OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teodor Raituense

Teodor Raituense (en llatí: Theodorus Rhaithuensis, en grec antic: Θεόδωρος)va ser un monjo romà d'Orient del monestir de Rhaithu prop d'Elim a Palestina que va viure a la meitat del segle vii.
Va ser autor d'una obra sobre l'encarnació de Crist titulada Προπαρασκευή τις καὶ γυμνασία τῷ βουλομένῳ μαθεῖν τίς ὁ τρόπος τῆς θείας ἐνανθρωπήσεως καὶ οἰκονομίας, καὶ ὃν πέπρακται καὶ τίνα τὰ πρὸς τοὺς ταύτην μὴ ὀρθῶς νοοῦντας λεγόμενα παρὰ τῶν τῆς ἐκκλησίας τροφίμων ('Preparació i formació per a aquells que vulguin aprendre el camí de l'encarnació divina i l'economia, tal com es practica i s'explica als qui no entenen bé el què és') que defensava el punt de vista ortodox contra les heretgies de Mani, Pau de Samòsata, Apol·linar, Teodor de Mopsuèstia, Nestori i Eutiques.
Podria ser el mateix Teodor que Foci I de Constantinoble esmenta com a Teodor el Prevere, del que diu que va escriure un tractat per provar que els escrits de Dionís l'Areopagita eren genuïns.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Theodorus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 1r juliol 2023].
# Bet Xearim

Bet Xearim és un parc nacional d'Israel que inclou nombroses restes arqueològiques d'una necròpolis jueva. Els jaciments, situats prop de Qiryat Tivon i a 20 km al sud-est de Haifa, foren trobats per pagesos de la rodalia a finals dels anys vint. Actualment, s'han excavat prop de 30 coves, d'entre les quals algunes són obertes als visitants.

## Necròpolis

Construïda a la part occidental de la Baixa Galilea, Bet Xearim florí entre els segles II i IV dC Tot un sistema de patis, passadissos i escales duu a les catacumbes, on es troben nombroses cambres mortuòries i sarcòfags de pedra. Aquestes cambres i catacumbes són decorades amb baixos relleus, epitafis i frescos. Algunes de les cambres excavades eren tancades amb portes de pedra, que eren decorades per a simular portes de fusta.
Els baixos relleus i les imatges són representatius de l'art popular jueu del període romà. Entre els motius religiosos jueus destaquen canelobres de set braços, l'Arca de l'Aliança, xofars (banya de moltó) i branques de palmera i de llimona; i entre els motius grecs, la representació de diverses divinitats com ara Eros, Afrodita o les Amazones. Entre els temes no religiosos destaquen vaixells, animals, figures humanes i dissenys geomètrics.
Malgrat que la majoria d'epitafis són escrits en grec, que en aquella època era la lingua franca de la regió, també se'n poden trobar en hebreu i en arameu. La majoria d'inscripcions inclouen el nom i l'ofici de la persona i, de vegades, també el lloc de naixement. La majoria dels enterrats eren habitants de la regió, però també n'hi ha d'originaris de Palmira i Antioquia de l'Orontes (Síria); Sidó, Tir i Beirut (Líban); i de ciutats del nord de Mesopotàmia i d'Aràbia.

### Història

Bet Xearim gaudí de molta importància durant el segle iii, quan el rabí Yehudah ha-Nassi s'hi instal·là, i amb ell el Sanedrí. Tot i que posteriorment se n'anà a Sèpforis, presumptament fou enterrat aquí quan morí cap a l'any 220. Des d'aleshores Bet Xearim es considerà lloc sagrat del judaisme i esdevingué un centre de culte important durant el període misnaïc i el talmúdic.
# Heteroconts

Els heteroconts (Heterokonta, Heterokontophyta o Stramenopiles) són una de les línies principals de cromalveolats, amb prop de 10.500 espècies. Moltes són algues, des de les gegants multicel·lulars (les laminarials) a les diatomees unicel·lulars, que són components primaris del plàncton. Altres membres notables són els oomicots (generalment paràsits), que superficialment semblen fongs i que inclouen el gènere Phytophthora, responsable de la plaga que va assolir els cultius de patata a Irlanda en el segle xix produint una gran fam, i el gènere Pythium que ocasiona la putrefacció de les llavors.

