OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Blanca Garcés de Navarra

Blanca Garcés de Navarra o Blanca de Navarra (~ 1135 - 12 d'agost de 1156) fou infanta del Regne de Navarra. Tercera filla de Garcia V de Navarra i la seva primera muller Margarida de l'Aigle, i germana del rei de Navarra Sanç VI el Savi. Promesa amb el comte de Barcelona Ramon Berenguer IV, no es casà amb aquest, que ja estava promès amb Peronella d'Aragó, gràcies a la mort del seu pare el 1150. El 4 de febrer de 1151 es casà a Calahorra amb Sanç III de Castella i tingueren un fill: L'infant Alfons VIII de Castella (1155-1214), rei de Castella. Morí el 1156, un any abans que el seu marit fos designat rei de Castella.

## Enllaços externs

* http://www.findarticles.com/p/articles/mi_m0422/is_n2_v78/ai_18486165 Arxivat 2015-12-14 a Wayback Machine.
* http://fmg.ac/Projects/MedLands/NAVARRE.htm#Blancadied1156
* http://www.fundacionmedinaceli.org/casaducal/fichaindividuo.aspx?id=4996
# Ximeno Garcés de Pamplona

Ximeno II de Navarra (? - 29 de maig de 931) fou infant de Navarra i regent del regne de Navarra (925-931) durant la minoria de Garcia Sanxes I.

## Biografia

Fill de Garcia II de Pamplona i Dadilda de Pallars, fou un dels membres de la dinastia Ximena. A la mort del seu germà Sanç I de Navarra fou nomenat hereu el fill d'aquest, l'infant Garcia Sanxes que era menor d'edat.. Ximeno II va iniciar una regència que es convertí realment en un regnat fins a la seva mort el 29 de maig de 931.
A la seva mort la reina Toda de Navarra va assegur el tron per a Garcia II Sanxes I davant les intencions de Íñigo Garcés, germanastre de Sanxo Garcés I i Ximeno Garcés.
Va passar la major part de la seva vida a les terres patrimonials de Lumbier-Sangüesa.

## Matrimoni i descendència

Es casà amb Sança Asnárez, germana de la reina vídua Toda de Navarra, amb la qual va tenir:
* Garcia Ximenes de Pamplona
* Sanç Ximenes de Pamplona
* Dadildis Ximenes de Pamplona, casada amb Musa ibn Asnar
Problament tingueren també
* Nunilo Ximena, casada vers el 911 amb Fruela II d'Astúries

## Notes

* ↑ Segons el Còdex de Roda: «Garsea Scemenonis (...) accepit uxor Onneca Rebelle de Sancossa et genut Enneco Garseais et domna Sanzia. Postea accepit uxor domna Dadildi de Paliares (...) et genuit Sanzio Garseanis et Scemeno Garseanis».

## Referències

* ↑ Lacarra de Miguel, 1945, p. 209 i 234.
* ↑ Usunáriz Garayoa 2006, p. 31 ; Martínez Díez 2005, tomo I, p. 315; Riu Riu 1999, pp. 216-217;Ubieto Arteta 1950, p. 10.
* ↑ Martín Duque, 2003, p. 237, n. 60.
* ↑ Suárez Fernández & Álvarez Palenzuela 1988 ; Martínez Díez 2005, tomo I, p. 315; Riu Riu 1999, p. 212.
* ↑ Lacarra de Miguel, 1945, p. 210.

## Bibliografia

* Lacarra de Miguel, José María. Textos navarros del Códice de Roda. Vol.1, 1945, p. 193-284 (Estudios de Edad Media de la Corona de Aragón). OCLC 694519776 [Consulta: 26 juliol 2016]. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Martín Duque, Ángel J. La realeza navarra de cuño hispano-godo y su ulterior metamorphosis. Vol.15, 2003, p. 225-241 (Annexes des Cahiers de linguistique et de civilisation hispaniques-médiévales).
* Martínez Díez, Gonzalo. El Condado de Castilla (711-1038): la historia frente a la leyenda. 2 tomos, 2005. ISBN 84-9718-275-8.
* Riu Riu, Manuel. Historia de España. Espasa-Calpe, 1999. ISBN 9788423989133.
* Suárez Fernández, Luis; Álvarez Palenzuela, Vicente Ángel. Historia General de España y América: El Fallido Intento de un Estado Hispánico Musulmán: (711-1085). Vol.3. Rialp, 1988. ISBN 9788432120985.
* Ubieto Arteta, Antonio. Monarcas navarros olvidados: Los Reyes de Viguera, 1950 (Hispania. Revista Española de Historia).
* Usunáriz Garayoa, Jesús María. Historia breve de Navarra. Silex Ediciones, 2006. ISBN 9788477371472.
# Antíoc XI Epífanes

