OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Temps (música)

El temps és la unitat bàsica per mesurar la mètrica i en ritme en la música; a la vegada representa la pulsació bàsica de la música.
Des del punt de vista del ritme, tots els temps en un passatge escrit en el mateix compàs i idèntic tempo són iguals. D'altra banda, en funció del tipus de compàs emprat, cada temps es divideix en un cert nombre de divisions o «parts de temps».
Des del punt de vista de la mètrica i en funció del compàs, hi ha temps forts o accentuats, temps febles o dèbils, no accentuats, i temps mig forts. El primer temps de cada compàs sempre és fort o accentuat, i l'últim és dèbil. Un temps no té una traducció concreta en segons sinó que la seva durada real està en funció del tempo. Atès que del tempo a vegades se'n diu, erròniament, també, «temps», això crea certes confusions.
El gest de marcar els temps en la interpretació, ja sigui amb la mà o el peu o d'altra forma, se'n diu, habitualment, «portar la pulsació».

## Vegeu també

* Mètrica (música)
* Contratemps

## Referències

* ↑ «temps». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Gastronomia de Bèlgica

La gastronomia belga és molt variada, amb importants variacions regionals, alhora que reflecteix les cuines de França, Alemanya i els Països Baixos. Sovint es diu que el menjar belga es serveix en la quantitat de cuina alemanya, però amb la qualitat del menjar francès. Fora del país, Bèlgica és més coneguda per la seva xocolata, gofres, patates fregides i cervesa.
Tot i que Bèlgica té molts plats nacionals diferents (especialment les moules-frites), molts aliments populars internacionalment com les hamburgueses i els espaguetis a la bolonyesa també són populars al país, i la majoria del que mengen els belgues també es consumeix als països veïns. Per tant, la 'cuina belga' fa referència generalment als plats d'origen belga o els considerats típicament belgues.
La cuina belga valora tradicionalment els ingredients regionals i de temporada. Els ingredients típics dels plats belgues inclouen patates, porros, gambes grises, espàrrecs blancs, endívies i cervesa local, així com productes bàsics comuns europeus com la carn, el formatge i la mantega. Els belgues solen menjar quatre àpats al dia, amb un esmorzar lleuger, un dinar mitjà, un berenar i un gran sopar.
Bèlgica té multitud de plats i productes locals, característics d'una zona concreta. Alguns exemples inclouen waterzooi de Gant, la galeta couque de la ciutat de Dinant i tarte au riz de Verviers. Tot i que es reconeixen els seus orígens locals, la majoria d'aquests plats es gaudeixen a tota Bèlgica.

## Vegeu també

* Col de Brussel·les
* Llistat de cerveses belgues

## Referències

* ↑ «Cucina Bruxelles, Cucina Belgio», 18-04-2012. Arxivat de l'original el 2012-04-18. [Consulta: 18 novembre 2024].
* 1 2 3 «Cuisine in Belgium, Belgium food Cuisine - Allo' Expat Belgium», 31-01-2013. Arxivat de l'original el 2013-01-31. [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ Jackson, Michael. Michael Jackson's great beers of Belgium. 3rd ed. Philadelphia: Running Press, 1998. ISBN 978-0-7624-0403-2.
* ↑ «500 nieuwe bieren in 4 jaar (Brussel) | De Standaard».
* ↑ «Is Belgium still the capital of chocolate?» (en anglès). BBC News, 21-12-2012.
* 1 2 «In Brussels, Frites Are More Than Just Fries - The New York Times».
* ↑ Malgieri, Nick. «A National Obsession: Belgium's Moules Frites» (en anglès), 18-05-2011. [Consulta: 18 novembre 2024].
* 1 2 3 4 «Belgian gastronomy | Belgium.be». [Consulta: 18 novembre 2024].
* 1 2 3 4 5 «Cuisine flamande et belge - Définition et recettes de "Cuisine flamande et belge"» (en francès). [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «One of the finest molded cookies in Europe: Belgium's Couques de Dinant | European Cuisines», 10-12-2015. Arxivat de l'original el 2015-12-10. [Consulta: 18 novembre 2024].
# Opòssum cuacurt gris

