OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carolina De Oliveira

Carolina Machado de Oliveira (São José dos Campos, 29 de novembre de 1994) és una actriu i cantant brasilera. Té una germana i està casada. Els seus pares són brasilers i portuguesos, va ser la seva mare qui la va motivar cap al món de l'actuació quan tenia dotze anys. Als 14 anys va tenir el seu primer paper important.

## Biografia

El seu debut televisiu va ser a la minisèrie "Hoje é de María", el Globus. Es va presentar al concurs "Nuestra Belleza Latina 2011" i va obtenir un passi, tot i que va ser eliminada durant la primera gala. Es va tornar a presentar pel programa "Nuestra Belleza Latina 2014", però no va aconseguir res.

## Filmografia
### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2005 | Hoje É Dia de Maria | Maria (nena) | |
| 2005 | Hoje É Dia de Maria 2 | Maria | |
| 2006 | Páginas da Vida | Gabriela Cunha Azevedo (Gabi) | |
| 2007 | Dança das Crianças 1 | Ella mateixa | Programa de telerealitat de Domingão do Faustão |
| 2009 | India – A Love Story | Chanti Ananda | |
| 2009 | Episódio Especial | Ella mateixa | Cameo |
| 2010 | Ti Ti Ti | Gabriela Moura (Gabi) | |
| 2012 | As Brasileiras | Cíntia | Episodi: "A Doméstica de Vitória" |
| 2015 | I Love Paraisópolis | Natasha | |
| 2017 | Apocalipse | Suzana | |
| 2019 | Juacas | Nanda | Repartiment principal (temporada 2); 17 episodis |
| 2019 | Jezabel | Atalia | |
| 2021 | Gênesis | Kira | |

### Cinema

| Any | Títol | Paper |
| 2009 | Flordelis - Basta uma Palavra para Mudar | |
| 2010 | Amazônia Caruana | Zeneida |

## Referències

* ↑ Purepeople. «Carolina Oliveira». [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ «Flávio Ricco - Record contrata Carolina Oliveira para nova novela bíblica» (en portuguès brasiler). [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ «Carolina Oliveira relembra o começo da carreira: "Nunca quis ser atriz"» (en portuguès brasiler). [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ «Carolina estréia na RecordTV». Folha Uol, 22-11-2017.
# Aleksandr Krasnov

Aleksandr Guennàdievitx Krasnov (en rus Александр Геннадьевич Краснов) (Lebyazhye, óblast de Leningrad, 7 d'abril de 1960) fou un ciclista soviètic, que combinà tant la ruta com la pista encara que va ser en aquesta modalitat on va obtenir majors èxits.
Va guanyar una medalla d'or Jocs Olímpics de Moscou, encara que només va participar en la qualificació. També va aconseguir 5 medalles als Campionats del Món en persecució per equips, dues d'elles d'or.

## Palmarès en pista

* 1978
** Campió del món júnior en Persecució per equips (amb Víktor Manakov, Nikolai Kuznetsov i Ivan Mitchenko)
** Campió de la Unió Soviètica en persecució per equips
* 1980
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Moscou en la prova de persecució per equips, amb Valery Movchan, Víktor Manakov, Vitaly Petrakov i Vladímir Ossokin
* 1981
** Campió de la Unió Soviètica en persecució
** Campió de la Unió Soviètica en persecució per equips
* 1982
** Campió del món en persecució per equips, amb Valeri Movtxan, Konstantin Khrabvzov i Sergeï Nikitenko
** Campió de la Unió Soviètica en persecució
* 1985
** Campió de la Unió Soviètica en persecució per equips
* 1987
** Campió del món en persecució per equips, amb Viatxeslav Iekímov, Víktor Manakov i Sergeï Chmelinine

## Palmarès en ruta

* 1982
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
* 1984
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Àustria
* 1986
** 1r al Girobio
* 1987
** 1r a la Volta a Turquia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica amateur

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Sonata per a piano núm. 5 en la bemoll major, D 557 (Schubert)

La Sonata per a piano núm. 5 en la bemoll major, D 557, és una obra per a piano sol composta per Franz Schubert durant el mes de maig de 1817.