## Cloroplasts

Les algues heterocontes tenen cloroplasts envoltats per quatre membranes, les dues primeres envoltant directament el cloroplast i les altres dues al reticle endoplasmàtic cloroplàstid, de les que l'última membrana és contínua amb el reticle endoplasmàtic i amb la membrana nuclear. Aquesta disposició de les membranes suggereix que els cloroplasts dels heteroconts es varen obtenir des d'un eucariont simbiòtic, probablement una alga vermella. Els cloroplasts contenen típicament clorofil·les "a" i "c" i generalment el pigment associat fucoxantina que els dona un color marró-groguenc o verd-terròs.
La majoria dels heteroconts basals no estan acolorits, suggerint que aquests es varen separar abans de l'aparició dels cloroplasts en el grup. Tanmateix, també es troba en els haptòfits cloroplasts que contenen fucoxantina i hi ha certa evidència de què ambdós grups comparteixen un origen comú, i possiblement també els criptòfits. En aquest cas, l'heterocontòfit ancestral era una alga i tots els grups no acolorits varen patir la pèrdua dels cloroplastos.

## Cèl·lules mòbils

Molts heteroconts són unicel·lulars flagel·lats i la majoria de la resta produïxen cèl·lules flagel·lades en algun punt del seu cicle vital, per exemple com a gàmetes o zoospores. El terme heterocont es refereix a la forma característica d'aquestes cèl·lules, que tenen típicament dos flagels desiguals. El flagel anterior està cobert amb pèls laterals o mastigonemes, mentre que l'altre flagel és llis i generalment més curt o reduït de vegades al cos basal. Els flagels s'insereixen subapicalment o lateralment i es basen generalment en quatre arrels microtubulars amb un patró distintiu.
Les mastigonemes estan compostes de glicoproteïnes i s'elaboren en el reticle endoplasmàtic de la cèl·lula abans de ser transportades a la superfície. Quan el flagel anterior es mou, aquestes creen un corrent contrari que tira de la cèl·lula a través de l'aigua o el porten a l'aliment. Les mastigonemes tenen una estructura tripartida peculiar, que es pot prendre com la característica que defineix al grup, de tal manera que inclou algunes espècies unicel·lulars que no produïxen cèl·lules amb la forma típica heteroconta. Aquestes s'han perdut en algunes línies, sent la de les diatomees la més notable.

## Enllaços externs

* Arbre de la vida del Projecte Vida Web: Stramenopiles
* Universitat de Penn State: Stramenopila (també els rodòfits, cloròfit) Arxivat 2009-05-25 a Wayback Machine.
# Club Deportivo Brea

El Club Deportivo Brea és un club de futbol amb seu a Brea de Aragón a la comunitat d'Aragó. Fundat l'any 1971, el club milita a la Tercera Federació.