L'opòssum cuacurt gris (Monodelphis domestica) és un petit membre de la família d'opòssums dels didèlfids. Fou el primer marsupial del qual se seqüencià el genoma. Viu en hàbitats arboris a Bolívia, Brasil i el Paraguai. Se l'utilitza com a organisme model en la ciència i sovint se'l troba al comerç d'animals exòtics.

## Referències

* ↑ «Extraordinary Resources: The Laboratory Opossum». SFBR. Arxivat de l'original el 2007-08-13. [Consulta: 13 abril 2007].
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Mercats disputats

La teoria dels mercats disputats o (en anglès "contestable markets") va ser donada a conèixer per primera vegada per William J. Baumol, John C. Panzar i Robert D. Willig el 1982 titulada "Constestable Markets and the Theory of Industry Structure" (Els mercats disputats i la teoria de l'estructura industrial). Aquesta teoria tracta de demostrar que un mercat monopolista o oligopolista pot arribar a assemblar-se bastant a una estructura de mercat competitiu. Es basa en la idea que una empresa en situació de monopoli és amenaçada per competidors potencials, candidats a entrar al mercat, podent en qualsevol moment acabar amb la seva posició dominant. Perquè això no passi, i considerant que realitza pràctiques legítimes, l'empresa monopolista no té més opció que prendre mesures properes a la competència perfecta, per exemple disminuint el seu preu de venda fins que sigui igual al cost marginal, millorant i innovant el producte o servei, etc, cosa que provoca que el seu poder monopolista de mercat es vegi progressivament notablement minvat.

## Vegeu també

* Monopoli
* Competència perfecta
* Oligopoli

## Bibliografia

* William J. Baumol, John C. Panzar i Robert D. Willig. Constestable Markets and the Theory of Industry Structure (Els mercats disputats i la teoria de l'estructura industrial), 1982. ISBN 0-15-513911-8.
# GeForce 9 series

La sèrie GeForce 9 és la novena generació de la línia GeForce d'unitats de processament gràfic de Nvidia, la primera de les quals es va llançar el 21 de febrer de 2008. Els productes es basen en una microarquitectura de Tesla lleugerament renovada, afegint suport PCIe 2.0, color millorat i compressió z, i construït sobre un procés de 65 nm, més tard utilitzant procés de 55 nm per reduir el consum d'energia i la mida de la matriu (les GPU GeForce 8 G8x només admetien PCIe 1.1 i es van construir en procés de 90nm o 80nm).
| Model | Any | Nom | Fab (nm) | Transistors (Milions) | Tamany (mm$^2$) |
| Model | Any | Nom | Fab (nm) | Transistors (Milions) | Tamany (mm$^2$) | GeForce 9300 mGPU | October 2008 | MCP7A-S | 65 | 282 | 162 |
| GeForce 9400 mGPU | October 2008 | MCP7A-U | 65 | 282 | 162 |
| GeForce 9300 GE | June 2008 | G98 | 65 | ? | 86 |
| GeForce 9300 GS | June 2008 | G98 | 65 | ? | 86 |
| GeForce 9400 GT | August 27, 2008 | G96a/b | 65/55 | 314 | 144 |
| GeForce 9500 GT | July 29, 2008 | G96a/b | 65/55 | 314 | 144 |
| GeForce 9600 GSO | May 2008 | G92 | 65 | 754 | 324 |
| GeForce 9600 GSO 512 | October 2008 | G94a/b | 65/55 | 505 | 240/196? |
| GeForce 9600 GT Green Edition | 2009 | G94b | 55 | 505 | 196? |
| GeForce 9600 GT | February 21, 2008 | G94a/b | 65/55 | 505 | 240/196? |
| GeForce 9800 GT Green Edition | 2009 | G92b | 55 | 754 | 260 |
| GeForce 9800 GT | July 2008 | G92a/b/a2 | 65/55/65 | 754 | 324/260/324 |
| GeForce 9800 GTX | April 1, 2008 | G92 | 65 | 754 | 324 |
| GeForce 9800 GTX+ | July 16, 2008 | G92b | 55 | 754 | 260 |
| GeForce 9800 GX2 | March 18, 2008 | 2× G92 | 65 | 2× 754 | 2× 324 |