Antíoc XI Epifanes o Filadelf (en llatí Antiochus Epiphanes, en grec antic Ἀντίοχος Ἐπιφανής Φιλάδελφος) fou rei associat selèucida del 95 aC al 92 aC.
Era fill d'Antíoc VIII Grypos a la mort del qual, el 96 aC, es va declarar (junt amb tres germans més) a favor de que regnés un cinquè germà (el gran), Seleuc VI Epifanes. Al morir Seleuc VI durant una revolta popular a Mopsuèstia, el seu germà Demetri III Eucàros va assolir la corona, i va associar al regne als seus germans Felip I Filadelf i Antíoc XI Epifanes Filadelf. El 92 aC Antíoc XI va participar en l'atac de Demetri III contra Antioquia, que va ser rebutjat per un altre germà, Antíoc X Eusebios. Durant la retirada, en travessar el riu Orontes a cavall, Antíoc XI es va ofegar.

## Referències

* ↑ Antiochus XI a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 200
| Precedit per: Demetri III Eucàros | Imperi Selèucida | Succeït per: Felip I Filadelf |
# Alexandre IV de Macedònia

Alexandre IV (en grec antic Αλέξανδρος) fou rei de Macedònia del 323 aC al 310 aC.
Era fill d'Alexandre el Gran i de Roxana, i va néixer poc després de la mort del seu pare el 323 aC. Va ser reconegut rei associat a Filip III Arrideu, sota la regència de Perdicas d'Orèstia, fins que aquest va morir l'any 321 aC.
En aquest any van ser nomenats regents el sàtrapa Pitó i el general Arrideu, per poc temps. Poc després va ser nomenat regent Antípater, que s'emportà Roxana i els seus dos fills a Macedònia, segurament l'any 320 aC, segons Diodor de Sicília.
El 319 aC va morir Antípater i el govern i la regència van caure en mans de Polispercó. Roxana, temorosa del nou regent, es va escapar amb el seu fill cap a l'Epir, on des ja feia temps vivia la mare d'Alexandre el Gran, Olímpies, la qual va induir al rei Aecides de l'Epir a aliar-se amb Polispercó i restaurar a Alexandre el 317 aC. Filip Arrideu i la seva dona Eurídice, que havien format un partit d'oposició a Polispercó, van ser assassinats i Alexandre proclamat únic rei sota la tutela d'Olímpies.
Però l'any següent, el 316 aC, Cassandre, fill d'Antípater, es va apoderar del govern, va fer matar Olímpies i va empresonar Alexandre i Roxana. Van restar ambdós a presó fins a la pau general del 311 aC quan finalment Alexandre va ser reconegut com a rei i llavors els seus partidaris en van demanar l'alliberament. Cassandre, que no el volia deixar anar, el va fer matar secretament a la presó juntament amb Roxana l'any 310 aC.

## Referències

* ↑ Alexander IV a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 122
# Petaure del sucre