## Temporada a temporada

| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 1974–75 | 6 | 2a Reg. P. | 2n |
| 1975–76 | 5 | 1a Reg. | 20è |
| 1976–77 | 6 | 2a Reg. P. | 10è |
| 1977–78 | 6 | 1a Reg. | 9è |
| 1978–79 | 6 | 1a Reg. | 7è |
| 1979–80 | 6 | 1a Reg. | 6è |
| 1980–81 | 6 | 1a Reg. | 2n |
| 1981–82 | 5 | Reg. Pref. | 5è |
| 1982–83 | 5 | Reg. Pref. | 16è |
| 1983–84 | 5 | Reg. Pref. | 9è |
| 1984–85 | 5 | Reg. Pref. | 13è |
| 1985–86 | 5 | Reg. Pref. | 18è |
| 1986–87 | 5 | Reg. Pref. | 6è |
| 1987–88 | 5 | Reg. Pref. | 11è |
| 1988–89 | 5 | Reg. Pref. | 12è |
| 1989–90 | 5 | Reg. Pref. | 9è |
| 1990–91 | 5 | Reg. Pref. | 15è |
| 1991–92 | 6 | 1a Reg. | 3r |
| 1992–93 | 5 | Reg. Pref. | 11è |
| 1993–94 | 5 | Reg. Pref. | 7è |
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 1994–95 | 5 | Reg. Pref. | 14è |
| 1995–96 | 5 | Reg. Pref. | 8è |
| 1996–97 | 5 | Reg. Pref. | 17è |
| 1997–98 | 6 | 1a Reg. | 8è |
| 1998–99 | 6 | 1a Reg. | 4t |
| 1999–2000 | 6 | 1a Reg. | 3r |
| 2000–01 | 6 | 1a Reg. | 9è |
| 2001–02 | 6 | 1a Reg. | 1r |
| 2002–03 | 5 | Reg. Pref. | 8è |
| 2003–04 | 5 | Reg. Pref. | 7è |
| 2004–05 | 5 | Reg. Pref. | 13è |
| 2005–06 | 5 | Reg. Pref. | 6è |
| 2006–07 | 5 | Reg. Pref. | 2n |
| 2007–08 | 4 | 3a | 15è |
| 2008–09 | 4 | 3a | 20è |
| 2009–10 | 5 | Reg. Pref. | 4t |
| 2010–11 | 5 | Reg. Pref. | 5è |
| 2011–12 | 5 | Reg. Pref. | 8è |
| 2012–13 | 5 | Reg. Pref. | 1r |
| 2013–14 | 4 | 3a | 17è |
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc | Copa del Rei |
| 2014–15 | 5 | Reg. Pref. | 4t | |
| 2015–16 | 5 | Reg. Pref. | 2n | |
| 2016–17 | 4 | 3a | 12è | |
| 2017–18 | 4 | 3a | 10è | |
| 2018–19 | 4 | 3a | 7è | |
| 2019-20 | 4 | 3a | 3r | |
| 2020-21 | 4 | 3a | 1r / 2n | |
| 2021–22 | 4 | 2a RFEF | 10è | Primera ronda |
| 2022–23 | 4 | 2a Fed. | 12è | |
| 2023–24 | 4 | 2a Fed. | 18è | |
| 2024–25 | 5 | 3a Fed. | | |
* 3 temporades a Segona Federació /Segonda Divisió RFEF
* 8 temporades a Tercera Divisió
* 1 temporada a Tercera Federació

## Referències

* ↑ «Tercera División Grupo 17 - XVII - Aragón - tercera division española, tercera division de españa, campeonato español tercera division, campeonato nacional de liga de tercera division, - Resultados de Fútbol». www.resultados-futbol.com. [Consulta: 12 agost 2020].

## Enllaços externs

* Perfil a futbolaragon.com (en castellà)
* Història de la temporada a FRE (en castellà)
# Gres Catalan

Gres Catalan fou una empresa catalana de materials de construcció, una de les principals del sector des de 1960 fins a l'any 2000, i que finalitzà la seva activitat l'any 2013.

## Història

L'empresa fou fundada l'any 1911 com a Ceràmiques Sugrañes per Vicenç Sugrañes i Solé, natural d'Òdena, en un terreny tocant al poble de Calaf, tot i que ubicat realment a Dusfort, dins el terme municipal de Calonge de Segarra, a la comarca de l'Anoia.
L'any 1921 s'amplià el negoci i el 1926, a la mort del fundador, passà a ser dirigit pel seu fill Isidre Sugrañes. L'any 1942 s'inaugurà una nova bòbila amb capacitat per a la producció de 30 tones diàries de material. L'any 1955 morí Isidre Sugrañes que fou succeït pels seus tres fills, que construïren una nova bòbila de tres pisos.
A partir de la dècada de 1960 s'inicià el gran moment de l'empresa fins a final de segle amb l'expansió immobiliària del país, quan va arribar a tenir fins a 200 treballadors, la qual cosa la convertí en la principal empresa del nord de la comarca. L'any 1971 l'empresa canvià el seu nom a Sugrañes Gres Catalan. Una de les instal·lacions que li donà més publicitat va ser l'enrajolat de la zona de banquetes del Camp Nou l'any 1974, que incloïen un anunci de la companyia. El 2011 es premià Gres Catalan amb motiu del seu centenari.
La crisi en el sector de la construcció de principis del segle XXI va provocar que l'empresa posés en marxa un concurs voluntari de creditors a principis del 2011 que es va poder aixecar el juliol de 2012. Malgrat tot, l'empresa va acabar tancant el gener de 2013, acomiadant els 48 treballadors que quedaven. L'any 2014 l'empresa Escofet adquirí part de les instal·lacions de Calaf per a la producció de Stonita, amb l'objectiu inicial de fabricar el Panot Gaudi.