## Referències

* ↑ «NVIDIA GeForce 9600 GT Specs» (en anglès), 16-03-2024. [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ published, Florian Charpentier. «Nvidia GeForce 9800 GTX Review» (en anglès), 01-04-2008. [Consulta: 16 març 2024].
* 1 2 Nvidia Corporation. «Nvidia GeForce 9300 GE» (en anglès). Arxivat de l'original el 2008-12-02. [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ «NVIDIA GeForce 9 Series Graphics Cards» (en anglès). [Consulta: 16 març 2024].
# Autoprotòlisi

L'autoionització o autoprotòlisi és la reacció química que experimenten els dissolvents amfipròtics (que poden actuar com a àcids o com a bases) amb si mateixos per a formar una parella d'espècies iòniques. En l'autoprotòlisi una molècula de dissolvent actua com a àcid de Brønsted i Lowry cedint un protó, H$^+$, i una altra molècula de dissolvent actua coma a base de Brønsted i Lowry acceptant-lo. A continuació hi ha diversos exemples:
$AH+AH\rightleftharpoons A^{-}+AH_{2}^{+}$
${\text{acid1}}+{\text{base2}}\rightleftharpoons {\text{base1}}+{\text{acid2}}$
Aigua:
$H_{2}O+H_{2}O\rightleftharpoons HO^{-}+H_{3}O^{+}$
Etanol:
$CH_{3}OH+CH_{3}OH\rightleftharpoons CH_{3}O^{-}+CH_{3}OH_{2}^{+}$
Àcid acètic:
$HCOOH+HCOOH\rightleftharpoons HCOO^{-}+HCOOH_{2}^{+}$
Amoníac:
$NH_{3}+NH_{3}\rightleftharpoons NH_{2}^{-}+NH_{4}^{+}$
El grau d'autoprotòlisi és generalment petit. Per exemple a temperatura ambient les concentracions dels ions oxoni, H₃O$^+$, i hidroxil, OH$^-$, produïts en l'autoprotòlisi de l'aigua són només de 10$^{-7}$ M, aproximadament. Tanmateix aquests equilibris són molt importants per entendre el comportament de les dissolucions.

## Autoionització de l'aigua

El cas per excel·lència de molècula amb caràcter àcid-base és el de la molècula d'aigua. Aquesta molècula tant pot cedir un protó passant a ser un ió hidroxil (OH$^-$) com acceptar un protó, passant a formar un ió oxoni (H₃O$^+$).
$2H_{2}O\rightleftharpoons OH^{-}+H_{3}O^{+}$

## Referències

* ↑ Skoog, D.A; West, D.M. i Holler, F.J. Química analítica. 6ª. McGraw-Hill, 1995, p. 31. ISBN 003097285X.
# Banquet dels arcabussers de Sant Jordi de Haarlem

Banquet dels arcabussers de Sant Jordi de Haarlem (Banket van de officieren van de St. Jorisdoelen en neerlandès) és un oli sobre tela de Frans Hals pintat el 1616. El quadre està exposat al Museu Frans Hals de Haarlem, Països Baixos.

