dels altres Nuu-chah-nulth, tot i que cultural i lingüísticament són pràcticament iguals.

## Referències

* ↑ History Link - Treaty of Neah Bay

## Enllaços externs

* Fotos Makah i altres de la Library of Congress
* 1937 Corporate Charter of the Makah Arxivat 2008-01-25 a Wayback Machine. de la pàgina de la Universitat d'Oklahoma
* Makah Whaling Misunderstood, de la pàgina d'arqueologia de la Universitat d'Oregon
* Pàgina Oficial de la Makah Indian Nation
# Douglas Dvorak

Douglas Dvorak (San Diego, 29 de juliol de 1958), conegut com a Dusty Dvorak és un jugador de voleibol estatunidenc, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
Estudià a la University of Southern California, on començà a jugar a voleibol. El 1977 i 1980 guanyà el campionat de l'NCAA.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la competició de voleibol. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or a la Copa del Món de voleibol de 1985 i una altra al Campionat del Món de voleibol de 1986.
Entre el 1978 i 1988 va jugar professionalment a voleibol platja. El 1998 fou inclòs a l'International Volleyball Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Dusty Dvorak». [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «Dusty Dvorak» (en anglès). Beach Volleyball Database. [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ «Honorees», 22-08-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-22. [Consulta: 25 agost 2023].
# Gish

Gish és el primer disc oficial (LP) de la banda nord-americana The Smashing Pumpkins, publicat l'1 de juliol de 1991 amb la discogràfica Virgin Records. Els seus èxits van ser: I Am One, Siva i Rhinoceros.

## Llista de cançons

* I Am One
* Siva
* Rhinoceros
* Bury Me
* Crush
* Suffer
* Snail
* Tristessa
* Window Paine
* Daydream

## Crèdits

* Produït per Butch Vig i Billy Corgan.
* Gravat als Estudis Smart, a Madison (Wisconsin), entre desembre de 1990 i març de 1991.
* Masteritzat per Howi Weinberg a Masterdisk
* Totes les cançons compostes per Billy Corgan excepte I Am One, per Billy Corgan i James Iha
* Totes les cançons van ser publicades per Cinderful Music/Chrysalis Song Inc. BMI
* Manager - Raymond Coffer Management
* Representant Legal - Jill Berliner
* Disposició - D'Arcy Wretzky
* Fotos de Coberta - Robert Knapp
* Foto Interior - Michael Lavine

## Alineació de la banda

* Billy Corgan - guitarra i veu
* James Iha - guitarra
* D'Arcy Wretzky - baix elèctric, veu a Daydream
* Jimmy Chamberlin - bateria
# Fag Φ-X174

El fag Φ-X174 és un fag conegut per ser la primera entitat genètica de la que se'n va poder obtenir la seqüenciació sencera del seu ADN el 28 d'abril del 1993. La raó és que té molt poca quantitat d'ADN. Només té 11 gens en 5.386 parells de bases. Diversos d'ells expressant funcions semblants en dos grups. Està format per ssDNA i conté un 44% de GC. El 2003, el grup de recerca de Craig Venter aconseguí sintetitzar in vitro el genoma de ΦX174 a partir essent així mateix el primer genoma a ser enterament sintetitzat a partir de fragments d'oligonucleòtids.

## Referències

* ↑ Smith, Hamilton O.; Hutchison, Clyde A.; Pfannkoch, Cynthia; Venter, J. Craig «Generating a Synthetic Genome by Whole Genome Assembly: ϕX174 Bacteriophage from Synthetic Oligonucleotides». Proceedings of the National Academy of Sciences, 100, 26, 2003, pàg. 15440-5. Bibcode: 2003PNAS..10015440S. DOI: 10.1073/pnas.2237126100. JSTOR: 3149024. PMC: 307586. PMID: 14657399.

## Enllaços externs

* Mapa de descripció i restricció del fag Φ-X174 Arxivat 2009-09-01 a Wayback Machine.
* Genoma sencer a l'NCBI
# Majoria simple

Es denomina majoria simple, majoria ordinària, o simplement majoria el sistema de votació mitjançant el qual cal, per aprovar una decisió, més vots a favor dels que estan en contra. És a dir, es tria l'opció que obtingui més vots que les altres. Si hagués abstencions, vots nuls o vots en blanc, aquests no es tenen en compte per al recompte. També pot ser una elecció fallida.
La votació pot ser de diferents tipus:

## Bipolar

    Les úniques possibilitats són votar a favor, en contra o abstenir-se. En aquest cas amb majoria ordinària venceria l'opció "a favor" o "en contra" que més vots obtingui.

## Múltiple

    En aquest cas, la decisió cal fer-la entre més de dues opcions. Venceria l'opció que rebi més vots que tota la resta.