## Productes

Gres Catalan s'especialitzà en paviments i revestiments de qualitat, amb tres grans productes principals
* Gres porcel·lànic esmaltat
* Gres natural klinker
* Stonita, formigó d'alta qualitat

## Referències

* 1 2 3 «Gres Catalán. Calonge de Segarra | Mapes de Patrimoni Cultural», 23-09-2013. [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ Mas Parés, Jaume. Història de Calaf (capítol Els anys 60). Calaf: Ajuntament de Calaf, 21-08-2020. Arxivat 2023-08-01 a Wayback Machine.
* ↑ Bar.cel.ona.uta. «BARCELOFÍLIA : EL CAMP NOU DE DUES GRADERIES (1957-1981)», dimecres, 27 juliol 2016. [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ Manresa, Redacció. «La Cambra reconeix la trajectòria de 12 negocis de la Catalunya central», 25-10-2011. [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ 324cat. «L'empresa de ceràmica Gres Catalan tanca definitivament després d'anys d'ajustos», 08-01-2013. [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ «Escofet reobre la planta Stonita de l'antiga Gres Catalán». [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ «La ceràmica reviu a Calonge de Segarra» (en catalan). [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ Press, Europa. «Gres Catalan presenta un ERO per a 70 treballadors - 03 març 2011». [Consulta: 2 agost 2023].
# Campionat Sud-americà de futbol de 1967

El Campionat sud-americà de futbol de 1967 es disputà a l'Uruguai.
L'amfitriona es proclamà campiona, mentre que l'Argentina restà en segona posició.
Brasil i Perú abandonaren la competició, mentre que Veneçuela hi participà per primer cop.

## Estadis

* Montevideo
* Estadio Centenario
* Capacitat: 65.235

## Seleccions participants

* Argentina
* Bolívia (vigent campió)
* Colòmbia
* Equador
* Paraguai
* Uruguai (seu)
* Veneçuela
* Xile

## Ronda classificatòria

| Xile | 5–2 | Colòmbia |
| Araya 7' Campos 23' Prieto 40' (pen.), 49' Saavedra 61' | | Gamboa 71' Cañón 72' |
| Colòmbia | 0–0 | Xile |
| Equador | 2–2 | Paraguai |
| Carrera 56' Muñoz 58' | | Rojas 85' (pen.) Apocada 88' |
| Paraguai | 3–1 | Equador |
| Mora 7', 10' Del Puerto 60' | | Muñoz 81' |

## Ronda final

| Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts |
| Uruguai | 5 | 4 | 1 | 0 | 13 | 2 | +11 | 9 |
| Argentina | 5 | 4 | 0 | 1 | 12 | 3 | +9 | 8 |
| Xile | 5 | 2 | 2 | 1 | 8 | 6 | +2 | 6 |
| Paraguai | 5 | 2 | 0 | 3 | 9 | 13 | −4 | 4 |
| Veneçuela | 5 | 1 | 0 | 4 | 7 | 16 | −9 | 2 |
| Bolívia | 5 | 0 | 1 | 4 | 0 | 9 | −9 | 1 |
| Uruguai | 4–0 | Bolívia |
| Rocha 5' Montero Castillo 44' Troncoso 55' (p.p.) Oyarbide 81' | | |
| Xile | 2–0 | Veneçuela |
| Marcos 12', 41' | | |
| Argentina | 4–1 | Paraguai |
| Mas 23' Bernao 71' Artime 73' Albrecht 89' (pen.) | | Mora 67' |
| Uruguai | 4–0 | Veneçuela |
| Urruzmendi 5', 34' Oyarbide 62', 68' | | |
| Argentina | 1–0 | Bolívia |
| Bernao 67' | | |
| Xile | 4–2 | Paraguai |
| Gallardo 9', 44' Araya 72', 81' | | Riveros 62' Apocada 85' |
| Paraguai | 1–0 | Bolívia |
| Arístides Del Puerto 14' | | |
| Argentina | 5–1 | Veneçuela |
| Artime 18', 65', 88' Carone 26' Marzolini 50' | | Santana 72' |
| Uruguai | 2–2 | Xile |
| Rocha 15' Oyarbide 68' | | Gallardo 2' Marcos 37' |
| Veneçuela | 3–0 | Bolívia |
| Scovino 59' Santana 67' Ravelo 84' | | |
| Argentina | 2–0 | Xile |
| Sarnari 36' Artime 80' | | |
| Uruguai | 2–0 | Paraguai |
| Pérez 32' Urruzmendi 66' | | |
| Xile | 0–0 | Bolívia |
| Paraguai | 5–3 | Veneçuela |
| González 11' Rojas 16', 29' Mora 22' Colmán 81' | | Mendoza 3' Santana 77' Ravelo 89' |
| Uruguai | 1–0 | Argentina |
| Rocha 74' | | |