## Descripció

Es tracta del primer gran retrat de grup executat per Frans Hals. Existeixen precedents, com el Retrat dels oficials dels arcabussers de Sant Jordi executat per Cornelis van Haarlem (1599). Però Frans Hals va fer la seva gran aportació en aquest gènere, transformant la mera acumulació de retrats independents en una escena coherent, l'ocasió de la qual és un banquet.
Cinc van ser els encàrrecs que va rebre Frans Hals per pintar els retrats de les milícies cíviques de Haarlem. El mateix Hals era membre de la milícia de Sant Jordi des de 1612.
Representa un banquet d'una de les milícies cíviques, d'arcabussers, de la ciutat, amb les que el pintor estava molt relacionat. Aquestes associacions daten del segle xiii, i representaven el poder ciutadà davant del poder feudal; van tenir gran transcendència en les lluites per la independència dels Països Baixos. A través d'aquests retrats mostraven el seu poder, així com la bonança econòmica que vivia la ciutat. Aquests aspectes són simbolitzats, a més de pel caràcter afable dels seus membres, pel fet que es trobin immortalitzats durant un banquet. Està documentat qui és cadascun dels representats, donant-se la circumstància que algun d'ells, en continuar a la milícia el 1627, apareix al segon retrat de grup de la milícia de Sant Jordi elaborat per Hals aquell any, i similar a aquest.
La llum destaca els rostres i les mans amb la intenció de fer més notoris els gestos de les seves figures. El joc de llums, presa de l'exterior, serveix per contrastar la sobrietat de les robes d'aquesta associació cívica de caràcter purament calvinistes.
Destaca també la posició de les figures, de forma manierista i que van més enllà de les meres persones assegudes entorn d'una taula.

## Referències

* 1 2 Walther, Ingo F. Los maestros de la pintura occidental: una historia del arte en 900 análisis de obras (en castellà). Taschen, 30 Juny 2005, p. 295. ISBN 9783822847442 [Consulta: 6 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Museu Frans Hals Arxivat 2007-08-19 a Wayback Machine.
# Isogàmia

La isogàmia (del grec isos igual i gamos, matrimoni) és una forma de reproducció sexual pròpia dels vegetals en la qual els dos gàmetes que s'uneixen per formar el zigot són idèntics en estructura i mida.
A vegades, quan els gàmetes provenen d'una mateixa cèl·lula no poden unir-se entre si. Perquè la unió es dugui a terme és necessària l'existència de fragments provinents de dues estirps diferents, però que siguin compatibles, per exemple, algunes algues marines incloent les del gènere Ulva. Donada la similitud dels gàmetes que intervenen en la isogàmia, no és possible considerar masculins i femenins, ja que són totalment iguals, simplement se'ls anomena com a positius o negatius per a la reproducció. La unió dels gàmetes s'anomena fecundació i al resultat d'aquesta fusió s'anomena zigot, el qual donarà origen al nou organisme després de patir diverses transformacions.
# Navsari

Navsari (gujarati નવસારી) és una ciutat i corporació municipal de Gujarat, capital del districte de Navsari i abans del prant de Navsari. És prop del riu Purna. La ciutat fou poblada inicialment per parsis zoroastrians. Consta al cens del 2001 amb una població de 134.009 habitants. La seva població el 1901 era de 21.451 habitants.

## Història

La ciutat de Navsari fou esmentada per Ptolemeu com Nasaripa. Navsari fou coneguda originalment com a "Navu Sari" (que vol dir Nova Sari, per la ciutat persa de Sari al Manzanderan, des de la qual els pobladors inicials, perses zoroastrians, havien emigrat després de fugir de Pèrsia (conquerida pels musulmans un segle abans) al segle VII i VIII i s'hi van establir finalment el 1142. La ciutat té un temple del Foc. Hi va néixer Jamsetji Tata, fundador del grup de companyies Tata entre les quals el famós vehicle; també hi va néixer el polític Dadabhai Navroji, el primer asiàtic que fou membre del parlament britànic.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Navsari, ciutat
* Navsari, portal
* Navsari Arxivat 2018-02-04 a Wayback Machine.
# Gegant Mandrònius

El Gegant Mandrònius és un personatge de la mitologia aranesa. Es diu que va lluitar contra els romans que havien conquerit la Vall d'Aran, aconseguint victòries notables i el respecte de la gent pel seu valor.

