OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serenata núm. 5 (Mozart)

La Serenata núm. 5 en re major, K. 204 (213a), és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada a Salzburg el 5 d'agost de 1775 per a unes cerimònies a la Universitat de Salzburg. L'obra és molt similar a la Serenata núm 4 (K. 203) composta l'estiu anterior a Salzburg pel mateix motiu.
La serenata està escrita per a dos oboès (doblant les dues flautes,), dos fagots, dues trompes, dues trompetes i corda.

## Estructura

Consta de set moviments:
* Allegro assai, en compàs 4/4.
* Andante moderato, en la major, en compàs 3/4.
* Allegro, en la major, en compàs 2/2.
* Menuetto i Trio, en compàs 3/4.
* [Andante], en sol major, en compàs 2/4.
* Menuetto i Trio, en compàs 3/4.
* Andantino Grazioso, en compàs 2/4 - Allegroen compàs 3/8.
La Marxa en re major, K. 215/213b, fou emprada com a introducció o final d'aquesta obra.
El segon, tercer i quart moviments es caracteritzen per un destacat solo de violí, que forma una mena de concert per a violí de tres moviments dins la mateixa serenata. Probablement, la part de violí fos interpretada pel mateix Mozart.
Com moltes de les seves serenates orquestrals, es pot observar una mena de simfonia integrada entre els diferents moviments que conformen la serenata. La "Simfonia de serenata" d'aquesta obra estaria constituïda pel primer, cinquè, sisè i setè moviments; és a dir, pel moviments no concertants, sense solistes.

## Referències

* 1 2 3 Zaslaw, Neil, The Compleat Mozart: a Guide to the Musical Works, p. 233-234 (New York, 1990) ISBN 0-393-02886-0
* ↑ Brown, A. Peter, The Symphonic Repertoire (Volume 2). Indiana University Press (ISBN 025333487X), pp. 340-341 (2002).

## Enllaços externs

* Serenata núm. 5, K. 204: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Quintet de corda núm. 6 (Mozart)

El Quintet de corda núm. 6 en mi bemoll major, K. 614, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada el 12 d'abril de 1791, uns mesos abans de morir. Com tots els quintets de corda de Mozart, es tracta d'una obra escrita per al que es coneix com a "quintet amb viola", és a dir, un quartet de corda més una viola addicional.
L'obra consta de quatre moviments:
* Allegro di molto
* Andante
* Menuetto: Allegretto
* Allegro

## Referències

* Berger, Melvin. Guide to Chamber Music (en anglès). 3a ed.. Dover Publications, 18 de juliol de 2001 (Dover Books on Music). ISBN 978-0486418797.

## Enllaços externs

* Quintet de corda núm. 6: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* Quintet de corda núm. 6: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Quartet per a flauta núm. 2 (Mozart)

El Quartet per a flauta núm. 2 en sol major, K. 285a, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart, el segon dels dos quartets escrits per al flautista Ferdinand Dejean. Fou compost a Mannheim el 1778. Aquesta obra figura immediatament després del Quartet per a flauta núm. 1 en el catàleg Köchel. El conjunt instrumental està format per una flauta, un violí, una viola i un violoncel.
Sense tenir una gran estimació per la flauta, Mozart va fer alguns concerts i quartets per a flauta per complir amb l'encàrrec que el 1777 va rebre del cirurgià holandès Ferdinand Dejean, flautista aficionat. No va fer totes les peces encarregades, i les que va fer les va enllestir més tard de l'acordat.

## Anàlisi musical

L'obra consta de dos moviments:
* Andante, en compàs de 3/4.
* Tempo di Menuetto, en compàs de 3/8.
Aquest quartet sobreviu en la forma de dos moviments com un exemplar manuscrit amb data de 1792. El principal atractiu és que és considerat com el menys difícil dels quatre quartets de flauta; conté una harmonització subtil i una àmplia gamma de colors. La seva interpretació sol durar dotze minuts aproximadament.