## Majoria als sistemes parlamentaris

S'entén per majoria ordinària en els sistemes parlamentaris i, per extensió, en qualssevol òrgans col·legiats públics i privats, la necessitat que per l'aprovació d'un assumpte els vots a favor siguin més que els vots en contra.
La majoria ordinària, per contraposició amb la majoria absoluta, no requereix que el còmput es faci sobre tots els membres de l'òrgan, sinó només amb els presents. Tampoc importa el nombre d'abstencions o absències, sinó que tindrà la majoria l'opció "a favor" o "en contra" que computi més vots.
En una votació múltiple, perquè hi hagi majoria simple una de les opcions ha d'obtenir més de la meitat dels vots emesos, sense comptar les abstencions. Si cap opció ho aconsegueix, el procediment ha de ser eliminar successivament l'opció menys votada, fins que alguna de les opcions supervivents obtingui més de la meitat dels vots emesos sense comptar les abstencions. En cas contrari s'estaria violant del concepte de majoria que exigeix "més vots a favor que en contra".

## Altres majories
### Majoria relativa

    Necessita per a ser aprovat ser l'opció més votada.

### Majoria qualificada

    Necessita per a ser aprovat un mínim de vots superior a un percentatge concret (normalment major del 50% com ara 2/3 o 3/5).

### Majoria absoluta

    Necessita per a ser aprovat un mínim de la meitat més un dels vots emesos.
# Casa-fàbrica Salvador Viñas i Pons

La casa-fàbrica Salvador Viñas i Pons és un conjunt arquitectònic situat al carrer de Sant Pere Mitjà, 21-21 bis de Barcelona. Com que no està catalogat, li correspon la categoria D (bé d'interès documental) atorgada per defecte a tots els edificis del districte de Ciutat Vella.

## Història

El 1805, el comerciant Josep Aribau i Pubill (oncle de Bonaventura Carles Aribau) va demanar permís per a reedificar una de les seves cases, i reformar l'altra. Després de la seva mort, les cases i el prat d'indianes de Sant Martí de Provençals van sortir a subhasta. El 1824, Antoni Montaner, segrestador dels seus béns, va demanar permís per a convertir una finestra en un portal.
El 1833, el tintorer Salvador Viñas i Pons (†1867) va demanar permís per a reformar i reedificar-ne una part, segons el projecte de l'arquitecte Josep Buxareu i Gallart. Poc després, va presentar un segon projecte del mateix autor, i també va demanar permís per a construir-hi una claveguera. Segons la carta de pagament de les obres presentada el 1834, hi van participar el mestre d'obres Joan Buxareu i Gallart, el manyà Josep Cristià i el mestre de cases Francesc Batlle.
Viñas hi va mantenir la seva indústria fins aproximadament el 1858, i el 1863 hi havia els corredors de teixits Aguirre i Muñoz i Vinuesa i Cia, i també el mestre d'obres Geroni Granell i Barrera.

## Descripció

Es tracta de dos edificis «siamesos» de planta baixa i quatre pisos (tot i que el núm. 21 bis té una remunta posterior). La composició de la façana té alternància de finestres i balcons (amb llosana de ferro i rajoles al núm. 21 i de pedra de Montjuïc al núm. 21 bis).

## Referències

* ↑ «Fitxa 0 de Ciutat Vella». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Josep Aribau i Pubill. Comerciant. Sant Pere Mitjà. Construir balcons de sortida». C.XIV Obreria C-96/1805-045. AHCB, 22-03-1805.
* ↑ «Josep Aribau i Pubill. Comerciant. Sant Pere Mitjà. Construir balcons de sortida». C.XIV Obreria C-98/1805-128. AHCB, 27-08-1805.
* ↑ Diario de Barcelona, 16-06-1818, p. 1320.
* ↑ Diario de Barcelona, 09-08-1820, p. 1992.
* ↑ «Antoni Montaner. Síndic i segrestador dels béns de Josep Aribau. Sant Pere Mitjà 22. Casa. Convertir una finestra en un portal». C.XIV Obreria C-123/1824-100. AHCB, 13-08-1824.
* ↑ El Principado (edición mañana), 17-04-1867, p. 2542.
* ↑ «Salvador Viñas. Sant Pere Mitjà 22. Quarter 2, barri 7, illa 40. Tintorer». C.XIV Obreria C-114/1833-101. AHCB, 04-05-1833.
* ↑ «Salvador Viñas. Tintorer.Sant Pere Mitjà 22. Quarter 2, barri 7, illa 40». C.XIV Obreria C-115/1833-65. AHCB, 16-07-1833.
* ↑ «Salvador Viñas. Tintorer. Sant Pere Mitjà 22. Quarter 2, barri 7, illa 40. Infraestructura». C.XIV Obreria C-116/1833-78. AHCB, 26-10-1833.
* ↑ AHPB, notari Josep Marzola i Prats, manual 1.235/15, f. 47-49, 10-03-1834.
* ↑ Guía general de Barcelona, 1849, p. 389.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1857, p. 243, 321.
* ↑ Diario de Barcelona (edición mañana), 21-05-1858, p. 4621.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1863, p. 146, 147, 160, 190, 234, 291.