## Llegenda

Segons diu la llegenda Mandrònius era un home d'aproximadament tres metres d'altura. Es diu que vivia en una cova a prop de Betlan i va liderar els habitants de la Vall d'Aran en la lluita contra els romans, obtenint victòries en diverses batalles i guanyant-se el respecte per la seva valentia. Mandrònius es va enamorar d'una dona aranesa i van tenir una filla junts. Quan els romans van segrestar les dones de la vall, Mandrònius es va venjar devastant el campament enemic i enviant les orelles dels soldats com a advertència a Roma.
La seva mort és motiu d'especulació, amb algunes versions suggerint que va morir pacíficament a la seva cova juntament amb la seva família, mentre que altres indiquen que va ser assassinat pels habitants de Garòs, que el consideraven una amenaça. Es conta que el seu esquelet va ser descobert per un agricultor a finals del segle XIX, i la calavera es va conservar a la torre de l'església de Garòs durant algun temps, atribuint-li poders sobrenaturals.
La història del Gegant Mandrònius és recordada a la Vall d'Aran, i alguns guies inclouen avui la visita a la cova on es creu que va viure com a part dels itineraris culturals a la zona.

## Referències

* 1 2 3 4 «El gegant Mandrònius». Aran, núm. 12, 4-2002, pàg. 18.
* 1 2 «El gegant Mandronius». Visit Val d'Aran. [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ «Alguns mites i llegendes de les Terres del Nord». lleida.com, 03-08-2017. [Consulta: 6 abril 2024].

## Bibliografia

* Bellmunt, Joan. Tradiciones del Aran (en castellà). Milenio Publicaciones, 2000, p. 436. ISBN 978-8489790834.
# Ifigenia in Tauride (Traetta)

Ifigenia in Tauride és una òpera en tres actes composta per Tommaso Traetta sobre un llibret italià de Marco Coltellini. S'estrenà al Palau de Schönbrunn de Viena el 4 d'octubre de 1763.

## Referències

* ↑ «Tommaso Trajetta». [Consulta: 30 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Ifigenia in Tauride a delteatro.it Arxivat 2009-04-24 a Wayback Machine.
# Bandera de Bèlgica

La bandera de Bèlgica conté tres bandes verticals iguals de color negre, groc i vermell; el disseny vertical està basat en la bandera de França, mentre que els colors van ser presos de l'escut del ducat de Brabant. Les proporcions inusuals de la bandera (13:15) són d'origen desconegut. La bandera va ser adoptada oficialment el 23 de gener de 1831, després de la independència belga del Regne Unit dels Països Baixos el 1830. La bandera va tenir un paper important durant la revolució i els colors de la bandera van servir com a recordatori d'una vella bandera amb bandes horitzontals usada durant una revolta anterior el 1789, època que els Països Baixos estaven sota domini austríac. Aquests colors coincideixen amb el negre del lleó flamenc sobre un fons groc i amb el vermell del gall való sobre fons daurat.

## Disseny i dimensions

La guia oficial de protocol a Bèlgica estableix que la bandera nacional mesura 2,6 m d'alçada per cada 3 m d'amplada, donant-li una proporció de 13:15. Cadascuna de les franges és un terç de l'amplada de la bandera.

### Colors

| Model de color | Negre | Groc | Vermell |
| Pantone | Negre | Groc 115 | Vermell 32 |
| CMYK | 0-0-0-100 | 0-6-87-0 | 0-86-63-0 |
| RGB | 0, 0, 0 | 253, 218, 36 | 239, 51, 64 |
| HTML | #000000 | #FDDA24 | #EF3340 |
El model RGB s'ha extret a patir dels codis de Pantone descrits al Protocol.