## Moviments

L'obra és relativament curta i la seva interpretació dura entre 10 i 15 minuts. La sonata és alegre i simple; té remembrances amb la música de Mozart i la música barroca.

### I. Allegro moderato

    En la bemoll major.
    El començament s'assembla a l'obertura del Menuetto, D. 380, núm. 3.

### II. Andante

    En mi bemoll major

### III. Allegro

    En mi bemoll major
    Aquest moviment té un caràcter de dansa.
El fet que el darrer moviment està en la tonalitat de mi bemoll major més que en tonalitat de la tònica (la bemoll major) és indicatiu que Schubert, molt probablement, pretenia afegir un quart moviment. Tot i així, el tercer moviment existent té un caràcter de moviment final. En l'època que va compondre l'obra era bastant inusual acabar una obra en un tonalitat diferent de la tònica, però justament Schubert ho va fer en alguna de les seves obres primerenques, p. ex., D. 553 ("Auf der Donau", començant en mi♭ major i acabant en fa# menor).

## Partitures

La sonata fou publicat per primer cop l'any 1888, en l'edició completa de Breitkopf & Härtel.

### Manuscrits

L'autògraf de la sonata data del maig de 1817 i és incomplet. La composició s'atura en el compàs 28 del tercer moviment, però hi ha un manuscrit contemporani complet.

### Primera publicació — Alte Gesammtausgabe (AGA)

La Sonata D. 557 fou publicada el 1888 com a Sonata núm. 3 del volum de Sonates de Piano (Sèrie X) de la Kritisch durchgesehene Gesammtausgabe.

### Urtext Edicions

Ambdós, Paul Badura-Skoda (Henle) i Martino Tirimo (Wiener Urtext) va publicar una edició Urtext l'any 1997.

### Neue Schubert-Ausgabe (NSA)

En la Neue Schubert-Ausgabe D. 557 apareix a VII/2/1.

## Referències

* 1 2 David Doughty in album notes of Brilliant Classics Nr. 99678/4 (2001)
* 1 2 3 Deutsch 1978, pp 323-324
* 1 2 Badura-Skoda 1997, p VII
* ↑ Tirimo 1997
* ↑ Litschauer 2000

### Fonts

* Franz Schubert's Werke: Kritisch durchgesehene Gesammtausgabe (AGA): Leipzig, Breitkopf & Härtel:
** Julius Epstein (ed.) Serie 10: Sonaten für Pianoforte — No. 3 (1888).
* Urtext editions:
** Paul Badura-Skoda (ed.) Franz Schubert: Piano Sonatas — Volume III (Early and Unfinished Sonatas) Arxivat 2018-03-07 a Wayback Machine.. G. Henle Verlag (1997).
** Martino Tirimo (ed.) Schubert: The Complete Piano Sonatas — Volume 1 Vienna: Wiener Urtext Edition (1997). ISMN 979-0-50057-223-7 ISBN 978-3-85055-584-5
* Franz Schubert: Neue Ausgabe sämtlicher Werke (NSA): Kassel, Bärenreiter:
** Otto Erich Deutsch. Series VIII: Supplement — Volume 4: Franz Schubert, thematisches Verzeichnis seiner Werke in chronologischer Folge — pp. 323-324 (1978). ISMN 9790006305148 — ISBN 9783761805718
** Walburga Litschauer (ed.) Series VII: Piano Music, Part 2: Works for Piano Two Hands — Volume 1: Klaviersonaten I (2000). ISMN 9790006497119

