OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Iuri Konovàlov

Iuri Konovàlov (Bakú, 30 de desembre de 1929 - Smolensk, 25 de maig de 2008) fou un atleta àzeri, especialista en curses de velocitat, que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on disputà tres proves del programa d'atletisme. Formant equip amb Leonid Bartenev, Vladimir Sukharev i Boris Tokarev guanyà la medalla de plata en la prova dels 4x100 metres, mentre en els 100 i 200 metres quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, tornà a disputar tres proves del programa d'atletisme. Revalidà la medalla de plata en els 4x100 metres, aquesta vegada formant equip amb Gusman Kosanov, Leonid Bartenev i Edvin Ozolin; i novament quedà eliminat en sèries en les altres dues proves que disputà.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa d'atletisme de 1958 en els 4x100 metres. A nivell nacional guanyà 2 títols nacionals: un als 100 metres (1957) i un altre als 200 metres (1958). Fou membre de l'equip que va millorar el rècord d'Europa dels 4x100 metres en dues ocasions, el 1956 i 1961. També igualà el rècord nacional dels 100 metres amb un temps de 10.3".

## Millors marques

* 100 metres. 10.3" (1957)
* 200 metres. 20.9" (1960)

## Referències

* ↑ «Спортивный некрополь. Коновалов Юрий Семенович (1929-2008)», 29-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-29. [Consulta: 3 desembre 2021].
* 1 2 «Olympedia – Yury Konovalov». [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Коновалов Юрий Семенович | Спорт-страна.ру» (en rus). [Consulta: 3 desembre 2021].
* 1 2 «Track and Field Statistics». [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ Waśko, Janusz. Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 17 i 194. ISBN 978-83-62033-30-0.
# Vassili Kuznetsov

Vassili Kuznetsov (Riazan, 7 de febrer de 1932 - Moscou, 6 d'agost de 2001) fou un atleta rus, especialista en el decatló, que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. El 1956, als Jocs de Melbourne, i el 1960, als Jocs de Roma, guanyà la medalla de bronze en la prova del decatló del programa d'atletisme. La tercera i darrera participació en uns Jocs fou el 1964, a Tòquio, on fou setè en la competició del decatló del programa d'atletisme.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or en la prova del decatló al Campionat d'Europa d'atletisme, el 1954, 1958 i 1962. També guanyà deu campionats nacionals (de 1953 a 1960, 1962 i 1963) i va establir dos rècords mundials del decatló. El maig de 1958 va ser el primer home en superar els 8.000 punts, segons la puntuació de 1952, amb 8.014 punts. El maig de 1959 el tornà a millorar, amb una puntuació de 8.357. També va establir tres rècords mundials de pentatló. El 1987 la IAAF el va nomenar entre els 10 millors decatletes de tots els temps.

## Millors marques

* Decatló. 8.357 punts (1959)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Vasily Kuznetsov». [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «European Championships (Men)». [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 29 novembre 2021].
# Newbury (Berkshire)

Newbury és un market town al comtat de Berkshire, Anglaterra, centre administratiu al unitary authority de West Berkshire. Juntament amb la ciutat contigua de Thatcham, Newbury forma la part principal d'una àrea urbana d'unes 70.000 persones.

## Persones notables

* Francis Baily - (1774–1844) - astrònom.
* Gerald Finzi (1901–1956) - compositor i fundador dels Newbury String Players.
* Sir Michael Hordern (1911-1995) - actor.
* William Marshal "The Marshal" (1147–1219) -cavaller medieval.
* Guillem de Newbury - Abat del segle XII d'Abingdon.
* Theo Walcott - futbolista, inicialment de l'AFC Newbury.
* Sir Frank Williams - gerent de la Fórmula 1, va fundar l'equip WilliamsF1.