## Altres banderes

* Bandera civil
* Bandera naval
* Bandera del govern
* Bandera reial

## Banderes regionals i comunitàries

* Bandera de la Regió de Brussel·les-Capital
* Bandera de Flandes
* Bandera de Valònia i comunicat francòfona
* Bandera de la Comunitat Germanòfona de Bèlgica

## Banderes provincials

* Bandera de la província d'Anvers
* Bandera del Brabant Flamenc
* Bandera del Brabant Való
* Bandera de Flandes Occidental
* Bandera de Flandes Oriental
* Bandera de Hainaut
* Bandera de la província de Lieja
* Bandera de Limburg
* Bandera de la província de Luxemburg
* Bandera de la província de Namur

## Banderes històriques

* Bandera dels Països Baixos austríacs (1714-1795)
* Bandera dels Estats Units Bèlgics (1790)
* Bandera durant la revolució belga (1830 -1831)

## Referències

* ↑ «Vlaggen van België» (en neerlandès). Belgium.be. [Consulta: 23 maig 2016].
* 1 2 Van den Bussche, E., Chief of Protocol, Belgian Federal Department of the Interior. Noble Belgique, ô Mère chérie - LE PROTOCOLE EN BELGIQUE (PROTOCOL IN BELGIUM) (en francès). Heule: Editions UGA, 2008. ISBN 978-90-6768-935-9.
# Vålerengens Idrettsforening

El Vålerenga IF és un club noruec de futbol i hoquei gel de la ciutat d'Oslo.

## Història

Els orígens del club provenen del Fotballpartiet Spark que fou fundat el 1898. Aquest fou el predecessor del Idrettslaget Spring que va ser fundat el 29 de juliol de 1913. Posteriorment el nom es canvià a Vaalerengens Idrættsforening. El nom del club prové del barri de Vålerenga.
Diversos cops campió d'Oslo i de Noruega, el seu millor moment el visqué als anys 80, en què guanyà tres lligues i una copa noruegues.
El 1913 l'uniforme del club era verd. El 1914 Vålerenga als actuals colors blau i vermell.
L'estadi del Vålerenga des del 2005 és l'Ullevaal Stadion, l'estadi nacional, propietat de la Federació i del seu màxim rival ciutadà, el FC Lyn Oslo. Anteriorment havia jugat al Bislett stadion, que havia estat seu dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1952.

## Jugadors destacats

| Jørn Andersen Petter Belsvik Henning Berg Lars Bohinen John Carew Vidar Davidsen Nils Arne Eggen Tore André Flo Erik "Panzer" Hagen Terje "Henger´n" Hellerud Odd Iversen | Steffen Iversen Pål Jacobsen Egil "Snapper´n" Johansen Henry "Tippen" Johansen Einar Bruno Larsen Egil "Drillo" Olsen Kjetil Rekdal Aki Riihilahti Trond Sollied Tom Henning Hovi Mamadou Diallo |

## Palmarès

* Lliga noruega de futbol (5): 1965, 1981, 1983, 1984, 2005
* Copa noruega de futbol (3): 1980, 1997, 2002
* Campionat d'Oslo (4): 1927, 1932, 1933, 1934

## Hoquei gel

La secció d'hoquei gel del club és una de les més brillants del país. Juga al palau de gel de Jordal Amfi, situat a l'est d'Oslo, i construït pels Jocs Olímpics d'hivern de 1952. Ha estat 25 cops campió noruec, els anys 1960, 1962, 1963, 1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1973, 1982, 1985, 1987, 1988, 1991, 1992, 1993, 1998, 1999, 2001, 2003, 2005, 2006, 2007.

## Referències

Nome, Petter. Vi er Vål'enga. Oslo: Cappelen, 1997. ISBN 82-02-17623-9.