## Referències

* ↑ Alan Tyson. Mozart: Studies of the Autograph Scores, Harvard University Press, 1987, p. 29
* 1 2 3 Barnett, Rob. «CD Review: Wolfgang Amadeus MOZART (1756-1791) Flute Quartets». musicweb-international.com. [Consulta: 21 gener 2014].

## Enllaços externs

* Quartet per a flauta núm. 2, K. 285a: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Quartet per a flauta núm. 3 (Mozart)

El Quartet per a flauta núm. 3 en do major, K. 285b/Anh. 171, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada probablement a Mannheim, no en el període de 1777-1778 com es pensava inicialment, sinó el 1781-1782 –com afirma el musicòleg Alan Tyson–. També es creu que no formà part de cap encàrrec del flautista aficionat Ferdinand Dejean, com si és el cas dels dos quartets per a flauta anteriors, el núm. 1 i el núm. 2.

## Anàlisi musical

L'obra consta de dos moviments:
* Allegro, en compàs de 3/4.
* Andantino (tema amb variacions).
Dissenyat en dos moviments, aquest quartet en do major intenta igualar els paper dels instruments de corda amb una part per la flauta raonablement exigent. El segon moviment és una adaptació del sisè moviment (Tema con variazioni) de la seva Serenata núm. 10 en si bemoll major (K. 361).
Mozart no tenia una gran estimació per la flauta en part provocat pels seus problemes d'afinació; no obstant, va escriure diverses obres d'alta qualitat per a l'instrument. El conjunt instrumental està format per una flauta, un violí, una viola i un violoncel. Una interpretació típica dura uns 15 minuts i mig.

## Notes

* ↑ En el catàleg Köchel aquest composició figura immediatament després dels quartets per a flauta números 1 (K. 285) i 2 (K. 285a)

## Referències

* 1 2 3 Barnett, Rob. «CD Review: Wolfgang Amadeus MOZART (1756-1791) Flute Quartets». musicweb-international.com. [Consulta: 21 gener 2014].
* ↑ Alan Tyson. Mozart: Studies of the Autograph Scores, Harvard University Press, 1987.

## Enllaços externs

* Quartet per a flauta núm. 3, K Anh. 171 (285$^b$): Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* Quartet per a flauta núm. 3: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Plaesianillus

Plaesianillus cyclops és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Plaesianillus.
És un endemisme de França.
Fou descrit per primera vegada per Eugène Louis Simon l'any 1926,

## Referències

* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ «Gen. Plaesianillus Simon, 1926». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Simon, E. Les arachnides de France. Synopsis générale et catalogue des espèces françaises de l'ordre des Araneae. Tome VI. 2e partie. Roret, Paris, 1926, p. 309–532.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Equidna (mitologia)

En la mitologia grega, Equidna (grec antic: Ἔχιδνα, Ékhidna 'escurçó', llatí: Echidna) era una monstruosa nimfa, considerada per Hesíode descendent de Forcis i Ceto, els fills de Pontos i de Gea (les aigües del mar i la terra). Segons altres tradicions descendia de Tàrtar i de Gea, o també d'Estix, o de Crisàor. Era una dragona a vegades anomenada Draikina Delphyne. Tenia el rostre d'una dona bella de temibles ulls foscos però amb cua d'una serp anomenada Escurçó. Vivia en una cova a Cilícia, al país dels àrims. Hom també la situa al Peloponnès, i en aquest indret hauria mort a mans d'Argos, el dels cent ulls, perquè Equidna tenia el costum de devorar els caminants. Quan ella i Tifó van atacar l'Olimp, Zeus els va guanyar però els va permetre seguir vivint. Se li atribueixen molts fills monstruosos: amb Tifó va engendrar Ortre, el gos de Geríon, Cèrber, el gos dels inferns, l'Hidra de Lerna, la Quimera, morta per Bel·lerofont, Fea, la truja que assolava els camps de Crommió. Amb Ortre va tenir Fix, un monstre de Beòcia, i el Lleó de Nemea. També se li atribueix la maternitat del drac de la Còlquida que guardava el velló d'or i de Ladó, el drac que guardava les pomes del jardí de les Hespèrides, i la de l'àguila que es menjava el fetge de Prometeu.
Els habitants de les colònies gregues de Pont Euxí narraven una llegenda d'Equidna molt diferent, com ens explica Heròdot. Segons ells, Hèracles, en arribar a Escítia, havia deixat pasturant els seus cavalls mentre dormia. Quan es va despertar no hi eren. Mentre els cercava va trobar un monstre, Equidna, que vivia en una cova i que va prometre tornar-li els cavalls si feia l'amor amb ella. Hèracles acceptà i van tenir tres fills, Agatir, que donà nom als agatirsos, Geló, epònim de la ciutat de Gela, i Escites, que fundà el llinatge dels escites.