## Referències

* ↑ «United Kingdom: Urban Areas in England - Population Statistics in Maps and Charts». www.citypopulation.de.
# Petre Mxvenièradze

Petre Mxvenièradze (Tbilisi, 24 de març de 1929 - Moscou, 3 de juny de 2003) fou un waterpolista georgià que va competir sota bandera soviètica entre les dècades de 1940 i 1960. Era el pare dels també waterpolistes Giorgi Mxvenièradze i Nuzgari Mxvenièradze.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, amb un balanç de dues medalles guanyades en la competició de waterpolo: una de plata, el 1960 a Roma, i una de bronze, el 1956 a Melbourne. Abans, el 1952, havia finalitzat en setena posició. També guanyà dues medalles al Campionat d'Europa de waterpolo, de bronze el 1958 i de plata el 1962. A la selecció soviètica hi jugà 212 partits entre el 1948 i 1963, marcant més de 300 gols.
A nivell nacional va jugar al Dinamo Tbilissi (1946 a 1948), al Dinamo Moscou (1948 a 1951 i de 1952 a 1964) i a la Força Aèria de Moscou (1951-1952). Guanyà set edicions de la lliga soviètica de waterpolo, el 1952, 1955, 1957, 1958, 1960, 1961 i 1962, i una copa soviètica, el 1949.
Llicenciat en dret per la Universitat Estatal de Tbilissi, una vegada retirat, el 1962, passà a donar classes de dret penal a l'Acadèmia del Ministeri de l'Interior. Va mantenir el contacte amb el waterpolo ocupant diversos càrrecs directius a la Federació de waterpolo de l'URSS.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – P'et're Mshvenieradze». [Consulta: 4 agost 2022].
* 1 2 3 «МШВЕНИЕРАДЗЕ Петр Яковлевич | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 4 agost 2022].
# Aleksei Petrov

Aleksei Stepànovitx Petrov (en rus Алексей Степанович Петров) (Leningrad, 22 de març de 1937 - Moscou, març de 2009) va ser un ciclista soviètic, d'origen rus, que va córrer durant els anys 60 del segle xx.
Va participar en dos Jocs Olímpics d'Estiu: els de 1960, a Roma, en què guanyà una medalla de bronze en la contrarellotge per equips, junt a Víktor Kapitónov, Ievgueni Klevtsov i Iuri Mélikhov; i els de 1964, a Tòquio, en què quedà cinquè en aquesta mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca el campionat soviètic en ruta de 1967 i onze etapes de la Cursa de la Pau.

## Palmarès

* 1960
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Roma en contrarellotge per equips
** Campió de la URSS en contrarellotge per equips
* 1961
** Vencedor de 3 etapes de la Cursa de la Pau
* 1962
** Vencedor de 6 etapes del Tour du Saint-Laurent
** Vencedor de 5 etapes de la Cursa de la Pau
* 1964
** 1r al Tour de Crimea
* 1965
** Vencedor de 2 etapes de la Cursa de la Pau
* 1966
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de la Pau
* 1967
** Campió de la URSS en ruta
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica amateur

## Referències

* ↑ «Olympedia – Aleksey Petrov». [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ Archives, Cycling. «Alexei Stepanovitch Petrov» (en anglès). [Consulta: 25 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Aleksei Petrov a sitiodeciclismo.net
# El que queda de nosaltres

El que queda de nosaltres (títol original en anglès, The Rest of Us) és una pel·lícula dramàtica canadenca del 2019, dirigida per Aisling Chin-Yee. És protagonitzada per Heather Graham com una mare soltera (al personatge de Sophie Nélisse), que acull de mala gana la segona dona del seu exmarit i la seva filla (interpretada per Jodi Balfour i Abigail Pniowsky) com a hostes després que la seva prematura mort deixi la seva nova família sense llar. S'ha subtitulat al català.
Es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Toronto del 2019 i va ser distribuïda al Canadà a càrrec de levelFILM.
La pel·lícula es va rodar a North Bay (Ontario) el 2018.