## Resultat

* Campionat Sud-americà 1967
* Uruguai Onzè títol

## Golejadors
### 5 gols

* Luis Artime

### 4 gols

* Jorge Oyarbide

### 3 gols

* Julio Gallardo
* Rubén Marcos
* José Urruzmendi
* Pedro Rocha
* Rafael Santana

### 2 gols

* Raúl Bernao
* Pedro Araya
* Celino Mora
* Juan Carlos Rojas
* Antonio Ravelo

### 1 gol

* Juan Carlos Carone
* Juan Carlos Sarnari
* Oscar Mas
* Rafael Albrecht
* Silvio Marzolini
* Antonio González
* Arístides Del Puerto
* Benigno Apocada
* Juan Francisco Riveros
* Ramón Colmán
* Domingo Pérez
* Julio Montero Castillo
* Humberto Scovino
* Luis Mendoza

### Pròpia porta

* Roberto Troncoso (per Uruguai)

## Referències

* 1 2 3 Campionat sud-americà de futbol 1967 a RSSSF
# Fòrum Lliure

EL Fòrum Lliure (eslovac Slobodné Fórum) va ser un partit polític d'Eslovàquia d'ideologia liberal fundat el 13 de gener 2004 per parlamentaris dissidents de la Unió Democràtica i Cristiana Eslovaca – Partit Democràtic encapçalats per Ivan Šimko per friccions amb Mikuláš Dzurinda. El 27 de març és escollida cap del partit Zuzana Martináková, raó per la qual Ivan Šimko abandonà el partit l'octubre per a fundar Misia 21 (Missió 21).
A les eleccions legislatives eslovaques de 2006 va obtenir un 3,47% dels vots, insuficients per a obtenir representació al Consell Nacional. El 2009 fou admès com a observador al PLDRE. Es va dissoldre al 2016.

## Resultats electorals

Consell Nacional d'Eslovàquia :
| Any | Vots | % | Escons | +/- |
| 2006 | 79.963 | 3,47 | 0 / 150 | Nou |
| 2010 | Coalició Unió – Partit per Eslovàquia | Coalició Unió – Partit per Eslovàquia | 0 / 150 | = |
| 2012 | 8.908 | 0,35 | 0 / 150 | = |

## Referències

* ↑ Kern, Miro. «Z histórie straníckych snemov: Slotovci zhasli svetlá, Slobodné fórum sa rozpadlo, Frešo bol nezničiteľný» (en eslovac), 12-08-2016. [Consulta: 16 agost 2024].
# Campionat Sud-americà de futbol de 1929

El Campionat sud-americà de futbol de 1929 fou la dotzena edició del campionat. Es disputà a Buenos Aires, Argentina entre l'1 i el 17 de novembre de 1929.
L'edició de 1928 es posposà per la participació de Xile, Uruguai i Argentina en els Jocs Olímpics de 1928 a Amsterdam.
Els països participants van ser Argentina, Paraguai, Perú, i Uruguai.
Brasil, Bolívia, i Xile no participaren en la competició.