## Descendència

* Cèrber
* Ortre
* Quimera
* Esfinx
* Hidra de Lerna
* Ladó, el drac del jardí de les Hespèrides
* Lleó de Nemea
* Àguila de Prometeu
* Drac de Còlquida
* Fea

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 166. ISBN 9788496061972.
* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.200. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
# Psilocybe cubensis

Psilocybe cubensis és una espècie de bolet del gènere psilocybe amb propietats al·lucinògenes. Els seus principis actius més importants són la psilocibina i la psilocina. En el passat havia estat conegut com a Stropharia cubensis.

## Vegeu també

* Bolets al·lucinògens
# Interglacial Mindel-Riss

L'interglacial Mindel-Riss va ser un període climàtic temperat de la Terra entre la glaciació de Mindel i la glaciació de Riss, que s'estengué aproximadament del 300.000 al 200.000 aC.

## Referències

* Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.
# Granger (Indiana)

Granger és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 28.284 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Granger tenia 28.284 habitants, 9.184 habitatges, i 8.173 famílies. La densitat de població era de 416,5 habitants/km².
Dels 9.184 habitatges en un 48,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 82,7% hi vivien parelles casades, en un 4,7% dones solteres, i en un 11% no eren unitats familiars. En el 9,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,7% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 27,9% de 45 a 60 i un 8,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 80.744$ i la renda mediana per família de 83.171$. Els homes tenien una renda mediana de 61.255$ mentre que les dones 33.620$. La renda per capita de la població era de 31.367$. Entorn de l'1% de les famílies i l'1,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Granger». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Granger». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Atta (gènere)

Atta és un gènere de formigues de la subfamília dels mirmicins (Myrmicinae) pròpies d'Amèrica. Juntament amb Acromyrmex formen les formigues talladores de fulles (tribu Attini).
Atta és un dels gèneres més espectaculars de formigues, amb colònies que poden ultrapassar el milió d'individus. Són formigues grans, amb reines que poden assolir, sense incloure-hi les ales, els 2,5 cm de longitud; aquestes reines serveixen com a aliment humà.

## Taxonomia

El gènere Atta inclou 15 espècies:
* Atta bisphaerica Forel, 1908
* Atta capiguara Gonçalves, 1944
* Atta cephalotes Linnaeus, 1758
* Atta colombica Guérin-Méneville, 1844
* Atta cubana Fontenla Rizo, 1995
* Atta goiana Gonçalves, 1942
* Atta insularis Guérin-Méneville, 1845
* Atta laevigata F. Smith, 1858
* Atta mexicana F. Smith, 1858
* Atta opaciceps Borgmeier, 1939
* Atta robusta Borgmeier, 1939
* Atta saltensis Forel, 1913
* Atta sexdens Linnaeus, 1758
* Atta texana Buckley, 1860
* Atta vollenweideri Forel, 1893