El petaure del sucre (Petaurus breviceps) pertany a un dels grups més antics dintre dels mamífers. Els petaures són animals nocturns i de costums arborícoles que s'inclouen en la mateixa subclasse dels marsupials.
Un petaure esquirol adult fa entre 13 i 18 cm des de la punta del morro a la base de la cua, la qual al seu torn és tan llarga com el cos. Els mascles solen ser una mica més grossos i pesants que les femelles (115 - 160 g pels mascles i 100 - 130 g per a les femelles). Si se'ls cuida adequadament poden viure de 8 a 15 anys, essent lo més normal 10 - 12 anys. El petaure esquirol és, valgui la redundància, un animal molt semblant als esquirols voladors. Tenen el cap curt amb un morro de color rosa, amb grans ulls i orelles. La seva cua és gairebé tan llarga com el cos i està coberta per abundant pèl.
Posseeixen una membrana a cada costat del cos que va des del cinquè dit de la mà fins al polze del peu que es denomina patagi. Aquesta membrana permet als petaures portar a terme una de les seves sorprenents capacitats. Poden planejar més de 50 m d'una branca d'un arbre a una altra, valent-se del patagi i de la cua per a dirigir-se. Els petaures també compten amb polzes oposats.
El seu color de fons és gris platejat, amb una banda negra que va des del morro a la base de la cua. La zona ventral és de color blanc brut. Els ulls estan envoltats per un antifaç fosc. Les orelles i la seva base també estan perfilades en negre. El color dels petaures salvatges és marró a causa del fet que s'impregnen amb les restes de saba dels arbres i plantes a l'interior dels troncs dels quals dorm. Quan se'ls manté en captivitat recuperen el seu color gris original al mudar. Compten amb 2 glàndules que s'encarreguen de produir una substància fortament olorosa amb la qual el mascle dominant del grup marca el seu territori, objectes i membres del grup. Una d'elles està situada a la part superior del cap i l'altra a la regió ventral del coll, després de la barbeta.
Hi ha descrites 7 subespècies de petaure esquirol i actualment ja hi ha animals albins disponibles. En la naturalesa viuen en grups de 6 a 10 individus, dormen en forats dels arbres o en nius formats per la vegetació i s'alimenten de pol·len, nèctar, insectes, fruita, mel i saba d'alguns arbres com l'acàcia o l'eucaliptus. Són originaris dels boscos de l'est i del sud d'Austràlia, a més a més de Nova Guinea.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Mariano Juaristi Mendizabal

Mariano Juaristi Mendizabal, més conegut com a Atano III, (Azkoitia, 1904 - 2001) fou un jugador de pilota basca a mà, en la posició de davanter. És un dels pilotaris mítics i de referència, nogensmenys el 1986 el Frontó Anoeta de Sant Sebastià canvià el seu nom pel d'Atano III per homenatjar-lo.
Nascut al baserri Atano d'Azkoitia, d'on en rebé el malnom, formà part d'una llarga nissaga de germans pilotaris, puix 6 dels germans es dedicaren a jugar a pilota, mentre que un altre germà fou piloter (artisà que confecciona les pilotes). Atano VII, germà menor de Mariano, també fou un pilotari de renom, així com Atano X, fill d'Atano I.
Atano III debutà com a professional el 1922, però el 1926 vencé en un desafiament el campió d'aleshores, el Mondragonés, qui només era permés de colpejar la pilota amb la mà dreta, mentre que el jove Mariano jugava amb totes dues mans. Tot d'una els afeccionats i apostadors reclamaren saber qui era el nou rei amb la disputa de tres partides a igualtat de condicions, i totes tres foren guanyades per Atano III, la qual cosa li atorgà el títol no oficial de campió. Els millors pilotaris del moment (Echave IV, Pablo Eleguezábal, Rubio o Juanito Arteche), però, tenien dificultats o no gosaven reptar-lo, de manera que la Federació de Pilota establí el primer torneig oficial: el Campionat Manomanista de pilota basca, que fou vençut per Atano III de manera sobrada.
Atano III fou un pilotari de cos menut i d'aspecte fràgil, però ple de nervi i molt hàbil, a diferència de l'estil d'aquells moments, molt tranquil, sobri i de piloteig pesat. L'únic "però" eren les seues mans, trencadisses i que li forçaven a reposar durant llargues temporades. Fou per això que no acostumava a jugar més d'una partida al mes, de manera que les seues aparicions esdevenien espectacles de primer ordre. A finals dels anys 20 el seu catxé era 50 voltes superior al de cap pilotari normal.

## Palmarés

* Campió del Manomanista, 1940, 1942, 1944 i 1946.
* Subcampió del Manomanista, 1948.
# Oier Zearra Garabieta

Oier Zearra Garabieta, també conegut com a Zearra, (Galdakao, 12 de gener de 1977) és un jugador professional de pilota basca a mà, en la posició de rest, en nòmina de l'empresa Asegarce. Va debutar l'any 1997 al Frontó Astelena d'Eibar.