## Enllaços externs

* Vålerengens Idrettsforening - Lloc web oficial
* Web no oficial
* Web de seguidors
# Nesolagus timminsi

Nesolagus timminsi és una espècie de conill de la família Leporidae que viu als territoris fronterers entre Laos i el Vietnam.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Enllaços externs

* Article sobre aquesta espècie de conill a la BBC Online Network. (anglès)
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Quartet de corda núm. 11 (Beethoven)

El Quartet de corda núm. 11 en fa menor, op. 95, fou compost per Ludwig van Beethoven entre el mesos de maig i octubre de 1810. Es va publicar l'any 1816 amb una dedicatòria al baró Zmeskall, amic proper de Beethoven des del seva arribada a Viena. L'autor el va titular «Quartetto Serioso».

## Presentació de l'obra

Els primers esbossos del quartet núm. 11 apareixen el maig de 1810, un cop acabada la música d'Egmont. El seu final n'és musicalment molt pròxim. El va compondre un any després del quartet anterior, el núm. 10. En canvi, el Quartet núm. 12 el compondria catorze anys més tard. El Quartetto Serioso és molt particular i sovint es considera que anuncia els últims quartets de Beethoven. El període de composició, a nivell històric, és particularment enterbolit, ja que es produí l'ocupació francesa de Viena i, a nivell personal, van morir dos dels seus mecenes, i també patí el fracàs del projecte de matrimoni amb Thérèse Malfatti.
L'estrena va ser interpretada pel Quartet Schuppanzigh el maig de 1814, conjunt instrumental que en va estrenar uns quants. El quartet fou publicat per Steiner a Viena el desembre de 1816. Dels grans quartets de Beethoven, és el més curt; la seva interpretació dura aproximadament 20 minuts.
Consta de quatre moviments:
* Allegro con brio, compàs , en fa menor (151 compassos)
* Allegretto la meva no troppo, compàs 2/4, en re major (192 compassos)
* Allegro assai perenne ma serioso, compàs 3/4, en fa menor (206 compassos)
* Larghetto espressivo, compàs 2/4, en fa menor (7 compassos) — Allegretto agitato, compàs de 6/8, en fa menor (125 compassos) — Allegro, compàs , en fa major (43 compassos) - (175 compassos)

## Arranjaments

* Mili Balakirev ha escrit un arranjament per a dos pianos del Quartet núm. 11 i Gustav Mahler n'ha escrit un arranjament per a orquestra de corda.

## Enregistraments discogràfics

* Quartet Busch, 1942 (Sony)
* Quartet Fina Arts, 1965 (Concert Disc)
* Quartet Végh, 1974 (Auvidis-Valois)
* Quartet Alban Berg, 1979 (EMI)
* Quartet Talich, 1980 (Calliope)
* Quartet Takács, 2005 (Decca)
* Quartet Párkányí, 2008 (Praga)
* Quartet de Tòquio, 2009 (Harmonia Mundi)
* Quartet Artemis, 2011 (Virgin Classics)

## Referències

* 1 2 3 Cooper, Barry. J.C.Lattès. Dictionnaire Beethoven (en francès), 1991, p. 613. ISBN 978-2-7096-1081-0.
* 1 2 3 Massin, Jean. Fayard. Ludwig van Beethoven (en francès), 1967, p. 845. ISBN 978-2-213-00348-1.
* ↑ Brisson, Élisabeth. Fayard. Ludwig van Beethoven (en francès), 2004, p. 239. ISBN 2-213-62257-4.
* ↑ Brisson, Elisabeth. Fayard. Guide de la musique de Beethoven (en francès), 2005, p. 878. ISBN 9 782213 624341.
* ↑ Durada mitjana basada en els enregistraments discogràfics citats.
* ↑ Existeix un enregistrament discogràfic d'aquest arranjament per a orquestra

## Enllaços externs

* Interpretació del Quartet de corda núm. 11 pel Borromeo String Quartet a l'Isabella Stewart Gardner Museum (en format MP3).