## Enllaços externs

* VII,2/1: Klaviersonaten I a la web de la Neue Schubert-Ausgabe
# Tub pol·línic

El tub pol·línic és una estructura allargada creada pel gra de pol·len en el moment que aquest germina.
El tub pol·línic de la majoria de les plantes que tenen llavors actua com un conducte que transporta les cèl·lules espermàtiques des del gra de pol·len als òvuls a la base del pistil (en les plantes amb flors) o directament a través dels teixits dels òvuls en algunes gimnospermes (coníferes i gnetòfites). En altres plantes gimnospermes (Ginkgo i cicadàcies) el tub pol·línic està implicat només en la presa de nutrients des del teixit de l'òvul pel gra de pol·len i no condueix cèl·lules espernmàtiques a l'òvul.
El descobridor del tub pol·línic va ser Pierre Jean François Turpin.
El procés de la fecundació s'inicia amb la germinació del gra de pol·len sobre l'estigma, desenvolupant un tub pol·línic.
El tub creix sobre el teixit transmissor, sobre les cèl·lules, entre elles o en les parets.
Les parets o les laminetes mitjanes són dissoltes per enzims pectinases produïts en l'extrem del tub.
El tub pol·línic creix per allargament, essencialment per un procés de síntesi de paret cel·lular en l'extremitat, portat a terme per les vesícules o dictiosomes que aporten el seu contingut (substàncies pèctiques i hemicel·luloses) per a constituir la paret cel·lular i seguirà el seu trajecte per l'ovari fins a arribar a l'òvul i fecundar-lo.
# Disparitat binocular

La disparitat binocular o retinal és la lleugera diferència entre els dos punts de vista proporcionats pels dos ulls.
La disparitat binocular és la forma de percebre profunditat i relleu més utilitzada pel cervell humà, i és la que permet ser més manipulada, convertint-se en la base per a la creació d'imatges 3D en superfícies planes. El cervell agafa aquests dos punts de vista diferents i els integra, creant així un objecte en tres dimensions.
El nostre sistema visual humà és capaç de veure en tres dimensions principalment perquè tenim visió binocular. La visió binocular té lloc perquè els dos ulls (separats uns centímetre s) miren al mateix objecte des d'angles lleugerament diferents, obtenint com a resultat dues imatges molt semblants, però no iguals.
Molts animals, com ara els conills, peixos i ocells, tenen els ulls a cada costat del cap, enfocant cap a direccions oposades. Aquests animals poden veure tot el seu entorn gairebé sense moure el cap, però no poden percebre dues imatges semblants del mateix objecte. És per aquest motiu que no pot gaudir de la varietat de formes en relleu que ens proporciona la visió binocular als humans.

## Definició

Així doncs, es coneix com a disparitat binocular o retinal a la lleugera diferència entre els dos punts de vista proporcionats per ambdós ulls. La disparitat binocular és la forma de percebre profunditat i relleu més utilitzada pel cervell humà, i és la que permet ser més manipulada, convertint-se en la base per a la creació d'imatges 3D en superfícies planes. El cervell agafa aquests dos punts de vista diferents i els integra, creant així un objecte en tres dimensions.
Hi ha moltes formes de crear il·lusió òptica de profunditat utilitzant la disparitat binocular: hologrames, estereoscopis i estereogrames, tots ells separen imatges per ser captades per un sol ull.

## Tipus

Podem parlar de dos tipus de disparitat binocular: la creuada i la no creuada, cadascuna d'elles depèn de la distància en què es trobi l'objecte i el punt de fixació a la retina.

## Característiques

* La disparitat binocular creuada es caracteritza pel fet que l'objecte que veu l'ull està més a prop que el punt de fixació. L'objecte és projectat en un ull cap a la dreta exterior de la seva fòvea i, en l'altre, cap a la part exterior esquerra del seu fòvea.
* La disparitat binocular no creuada es caracteritza pel fet que l'objecte que veu l'ull es troba més lluny que el punt de fixació. En aquest cas l'objecte és projectat en un ull cap a l'esquerra de la part nasal de la seva retina i, en l'altre ull, cap a la dreta de la part nasal de la seva retina.