## Palmarès

* Subcampió per parelles, 2006.
# Luci Calpurni Pisó Licinià

Luci Calpurni Pisó Licinià (Lucius Calpurnius Piso Licinianus) va ser un magistrat romà, fill de Marc Licini Cras Frugi (cònsol any 27) i d'Escribònia, una filla de Luci Escriboni Libó.
Era germà de Gneu Pompeu (mort en temps de Claudi per orde d'aquest), Marc Licini Cras Frugi (cònsol l'any 64 i mort per orde de Neró) i Licini Cras Escribonià (al que Antoni Prim va oferir l'imperi i el va refusar). Un altre germà, Magne, va ser mort també sota l'emperador Claudi. Luci Calpurni va ser adoptat per un Pisó Licinià, però no se sap per quin.
Quan Galba va pujar al tron el va adoptar com a fill i successor, però només va gaudir d'aquesta consideració quatre dies, ja que Otó, que esperava rebre aquest honor, es va revoltar amb els pretorians, l'any 69. Pisó va fugir i es va refugiar al temple de Vesta però els soldats el van treure d'allà arrossegant-lo i a la porta li van tallar el cap, que va ser enviat a Otó. Aquest el va guardar, però finalment el va vendre a Verània, la dona de Pisó, que el va enterrar junt amb el cos. Tenia 31 anys quan va morir i tenia una bona reputació com a home íntegre i de gran moralitat.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Londres: John Murray, 1876, p. 376-377.
# Miguel Gallastegi Ariznabarreta

Miguel Gallastegi Ariznabarreta (Eibar, 25 de febrer de 1918 - Sant Sebastià, 4 de gener de 2019), conegut simplement com a Gallastegi o Don Miguel, va ser un jugador de pilota basca a mà, en la posició de rest.
Va debutar el 29 de juny de 1936 al Frontó Astelena d'Eibar, i es retirà el 1960.
És famós per haver guanyat el totpoderós Atano III per 22-13 el 1942, i per deixar a zero el Zurdo de Mondragón el 1944. Una mostra de la seua popularitat és que el 1945 va jugar 104 partides. Això no li serví, però, per a tenir millors retribucions econòmiques a l'any següent, en què renuncià a participar en el Campionat Manomanista malgrat estar en un excel·lent estat de forma (76 victòries en 101 partides). La consagració de Gallastegi arribà el 1948 quan, a la fi, jugà el Manomanista i el guanyà a Atano III, trencant una hegemonia de 23 anys. El 1953 no va jugar la final del Manomanista per discussions econòmiques amb les empreses organitzadores i la Federació Espanyola de Pilota.
El 2013, ETB1 va emetre el documental Gallastegi, ni pilotari, del periodista Juanan Legorburu, en ocasió de l'homenatge que Eibar dedicava al jugador de 95 anys el 29 de desembre.

## Palmarès

* Campió per parelles: 1941
* Campió del Manomanista: 1948, 1950 i 1951.
* Subcampió del Manomanista: 1953

## Referències

* ↑ A.A «ETB1 ofrece esta tarde el documental 'Gallastegi, ni pilotari'». eitb.eus - televisión, 27-12-2013.

## Enllaços externs

* (castellà) Pàgina web de Miguel Gallastegui Arxivat 2008-04-29 a Wayback Machine.
# José Ángel Cuerda Montoya

José Ángel Cuerda Montoya (Vitòria, 1934) és un polític basc. Militant del Partit Nacionalista Basc, fou diputat per Àlaba a les eleccions al Parlament Basc de 1984 i alcalde de Vitòria de 1979 a 1999.