## Referències

* 1 2 «Atta - AntCat» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2023].
Viccionari
# Attilio Ferraris

Attilio Ferraris, conegut com a Ferraris IV, (Roma, 26 de març, 1904 - Montecatini Terme, 8 de maig, 1947) fou un futbolista italià dels anys 20 i 30.
Jugava de centrecampista i disputà 10 temporades (254 partits, 2 gols) a la Serie A amb els clubs AS Roma, SS Lazio i AS Bari. Amb la selecció italiana guanyà la medalla de bronze als Jocs Olímpics d'Estiu d'Amsterdam de 1928, la Copa Internacional d'Europa Central de 1930 i la final de la Copa del Món celebrada a Itàlia l'any 1934. En aquest darrer torneig fou inclòs a l'equip del campionat.
Va morir als 43 anys durant un partit de velles glòries. El 2013 fou inclòs al Saló de la Fama de l'AS Roma.

## Referències

* ↑ Strack-Zimmermann, Benjamin. «Attilio Ferraris (Player)» (en anglès). [Consulta: 3 novembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Attilio Ferraris». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ «FIFA World Cup Awards: All-Star Team». Arxivat de l'original el 30 June 2016. [Consulta: 22 març 2015].
* ↑ «Hall of Fame 2014: Ghiggia, Ancelotti, Voeller and Candela inducted». A.S. Roma. Arxivat de l'original el 19 February 2015. [Consulta: 10 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Estadístiques a playerhistory.com
* national-football-teams.com
# Aurora Dan

Aurora Dan (Bucarest, 5 d'octubre de 1955), nascuda Crișu és una tiradora d'esgrima romanesa, ja retirada, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on fou novena en la competició del floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, va guanyar la medalla de plata en la prova del mateixa prova, mentre en el floret individual fou novena.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del món d'esgrima de 1977 i una medalla d'or i dues de plata a les Universíades de 1981 i 1983. El 1981 i 1982 guanyà el campionat nacional individual.
Després de retirar-se passà a ser entrenadora d'esgrima al CS Dinamo. Es casà amb el jugador d'handbol Dan Marin.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Aurora Dan». [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ Scrima, Federatia Romana de. «La mulți ani, Aurora Dan!» (en romanès), 05-10-2020. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ «Campionii naționali» (en romanès). [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ Toma, Mihai. «După 25 de ani | Singurul «terorist» din ‘89 rupe tăcerea! Povestea incredibilă a sportivului angajat la Contraspionaj aproape linşat de revoluţionarii însetaţi de sânge» (en romanès), 22-12-2014. [Consulta: 30 abril 2024].
# Autovia A-77

L'autovia A-77 o Accés Nord-oest a Alacant és el nom actual de l'antic tram de l'Autovia de la Mediterrània A-7, situat entre l'Autovia de Circumval·lació d'Alacant A-70 i l'Autopista de Circumval·lació d'Alacant AP-7. Serveix com a accés nord-oest de la ciutat d'Alacant (País Valencià).
El 2007, es va construir un nou tram d'autovia de 4,3 km de longitud, lliure de peatge, que connecta l'autovia de la Mediterrània que es dirigeix a València per Alcoi, a Sant Vicent del Raspeig, amb la circumval·lació d'Alacant A-70 a l'altura de l'enllaç amb la Universitat d'Alacant. Amb això es va aconseguir eliminar la interferència del trànsit de l'autovia central amb el trànsit local de Sant Vicent i de la Universitat en el pas per la rotonda del Parc de Bombers.