## Estadis

| Buenos Aires | Buenos Aires | Avellaneda |
| Estadio Gasómetro | Estadio Alvear y Tagle | Estadio Independiente |
| Capacitat: 75.000 | Capacitat: 40.000 | Capacitat: 57.858 |

## Ronda final

Cada equip disputà un partit contra els altres tres. S'atorgaven dos punts al guanyador, un punt en cas d'empat, i zero punts pel perdedor.
| Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts |
| Argentina | 3 | 3 | 0 | 0 | 9 | 1 | +8 | 6 |
| Paraguai | 3 | 2 | 0 | 1 | 9 | 4 | +5 | 4 |
| Uruguai | 3 | 1 | 0 | 2 | 4 | 6 | −2 | 2 |
| Perú | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 12 | −11 | 0 |
| Uruguai | 0–3 | Paraguai |
| | | González 16', 86' Domínguez 55' |
| Argentina | 3–0 | Perú |
| Peucelle 6' Zumelzú 38', 58' | | |
| Argentina | 4–1 | Paraguai |
| M. Evaristo 7' Ferreira 24', 48' Cherro 50' | | Domínguez 56' |
| Perú | 1–4 | Uruguai |
| Lizarbe 81' | | Fernández 21', 29', 43' Andrade 69' |
| Paraguai | 5–0 | Perú |
| Nessi 10' González 55', 63', 69' Domínguez 82' | | |
| Argentina | 2–0 | Uruguai |
| Ferreira 14' M. Evaristo 77' | | |

## Resultat

* Campionat Sud-americà 1929
* Argentina Quart títol

## Golejadors
### 5 gols

* Aurelio González

### 3 gols

* Manuel Ferreira
* Diógenes Domínguez
* Lorenzo Fernández

### 2 gols

* Mario Evaristo
* Adolfo Zumelzú

### 1 gol

* Roberto Cherro
* Carlos Peucelle
* Lino Nessi
* Agustín Lizarbe
* José Andrade

## Referències

* 1 2 3 4 Campionat sud-americà de futbol 1929 a RSSSF
# Cromistes

Les cromistes (Chromista) són un tàxon ja en desús dels eucariotes que havia estat considerat un regne independent. El grup inclou totes les algues amb cloroplasts que contenen les clorofil·les a i c, així com diverses espècies sense acolorir íntimament relacionades amb elles. Aquests estan envoltats per quatre membranes que se suposa que han estat adquirits d'un rodòfit.
El nom de cromistes va ser introduït per Cavalier-Smith el 1981; els noms anteriors de cromòfits i cromobionts es refereixen aproximadament al mateix grup. Els arbres moleculars han tingut alguns problemes a l'hora d'establir les relacions entre els tres grups dels cromistes (heteroconts, haptòfits i criptòfits). Ara s'està establint la idea que és un tàxon parafilètic amb els alveolats.

## Referències

* T. Cavalier-Smith «Eukaryote kingdoms: seven or nine?». Biosystems, 14, 1981, pàg. 461-481.

## Enllaços externs

* UCMP: Introducció als cromistes
# Campionat Sud-americà de futbol de 1939

La quinzena edició del Campionat Sud-americà de futbol va ser una competició esportiva que es va celebrar a Lima, al Perú, entre el 15 de gener i el 12 de febrer de 1939.
Els equips participants van ser Xile, Perú, Equador, Paraguai i Uruguai. Tot i quera membre de la CONMEBOL des del 1927, aquesta va ser la primera edició en què els equatorians hi van participar. Colòmbia, membre des del 1936, va tornar a retirar-se del torneig, igual que l'Argentina, Bolívia i Brasil. Perú va guanyar la competició per primera vegada.