## Biografia

Va fer el batxillerat als Marianistes de Vitòria i es llicencià en dret a la Universitat de Valladolid. Va treballar un temps com a professor a l'Escola Universitària de Treball Social i després exercí com a advocat a la Cambra de la Propietat Urbana de Vitòria.
Alhora començà a militar en el Partit Nacionalista Basc, amb el qual fou elegit diputat al Congrés dels Diputats per Àlaba a les eleccions generals espanyoles de 1977. Després fou escollit membre de la Juntes Generals d'Àlaba a eleccions a les Juntes Generals del País Basc de 1979. Tanmateix, deixà l'escó quan fou escollit alcalde de Vitòria a les eleccions municipals espanyoles de 1979, càrrec que va ocupar fins al 1999.
La seva gestió en l'ajuntament de Vitòria fou considerada força progressista i respectuosa amb el medi ambient, va rehabilitar de forma integral el nucli urbà medieval de la ciutat; i va configurar espais per a noves formes de desenvolupament econòmic que, de forma harmònica, han ajudat a consolidar Vitòria com una capital moderna. El seu compromís polític ha tingut una important dimensió social que avui dia segueix conreant mitjançant la seva participació en diferents fòrums ciutadans, socials (és promotor de l'associació Bizitza-Berria de suport als sense sostre de la ciutat) i universitaris. Ha sigut un dels precursors al País Basc del concepte del desenvolupament sostenible. Va abanderar la lluita contra la discriminació i en favor de la inclusió social dels col·lectius i persones menys afavorits (en 1994 va rebre Premi Gehitu del País Basc i el Premi Triangle Rosa del Col·lectiu de Gais i Lesbianes de Madrid per ser el primer càrrec públic a obrir un Registre d'Unions Civils tant per a parelles heterosexuals com a homosexuals); va liderar l'ajuda a la cooperació municipalista amb el desenvolupament socioeconòmic dels països del Tercer Món; va dissenyar un model urbanístic pensat per al ciutadà. Va desenvolupar un nou campus universitari per a la Universitat del País Basc i va desenvolupar un procés integral de rehabilitació del nucli urbà medieval de la ciutat reconegut a nivell europeu (Premi Europa Nostra en 1982).
Militant del sector crític del PNB, abandonà el partit temporalment per a militar a Eusko Alkartasuna, partit amb el qual fou elegit diputat al Parlament Basc a les eleccions de 1984, però tornà al PNB.

## Referències

* ↑ El País, 28 de febrer de 1997

## Enllaços externs

* Fitxa de les Juntes Generals d'Àlaba
* Fitxa del Parlament Basc Arxivat 2015-04-18 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats
* José Ángel Cuerda a l'Enciclopèdia Auñamendi.
# Didàctica de la literatura

La didàctica de la literatura és el conjunt d'enfocaments teòrics i tècniques de pedagogia destinat a apropar la literatura als alumnes en un context d'educació formal.
Té com a objectius principals
* el desenvolupament del gust estètic dels alumnes enfront del text literari
* el coneixement dels autors i tendències claus de la història de la literatura
* la literacitat crítica
* el foment de l'hàbit lector
* la millora de la comprensió lectora
* oferir models d'excel·lència per a la didàctica de la llengua
# Julian Lajos Olaberri

Julian Lajos Olaberri (Larraintzar, Navarra, 4 de maig de 1940 - Pamplona, Navarra, 18 de juliol de 2013), més conegut com a Lajos, fou un jugador professional de pilota basca a mà.
Va debutar el 1966 al Frontó Labrit de Pamplona, i es va retirar el 1986.

## Palmarés

* Campió individual: 1971 i 1976 (per retirada de Retegi I).
* Subcampió de l'Individual: 1970, 1972 (per retirada) i 1975.
# Calàndria comuna

La calàndria (Melanocorypha calandra) és una espècie d'ocell de l'ordre dels passeriformes i el més gran dels alàudids.

## Morfologia

* Fa 19 cm de llargària.
* Té el bec curt i robust.
* És de color bru fosc per sobre i blanquinós per sota.
* Té dues taques negres molt evidents a la base del coll.

## Subespècies

* Melanocorypha calandra calandra
* Melanocorypha calandra hebraica
* Melanocorypha calandra psammochroa
* Melanocorypha calandra gaza

## Reproducció

En un terreny sec, i en alguna petita depressió vora una planta, la femella cova els 4 o 6 ous que ha post al març-abril i vigila els pollets que en neixen, els quals ja poden volar després de 10-12 dies. De vegades fan dues cries.

## Alimentació

S'alimenta d'herbes, de gra i d'algun insecte.

## Hàbitat

Als Països Catalans, pràcticament, només es troba a la Depressió Central, en terrenys oberts de camps de cereals. Pertany a la categoria d'ocells estèpics.

## Distribució geogràfica

Viu als països mediterranis, nord de l'Iran i sud de Rússia. Hiverna a Egipte i a la Península Aràbiga.

## Costums

Canta d'una forma agradable durant el vol. Es diu que és capaç d'imitar el cant d'altres aus.
És sedentària i, abans i després de l'època de cria, és normal de veure-les reunides en estols força densos.