## Vegeu també

* Percepció de la profunditat
* Profunditat òptica
* Profunditat de camp
* Estereòpsia

## Enllaços externs

* Disparitat binocular
# Acords de Chapultepec

Els Acords de Chapultepec, o Acords de Pau al Salvador, foren signats el 16 de gener de 1992 entre representants del govern salvadorenc i del FMLN, posant fi a una guerra civil que durà dotze anys.
Es van signar al castell de Chapultepec, Ciutat de Mèxic, amb la presència de nombrosos caps d'estat i del Secretari General de Nacions Unides, Boutros Boutros-Ghali. Entre altres acords, es va legalitzar l'activitat política del FMLN, es van crear la Procuradoria dels Drets Humans (PDHUS), la Comissió per a la Consolidació de la Pau (COPAZ) i el Fòrum de Concertació Econòmic i Social.
# Bandera d'El Salvador

La bandera del Salvador consisteix en tres franges horitzontals iguals, blaus les extremes, representant el cel salvadorenc, i blanca la central representant l'ànsia de pau i concòrdia.
La legislació vigent distingeix tres tipus en funció del seu ús, la Magna, amb l'escut d'El Salvador en la franja central per a cerimònies en les quals participin els tres poders de l'estat i les Festes pàtries, la d'edificis i oficines públiques amb la llegenda DIOS UNIÓN LIBERTAD (Déu, Unió, Llibertat; en català) en la franja central, i la de desfilades, de disseny similar a l'anterior. Les grandàries difereixen lleugerament entre elles, sent les dimensions de la Magna de 3,35 metres de llarg i 1,89 metres d'alt.
# Lloque Yupanqui

Lloque Yupanqui fou el tercer inca del regne del Cusco, segons la tradició. Fou el fill i successor de Sinchi Roca.
Alguns cronistes li atribueixen algunes petites conquestes a la vall de Cusco, mentre que altres afirmen que durant el seu govern es produïren diverses revoltes. Establí un mercat públic a Cusco i construí l'Acllahuasi ('casa de les escollides').

## Referències

* ↑ Memorias antiguas historiales del Peru,de Fernando Montesinos, Sir Clements Robert Markham.
* ↑ «Lloque Yupangui» (en castellà). Pueblos originarios. [Consulta: 12 octubre 2024].
# Conestoga

Els conestoga eren una tribu índia iroquesa, nom que ve de Kanastoge, nom d'una de les seves viles a Pennsilvània. També eren anomenats Susquehannock, nom que prové de l'algonquí i vol dir "gent del riu fangós", o andaste. Vivien al llarg de la badia de Chesapeake. El 1608 eren uns 8.000 individus, els darrers 20 foren assassinats el 1763. Vivien en ciutats fortificades, com la Confederació Iroquesa, eren agricultors semisedentaris, i hom creu que llur nom potser va agrupar una confederació de tribus, ja que va agrupar nombroses subtribus i clans.
Foren visitats per primer cop per John Smith el 1608, qui els va descriure com a alts, forts i eficients. Cap al 1663 les seves viles eren defensades per petits canons, ja que eren sovint atacats pels iroquesos, que en feien guerres de desgast. Els francesos els anomenaren andaste, nom que prové del que els donaven els hurons, Andastoerrhonon, i els neerlandesos minqua, que vol dir "traïdorenc".
Foren delmats numèricament per les malalties del blancs i els atacs dels colons i iroquesos. El 1675 foren derrotats per les Cinc Nacions i hagueren de traslladar-se al Nord i Oest, assetjats per anglesos i iroquesos. El 1682 signaren un tractat amb William Penn i els permeteren viure a part de les seves terres de Pennsilvània.
El 1776 participaren en l'anomenada Guerra de Bacon per la política del tràfic de pells. Aleshores es dividiren en dos grups: un es va unir i fondre amb els iroquesos, i l'altra es va establir a Lancaster County i s'uniria a la revolta de Pontiac. Els que s'anaren amb els iroquesos s'uniren als oneida. Els altres restaren independents, i els 20 darrers supervivents foren exterminats el 1763 per un grup de fanàtics, els Paxton Boys, a causa de la rebel·lió índia a Pennsilvània.