## Estadi

* Lima
* Estadio Nacional
* Capacitat: 40.000

## Ronda final

Cada equip va jugar una vegada contra cada rival. Al guanyador se li concedien 2 punts, els empats repartien un punt per cada equip, i els perdedors sumaven 0 punts.
| Equip | PJ | V | E | L | GF | GC | DG | Pts |
| Perú | 4 | 4 | 0 | 0 | 13 | 4 | +9 | 8 |
| Uruguai | 4 | 3 | 0 | 1 | 13 | 5 | +8 | 6 |
| Paraguai | 4 | 2 | 0 | 2 | 9 | 8 | +1 | 4 |
| Xile | 4 | 1 | 0 | 3 | 8 | 12 | −4 | 2 |
| Equador | 4 | 0 | 0 | 4 | 4 | 18 | −14 | 0 |
| Paraguai | 5–1 | Xile |
| Godoy 10', 24' Barrios 47', 75' Aquino 88' | | Sorrel 8' |
| Perú | 5–2 | Equador |
| T. Fernández 6', 34', 77' J. Alcalde 16', 58' | | Alcívar 55', 89' |
| Uruguai | 6–0 | Equador |
| Porta 22' S. Varela 53', 55', 81' Lago 65', 70' | | |
| Perú | 3–1 | Xile |
| T. Fernández 46', 65' (pen.) J. Alcalde 80' | | Domínguez 55' |
| Uruguai | 3–2 | Xile |
| S. Varela 11' Camaití 30' Chirimini 73' | | Muñoz 3' Luco 39' |
| Perú | 3–0 | Paraguai |
| T. Fernández 11', 30' J. Alcalde 78' | | |
| Xile | 4–1 | Equador |
| Toro 6' Avendaño 15', 79' Sorrel 19' (pen.) | | Arenas 35' |
| Uruguai | 3–1 | Paraguai |
| Lago 14' S. Varela 40' (pen.) Porta 66' | | Barrios 59' |
| Paraguai | 3–1 | Equador |
| Mingo 4' Godoy 61' Barreiro 63' | | Arenas 75' |
| Perú | 2–1 | Uruguai |
| J. Alcalde 7' Bielich 35' | | Porta 44' |

## Resultat

* Campionat Sud-americà 1939
* Perú Primer títol

## Golejadors
### 7 gols

* Teodoro Fernández

### 5 gols

* Jorge Alcalde
* Severino Varela

### 3 gols

* Tiberio Godoy
* Marcial Barrios
* Pedro Lago
* Roberto Porta

### 2 gols

* José Avendaño
* Enrique Sorrel
* Marino Alcívar
* Manuel Arenas

### 1 gol

* Alfonso Domínguez
* Roberto Luco
* Raúl Muñoz
* Raúl Toro Julio
* Ricardo Aquino
* Eustaquio Barreiro
* Eduardo Mingo
* Víctor Bielich
* Adelaido Camaití
* Óscar Chirimini

## Referències

* 1 2 Campionat sud-americà de futbol 1939 a RSSSF
# Bourbon whisky

El whisky americà, també anomenat bourbon, és una beguda destil·lada que es caracteritza pel gust aromàtic i acaramel·lat. El bourbon s'elabora, segons la llei nord-americana, amb moresc (50-70%), blat, sègol i ordi maltat. Té un període d'envelliment de com a mínim dos anys (encara que normalment en solen ésser cinc) en botes de roure noves o torrades.
El nom ‘bourbon' ve de la dinastia francesa Bourbon, “Borbó”, dinastia borbònica, encara que l'origen del nom es disputa amb l'homònim del comtat de Kentucky o d'un carrer de Nova Orleans. Es produeix des del segle xviii, bé que el nom ‘bourbon' no s'aplicà fins als anys 50 del segle xix. Es pot produir arreu dels EUA, però sobretot s'associa al sud en general, i a Kentucky en particular.
El bourbon se serveix sol, diluït amb aigua, amb glaçons, barrejat amb soda o en còctels, incloent-hi el Manhattan, l'Old Fashioned i el menta julep. També es fa servir per cuinar.

## Vegeu també

* Whisky
* Old Crow

## Referències

* ↑ «Code of Federal Regulations, Title 27: Alcohol, Tobacco Products and Firearms, sec 5.22: The standards of identity (27 C.F.R. sec 5.22(b)(1)(i))». Ecfr.gov. Arxivat de l'original el 18 març 2018. [Consulta: 17 gener 2019].
* 1 2 Kiniry, Laura. «Where Bourbon Really Got Its Name and More Tips on America's Native Spirit». Smithsonian.com, 13-06-2013. [Consulta: 17 gener 2019].
* ↑ Zeldes, Leah A. «Eat this! Bourbon, America's native spirits». Dining Chicago. Chicago's Restaurant & Entertainment Guide, Inc., 23 febrer2011. Arxivat de l'original el 14 de setembre 2011 [Consulta: 17 gener 2019]. Arxivat 14 de setembre 2011 a Wayback Machine.