## Referències

* ↑ «El que queda de nosaltres». Goita què fan, ara!. [Consulta: 11 març 2025].
* ↑ Smith, Justine «The strength of this year's Canadian lineup comes from TIFF's focus on fresh and innovative young voices». National Post, 06-09-2019 [Consulta: 3 març 2020].
* ↑ Townsend, Kelly «levelFILM picks up rights to White Lie, The Rest of Us». Playback, 21-08-2019 [Consulta: 3 març 2020].
* ↑ Ulrichsen, Heidi «Cinéfest Friday gala film: 'The Rest of Us' explores female relationships (plus a cameo from North Bay's shadflies)». Sudbury.com, 18-09-2019 [Consulta: 3 març 2020].
# Víktor Aguéiev

Víktor Aguéiev (Moscou, 29 d'abril de 1936 - 30 de gener de 2023) fou un waterpolista rus que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, amb un balanç de tres medalles en la competició de waterpolo: una de plata, el 1960 a Roma, i dues de bronze, el 1956 a Melbourne, i el 1964 a Tòquio.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat d'Europa de waterpolo, de bronze el 1958 i de plata el 1962.

## Referències

* ↑ «Viktor Ageyev». [Consulta: 31 gener 2023].
* ↑ «Умер трехкратный призер Олимпийских игр по водному поло Виктор Агеев» (en rus), 31-01-2023. [Consulta: 31 gener 2023].
* ↑ Víktor Aguéiev a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Wasserball - Europameisterschaften (Herren)». [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ «АГЕЕВ Виктор Иванович | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 24 juliol 2020].
# Oleg Bovin

Oleg Bovin (Moscou, 20 de juny de 1946) és un waterpolista rus, ja retirat, que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on va guanyar la medalla de plata en la competició del waterpolo. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat d'Europa de waterpolo de 1970.
A nivell de clubs jugà al Dinamo Moscou entre 1964 i 1975, amb qui guanyà la lliga soviètica de 1967, 1968 i 1969.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Oleg Bovin». [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ «БОВИН Олег Георгиевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 11 desembre 2023].
# Comtat de Mendocino

El comtat de Mendocino és un comtat de l’estat de Califòrnia als Estats Units. Segons el cens del 2020, tenia una població de 91.601 habitants. La seva seu és Ukiah.
Forma part del Triangle Maragda, la principal regió productora de marihuana als Estats Units.

## Geografia

Segons la Oficina del Cens, el comtat té una superfície total de 10 140 km², dels quals 980 km² corresponen a terra ferma i 960 km² a aigua.

## Localitats

* Albion
* Anchor Bay
* Boonville
* Branscomb
* Calpella
* Caspar
* Cleone
* Comptche
* Covelo
* Dos Rios
* Elk
* Fort Bragg
* Gualala
* Hales Grove
* Hopland
* Inglenook
* Laytonville
* Leggett
* Longvale
* Manchester
* Mendocino
* Navarro
* Noyo
* Old Hopland
* Filosofia
* Point Arena
* Potter Valley
* Redwood Valley
* Rockport
* Talmage
* Ukiah
* Willits
* Westport
* Antiga oficina de correus d'Ukiah (edifici històric). Yorkville

## Referències

* ↑ «Explore Census Data». [Consulta: 11 març 2025].
* ↑ «How much do you know about your county?» (en anglès). [Consulta: 11 març 2025].
* ↑ «2010 Census Gazetteer Files». United States Census Bureau, 22-08-2012. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Víktor Jdanóvitx