## Enllaços externs

* "Where are the Susquehannock?" de brokenclaw.net Arxivat 2005-12-29 a Wayback Machine.
* "Susquehannock History" per Lee Sultzman
# Monique Deschaussées

Monique Marie Simonne Deschaussées (Marsella, 22 setembre de 1928 - Courbevoie, 7 març de 2022) va ser una pianista, musicòloga i pedagoga francesa.

## Trajectòria

Va cursar la carrera de piano al Conservatori d'Orleans i va rebre el primer premi en la graduació. Va continuar els estudis superiors amb Alfred Cortot i Edwin Fischer. Durant anys va actuar com a solista en recitals i concerts. Des del 1969 al 1971 va exercir de professora de piano a l'École Normale de Musique de París, on va tenir alumnes de totes les nacionalitats, també catalans com: Núria DelclósTeixidó, Liliana Maffiotte, Jordi Vilaprinyó, etc. Del 1971 al 1977 va ser professora del Conservatoire Européen de Musique de París i, més tard, directora del departament de piano del Nouvel Institut Musical International (NIMI) de Suïssa. Va ser membre del jurat en nombrosos concursos internacionals, va fer diversos enregistraments i va impartir classes magistrals a España, Perú i Canadà, entre d'altres. El seu últim enregistrament va ser la Sonata en si bemoll major de Franz Schubert, opus posthume D.960 i els Sis moments musicals D.780.
És autora d'un extens estudi sobre el "Camí creatiu del pianista" (Recherches sud le cheminement créateur du pianist) Una nova pedagogia amb tècniques de relaxació i respiració, que va ser publicada amb el títol Par la musique, deviens qui tu es (Converteix-te en tu mateix, a través de la música).

## Obra

* L’homme et le piano. Aubin, 1984 ISBN 978-2-85868090-0.
* Mit Erik Pigani: Musique et spiritualité. 1990 ISBN 978-2-844-54324-0
* La Musique et la vie. 1994 ISBN 2-84454324-3
* Par la musique, deviens qui el teu es. Un itinéraire pédagogique, une voie de transcendance. 1999 ISBN 978-2-85076977-1

## Referències

* ↑ «Deschaussées, Monique Marie Simonne» (en francés). Republique Francaise, 07-03-2022. [Consulta: 16 juny 2022].
* ↑ Admin1001Notes. «Silas Bassa, piano - Biographie» (en francès). [Consulta: 12 març 2025].
* ↑ «Monique Deschaussées» (en francès). [Consulta: 12 març 2025].
* ↑ «Monique Deschaussées – Ediciones Rialp» (en castellà). [Consulta: 12 març 2025].

## Bibliografia

* Fabienne Kandala. Dort eine Kurzbiografie von Monique Deschaussées. Chemin de travers, 2020 ISBN 9782313006207
# Tuscarora

Els tuscarora són una tribu ameríndia membre de la Confederació iroquesa, el nom del qual prové de ska-ru-ran "recollidors de cànem". Vivien originàriament vora Raileigh (Carolina del Nord). Actualment viuen a la reserva Tuscarora de Nova York, vora les cascades del Niàgara, i alguns al territori original i a Ontario. Antigament eren una tribu poderosa, però després de la Guerra del 1711 restaren molt delmats i es van veure obligats a demanar el vassallatge de la Confederació Iroquesa, i n'esdevingueren membres.
Eren 5.600 el 1708, però el 1060 eren 430 a Nova York i el 1970 eren 600 a Ontario i 700 a Nova York i Carolina del Nord. Segons Asher eren 1.000, dels quals 333 parlaven la llengua. Segons el cens dels EUA del 2000 hi havia 3.705 tuscarora.