## Referències

* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, pàgina 78. ISBN 84-315-0434-X

## Enllaços externs

* Estudi de la població de calàndria al Principat de Catalunya. (català)
* Fotografies d'aquest ocell. (anglès)
* Identificació i hàbitat de la calàndria. (francès)
* BirdLife International (2004). Calàndria. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 22 de maig del 2008 (en anglès).
# Francisco Gabicacogeascoa Ibarra

Francisco Gabicagogueascoa Ibarra, conegut com a Francisco Gabica o Patxi Gabika, (Ispaster, 31 de desembre de 1937 - Bilbao, 7 de juliol de 2014) va ser un ciclista basc, que fou professional entre 1960 i 1972, en què aconseguí 21 triomfs, entre els quals destaca la Volta ciclista a Espanya de 1966.
Com a amateur destaca la segona posició al Tour de l'Avenir de 1961, rere Felice Gimondi. Aquell mateix any va debutar a la Volta a Espanya. Va prendre part en sis edicions del Tour de França, sent el millor resultat la setena posició aconseguida en l'edició de 1966. Al Giro d'Itàlia va guanyar una etapa, i quedà 8è el 1967 i 9è el 1968.

## Palmarès

* 1961
** Vencedor d'una etapa de la Bicicleta Basca
* 1962
** 1r al Gran Premi de Primavera
* 1963
** Vencedor d'una etapa del Circuito Montañés
* 1964
** 1r al Campionat Basco-navarrès de muntanya
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa de la Dauphiné Libéré
* 1965
** 1r al Gran Premi de Zumaia
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Llevant
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Catalunya
* 1966
** 1r a la Volta a Espanya i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Dauphiné Libéré
* 1967
** Campió d'Espanya de Regions en CRE, amb Biskaia
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1968
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1970
** 1r al Gran Premi de Villafranca de Ordizia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1961. 30è de la classificació general
* 1962. 5è de la classificació general
* 1963. 5è de la classificació general
* 1964. 9è de la classificació general
* 1965. 6è de la classificació general
* 1966. 1r de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1967. Abandona
* 1968. 13è de la classificació general. 1r del Gran Premi de la Muntanya
* 1969. 16è de la classificació general
* 1970. 22è de la classificació general
* 1971. 35è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1963. 14è de la classificació general
* 1964. 13è de la classificació general
* 1965. 10è de la classificació general
* 1966. 7è de la classificació general
* 1969. 24è de la classificació general
* 1970. 23è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1967. 8è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1968. 9è de la classificació general
* 1971. 33è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «Fallece Patxi Gabica, ganador de la Vuelta en 1966». Marca, 07-07-2014 [Consulta: 8 juliol 2014].
* ↑ Redacció. «Fallece Patxi Gabika, ganador de una Vuelta a España». Euskal Telebista. Arxivat de l'original el 11 de juliol 2014. [Consulta: 7 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Palmarpes de Francisco Gabica a sitiodeciclismo.net
* Palmarès sencer de Francisco Gabica a urtekaria.com Arxivat 2005-10-31 a Wayback Machine. (castellà)
# White Cloud

White Cloud o Wabokieshiek (1794-1841) fou un profeta sauk-winnebago, conegut com a La Llum o White Cloud, amic i conseller de Black Hawk. Era enemic acèrrim dels blancs, i les seves visions i profecies, acompanyades dels falsos informes enviats a Black Hawk pel seu lloctinent Neapope, el conduïren a la Guerra del 1832. Després de la derrota de Bad Axe, s'escapà, però els winnebago l'entregaren als americans, que el tancaren a la fortalesa de Ft. Monroe. Alliberat, quan els sauk foren traslladats a Kansas s'establí entre els winnebago, on va morir.
# Sæmundr el Savi

Sæmundr el savi o Sæmundr fróði (1056-1133) fou un poeta islandès.
Va ser sacerdot i va estudiar a París. Era fill Sigfús i, per tant, es deia Sæmundr Sigfússon pels patronímics islandesos. Va fundar una escola a Oddi i va ser membre del clan Oddaverjar.
Se li atribuïx l'obra d'Edda, però probablement va fer simplement una recopilació d'escrits i es discuteix la seva autoria. Aquesta hipòtesi es remunta al descobriment en 1643 del manuscrit de Codex Regius, que es creu que va acabar en mans del bisbe Brynjólfur Sveinsson, qui ho va presentar al rei de Dinamarca, d'aquí el nom "Codex Regius".

## Referències

* ↑ «Sæmundur Fróði Sigfússon». Gyldendal - Den Store Danske. [Consulta: 22 agost 2018].