## Eixides

| Número d'eixida | Nom d'eixida | Carretera que enllaça |
| | Alacant - València - Múrcia | A-70 |
| (sentit Ibi) | Sant Vicent del Raspeig Agost: CV-820 L'Alcoraia: CV-824 | CV-820 / CV-824 |
| (sentit Alacant) | Sant Vicent del Raspeig Agost: CV-820 L'Alcoraia: CV-824 / Universitat | CV-820 / CV-824 |
| | Sant Vicent del Raspeig - Múrcia - Madrid - Benidorm - València: AP-7 | AP-7 |
| | Alcoi | AP-7 |

## Vegeu també

* Autovia de la Mediterrània
* Autovia de Circumval·lació d'Alacant

## Referències

* 1 2 Ministerio de Transportes, Movilidad y Agenda Urbana «Mapa Oficial de Carreteras». [Consulta: 26 octubre 2022].
# Axel Nordlander

Axel Nordlander (Norrbärke, 21 de setembre de 1879 - Helsingborg, 30 d'abril de 1962) fou un oficial i genet suec, guanyador de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 21 de setembre de 1879 a la ciutat de Norrbärke, població situada al comtat de Dalarna. Va morir el 30 d'abril de 1962 a la ciutat de Helsingborg, població situada al comtat d'Escània.

## Carrera esportiva

Especialista en el concurs complet d'equitació va participar, als 32 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1912 realitzats a Estocolm (Suècia), on va aconseguir guanyar la medalla d'or tant en la prova individual com en la prova per equips.

## Referències

* ↑ Vem är vem?. D. 4, Skånedelen (en swedish). Stockholm: Vem är vem bokförlag, 1948, p. 409–410.
* 1 2 «Olympedia – Axel Nordlander». [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ «Axel Nordlander - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 17 octubre 2023].
# Ayala Antzokia

El Teatro Ayala (espanyol) o Aiala Antzokia (èuscar) és un antic teatre que va funcionar de 1945, any de construcció i el desembre de 2002. Era al número 18 del carrer Manuel Allende, al barri d'Indautxu de Bilbao, al País Basc. Tenia 924 localitats, una cafeteria i nou vestuaris.
Durant els anys en què va funcionar com a teatre va patir un incendi el 1983, i fou remodelat per última vegada el 1994. El 2002 l'empresa propietària, Teatro Ayala S. A., el va remodelar per fer-ne un gimnàs amb una piscina central, però mantenint l'aspecte de teatre.

## Referències

* 1 2 Larrea, Unai «El Teatro Ayala se convertirá en un gimnasio con piscina y 'spa'» (en castellà). El País, 09-06-2009.
# Babuyan

Babuyan, a vegades anomenada Babuyan Claro o Curuga Mabuyan, és una illa volcànica, la més alta i septentrional de les illes Babuyan, a les Filipines. Es troba a l'estret de Luzón, entre l'illa de Luzón i Taiwan. Tota l'illa conforma el barangay de Babuyan Claro, que constitueix el municipi de Calayan a la província de Cagayan. Té una població de 1.910 habitants segons el cens del 2020.

## Història

Babuyan va ser despoblat pels espanyols i només es va repoblar a finals del segle XIX amb famílies de l'illa de Batan, la majoria parlants d'un dels dialectes ivatans.

## Geografia

Babuyan es troba a uns 43 km al sud-sud-oest de les illes Balintang i a uns 89 km al nord del far del cap Engaño. L'illa, gairebé triangular, fa 13 km de llargada en direcció nord-est i sud-oest, i una amplada mitjana d'uns 10 km. La seva superfície és de 74,39 km². L'illa és molt muntanyosa, amb el Mont Pangasun, de 1.080 msnm com a punt culminant.
L'illa compta amb diversos volcans. A la part occidental de l'illa hi ha el volcà Smith, també conegut com el mont Babuyan, que s'alça fins als 688 metres d'alçada. Al mig de l'illa hi ha el Babuyan Claro, també conegut com a mont Pangasun, de 1.064 metres d'alçada. A l'illa hi ha tres cons volcànics més sense erupcions històriques: Cayonan, Dionisio i Naydi.