## Llista de tuscarora cèlebres

* J.N.B Hewitt
* Teresa Morris

## Enllaços externs

* (anglès) Els Tuscarora i les Sis Nacions
* (anglès) Reserva Tuscarora
* (anglès) Història dels Tuscarora
* (anglès) Tuscarora Native Indian Encyclopedia
# Muixel II Mamikonian

Muixel II Mamikonian fou marzban d'Armènia del 591 al 593.
Després del seu nomenament va participar amb els romans d'Orient en la batalla del Blarat, prop de Ganzak, on van derrotar decisivament el rei persa Bahram VI, restaurant Cosroes II al poder i posant fi a la guerra civil sassànida. Bahram va fugir al kanat dels Turcs i es va establir a Fergana on uns anys després fou assassinat per un sicari enviat per Cosroes II. El 593 el rei de Pèrsia el va cridar a la cort i va ordenar que en arribar fos detingut. Muixel, sospitant el que li preparaven, s'hi va presentar amb dos mil homes i no va poder ser detingut. Va presentar-se el rei, que no li va dir res, i va deixar el lloc i va tornar a Armènia. L'emperador romà d'Orient Maurici rebé la queixa de Muixel II, però no va voler trencar l'aliança amb Pèrsia. Llavors Muixel va dimitir i va retornar als seus dominis hereditaris o potser va passar al servei de Constantinoble com a general. Entre el 593 i vers el 600 no es coneix qui fou el marzban. El seu successor conegut, vers el 600, fou Sembat Bagratuní. Muixel II va morir a Tràcia combatent pels romans d'Orient en una data propera a l'any 600.

## Referències

* ↑ Howard-Johnston, James. «Ḵosrow II». Encyclopaedia Iranica, 2010. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ Settipani, Christian. Continuité des élites à Byzance durant les siècles obscurs. Les princes caucasiens et l'Empire du vie au ixe siècle (en francès). París: de Boccard, 2006, p. 147. ISBN 978-2-7018-0226-8.
# Cedi

El cedi és la unitat monetària de Ghana. Es divideix en 100 pesewas. Tant el nom de la unitat principal com de la fraccionària provenen de l'àkan, el principal grup de llengües parlat a Ghana. Fan referència a les petxines (cedi) i llavors (pésewabo), utilitzats originàriament com a unitats de compte.
El codi ISO 4217 és GHS. El símbol del cedi, (₵), una C amb una barra al braç superior, té des del 2004 un codi Unicode que s'escriu U+20B5 i, segons la representació decimal, 8373.

## Història

El cedi va aparèixer el 1965 en substitució de la lliura ghanesa a raó de 2,4 cedis per lliura o, el que era el mateix, 1 pesewa = 1 penic. Aquest primer cedi fou substituït per un altre el 1967 (codi ISO 4217: GHC). El nou cedi valia 1,2 cedis dels antics, amb la qual cosa es feia molt més senzilla la conversió de lliures a cedis, a raó de 2 nous cedis per lliura.
A causa de la gran inflació dels darrers anys, el juliol del 2007 va entrar en vigor un nou cedi (GHS), que substituïa l'anterior a raó de 10.000 cedis antics per cada un de nou. A causa d'aquest canvi de moneda, el cedi, que durant un temps fou la moneda de valor més baix de l'Àfrica, ara és la que té més valor de tot el continent i figura entre les monedes de valor més alt del món.

## Monedes i bitllets

Emès pel Banc de Ghana (Bank of Ghana), en circulen monedes d'1, 5, 10, 20 i 50 pesewas i d'1 cedi, i bitllets d'1, 5, 10, 20 i 50 cedis.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 7,07354 GHS (26 de gener del 2021)
* 1 USD = 5,82658 GHS (26 de gener del 2021)

## Enllaços externs

* Banc de Ghana (anglès)
* El nou cedi Arxivat 2012-06-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Ossificació

L'ossificació és el procés que dona lloc a la formació dels ossos. Els processos que engloba són els següents.

## Tipus d'ossificació

* Desmal. És la formació d'os en una placa o membrana de mesènquima condensat. Es formen ossos plans del crani, maxil·lar inferior i clavícula.
* Endocondrial. Formació d'os a partir d'un model de cartílag hialí.

## Vegeu també

* Os
* Teixit ossi
# Abd-Al·lah ibn Hamdan

Abu-l-Hayjà Abd-Al·lah ibn Hamdan (àrab: أبو الهيجاء عبد الله بن حمدان, Abū l-Hayjāʾ ʿAbd Allāh b. Ḥamdān) fou el primer governador hamdànida de Mossul.
Germà de l'influent cap militar Hussayn ibn Hamdan, fou nomenat governador de Mossul en 905 i va sotmetre els kurds de la regió.
A finals del 908 o 909 fou encarregat de perseguir a son germà Hussayn que havia participat en un cop d'estat fracassat i havia fugit, però no el va poder atrapar i després Hussayn va obtenir l'aman (perdó). El 914 fou destituït i es va revoltar i l'eunuc Munis va ser enviat contra ell, però se li va sotmetre i fou perdonat i se li va retornar el govern de Mossul.
El 916, sospitós en ser detingut el seu germà, fou empresonat un temps junt amb son germà Ibrahim, però alliberat aviat va anar (919) amb Munis a combatre a Yússuf ibn Abi-s-Saj governador de l'Azerbaidjan i Armènia que s'havia revoltat; son germà Ibrahim ibn Hamdan va rebre al mateix temps el govern de Diyar Rabia on va morir el 920 i el va substituir son germà Dawud ibn Hamdan.
En aquest any 920 Abul Haydja Abd Allah fou nomenat governador de Tarik Khurasan i de Dinawar, i el 923 va rebre l'encàrrec d'assegurat el camí dels peregrins, però al retornar fou atacat pel rebel càrmata Abu Tahir Sulayman i fet presoner però fou alliberat el 924 i el 925 va rebre el govern de Mosul per tercera vegada (sense perdre els que posseïa), govern al qual es va ajuntar vers el 927 les regions de Bazabda i Karda, a l'esquerra del Tigris.
Des del 925 Hasan ben Abul Haydja Abd Allah fou lloctinent del seu pare a Mosul. El 927 els càrmates eren a Ayn al-Tamir i amenaçaven Al-Anbar des on podien posar en perill a Bagdad. Abul Haydja amb els seus tres germans Sulayman, Said i Nasr, va fer front als càrmates al pont Nahr Zubara i Bagdad es va salvar essent rebutjats els atacants.
Llavors l'eunuc Munis va perdre el comandament del Jibal en favor de l'oncle matern del califa, Harun ben Gharib, i Abul Haydja va perdre el govern de Dinawar, per la qual cosa se'n va anar a Bagdad amb les seves tropes i va participar junt amb el prefecte de policia Nazuk al cop d'estat que va esclatar el febrer del 929 que va enderrocar a Muktadir i el va substituir per son germà Muhammad al-Kadir. Però al cap de poc una contrarevolució va assetjar al nou califa a palau i Abul Haydja va morir en la seva defensa (929). Al Muktadir fou restablert.

## Referències

* Houtsma, M. Th.. «ʿAbd Allāh.» Encyclopaedia of Islam, primera edició (1913-1936). Editada per: M. Th. Houtsma, T.W. Arnold, R. Basset, R. Hartmann. Brill Online, 2016. 17 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-1/abd-allah-SIM_0052>