## Referències

* 1 2 «Global Volcanism Program | Babuyan Claro» (en anglès). [Consulta: 1r abril 2024].
* ↑ Ross, Malcolm «The Batanic Languages in Relation to the Early History of the Malayo-Polynesian Subgroup of Austronesian». Journal of Austronesian Studies, vol. 1, 2, 2005, pàg. 1–24. Arxivat 2012-03-22 a Wayback Machine.
* ↑ U.S. Coast and Geodetic Survey. United States Coast Pilot, Philippine Islands: Part 1: Luzon, Mindoro, and Visayas. Washington: Government Printing Office, 1919, p. 41.
# Baby Lasagna

Marko Purišić (Umag, Croàcia, 5 de juliol de 1995), conegut professionalment com Baby Lasagna, és un cantant, compositor i productor musical croat.
Representarà Croàcia al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2024 amb la cançó "Rim Tim Tagi Dim".

## Biografia

Marko Purišić va néixer el 5 de juliol de 1995 a Umag, Croàcia. Té un germà petit anomenat Martin, que també és músic i actua com a membre de Mono Inc.
Provenint d'una família en què la seva mare i diversos altres membres de la família treballen com a professors, Purišić va expressar que, molt probablement, també s'hauria convertit en professor si no hagués decidit seguir una carrera musical. No obstant això, va treballar com a ajudant d'infants a l'escola primària durant un any fins que va deixar d'estudiar relacions públiques a la Universitat VERN de Zagreb. Anteriorment, Purišić també havia estudiat turisme a Buje i enginyeria del so a Ljubljana.

## Carrera

Del 2011 al 2016 i del 2018 al 2022, Purišić va ser el guitarrista de Manntra, una banda de rock croata. Encara que encara era membre de la banda, van participar en Dora 2019, aconseguint la quarta posició amb la cançó "In the Shadows" amb un total de 12 punts. Després de la seva permanencia amb el grup, va fer la transició per seguir una carrera en solitari el 2023. El 21 d'octubre de 2023, Purišić va llançar el seu senzill debut "IG Boy" sota el pseudònim Baby Lasagna a través de Molly Studios. Dos mesos més tard, al desembre de 2023, es va llançar el seu segon senzill "Don't Hate Yourself, But Don't Love Yourself Too Much".
Purišić va estar entre els participants de Dora 2024, la selecció croata per al Festival d'Eurovisió 2024, amb la cançó "Rim Tim Tagi Dim"; va avançar de la seva semifinal el 23 de febrer de 2024 i finalment va guanyar la final el 25 de febrer. La cançó va debutar al número 24 de la llista HR Top 40, convertint-se en la primera entrada de Purišić a les llistes a Croàcia; després del seu triomf de Dora, va assolir el número 1, així com va debutar i va assolir el número dos a la llista de cançons de Croàcia de Billboard. El 23 de març, Purišić va actuar com a presentador als 31è Premis Porin. El 8 d'abril, Purišić va revelar que la Radiotelevisió croata (HRT) estava produint un documental de televisió sobre la seva vida i el seu viatge a Eurovisió, que s'emetrà abans de la seva actuació a la semifinal el 7 de maig.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

| Títol | Detalls |
| Demons and mosquits | Publicat: per confirmar Etiqueta: Virgin Formats: Per determinar |

### Senzills

| Títol | Any | Posicions en llistes | Posicions en llistes | Àlbum |
| Títol | Any | CRO | CRO | Àlbum |
| "IG Boy" | 2023 | — | — | Demons and Mosquitoes |
| "Don't Hate Yourself, But Don't Love Yourself Too Molt" | 2023 | — | — | Demons and Mosquitoes |
| "Rim Tim Tagi Dim" | 2024 | 4 | 2 | Demons and Mosquitoes |

## Referències

* ↑ Mancheño, José Miguel. «Baby Lasagna triunfa en el Dora y representará a Croacia en el Festival de Eurovisión 2024» (en castellà), 25-02-2024. [Consulta: 9 maig 2024].