Víktor Jdanóvitx (rus: Виктор Жданович) (Sant Petersburg, 27 de gener de 1938) és un tirador d'esgrima rus, ja retirat, especialista en floret, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1950 i 1960. Fou el primer campió olímpic soviètic.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on fou cinquè en la prova de floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, va disputar dues proves del programa d'esgrima. En ambdues, floret per equips i floret individual guanyà la medalla d'or. El 1964, a Tòquio, va disputar els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics. Guanyà una nova medalla d'or en la prova de floret per equips, mentre en la de floret individual quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles d'or al Campionat del Món d'esgrima entre les edicions de 1959 i 1963. A nivell nacional fou cinc vegades campió soviètic, el 1957, 1959, 1960, 1962 i 1965.
Una vegada retirat va exercir d'entrenador del Dinamo DSO (1977 a 1989) i de la selecció soviètica masculina de floret , va dirigir l'equip nacional de l'URSS en esgrima de floret (1977 a 1987).

## Referències

* ↑ «Лауреат». [Consulta: 1r agost 2023].
* 1 2 «Olympedia – Viktor Zhdanovich». [Consulta: 1r agost 2023].
* 1 2 «ЖДАНОВИЧ Виктор Францевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 1r agost 2023].
# Nikolai Kalàixnikov

Nikolai Kalàixnikov (Moscou, 11 d'octubre de 1940) és un waterpolista rus, ja retirat, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on guanyà la medalla de bronze en la competició del waterpolo. A nivell de clubs jugà al Burevestnik de Moscou.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Nikolay Kalashnikov». [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «КАЛАШНИКОВ Николай Федорович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 10 desembre 2023].
# Valeri Kalatxikhin

Valeri Kalatxikhin (districte de Leningràdskaia, 20 de maig de 1939 - Rostov del Don, 27 de novembre de 2014) fou un jugador de voleibol rus que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla d'or en la competició de voleibol. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de 1963.
Un cop retirat va exercir d'entrenador, entre d'altres, de la selecció del Vietnam i Madagascar.

## Referències

* 1 2 3 «Valeri Kalachikhin Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2009. [Consulta: 19 setembre 2019].
# Espanya als Jocs Olímpics d'estiu de 1948

Espanya va estar representada als Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres, Regne Unit, per 65 esportistes (tots homes) que competiren en 11 esports. El portador de la bandera a la cerimònia d'obertura fou el boxador Fabián Vicente del Valle. El país va tornar a competir en els Jocs Olímpics després de participar en el boicot realitzat als Jocs Olímpics d'estiu de 1936.

## Medaller

L'equip olímpic espanyol va aconseguir les següents medalles:
| Esport | | | | Total |
| Hípica | 0 | 1 | 0 | 1 |
| Total | 0 | 1 | 0 | 1 |

## Medallistes

| Esportistes | Esport | Esdeveniment | Data |
| Argent ||||
| Jaime García Marcelino Gavilán José Navarro | Hípica | Salts d'obstacles per equips | 14 d'agost |

## Esports

| | Esport | Homes | Dones | Total |
| 1 | Atletisme | – | – | 0 |
| | Total | 0 | 0 | 0 |

## Atletisme

    Vegeu Atletisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1948

### Masculí
#### Pista i ruta

| Esportista | Esdeveniment | Eliminatòria | Eliminatòria | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| Esportista | Esdeveniment | Resultat | Posició | Resultat | Posició | Resultat | Posició | Resultat | Posició |
| Juan Adarraga | 800 m | | | | | Renúncia | Renúncia | Renúncia | Renúncia |
| Juan Adarraga | 1.500 m | | | | | 4:03.7 | 8 | No es classificà | No es classificà |
| Constantino Miranda | 10.000 m | | | | | | | − | − |
| Constantino Miranda | 3.000 m obstacles | 9:24.2 | 4 Q | | | | | 9:26.6 | 8 |
| Daniel Poyan | 1.500 m | | | | | Renúncia | Renúncia | Renúncia | Renúncia |
| Gregorio Rojo | 5.000 m | 15:19.0 | 6 | | | | | No es classificà | No es classificà |
| Gregorio Rojo | 10.000 m | | | | | | | − | − |
| Ricardo Sáenz | 100 m | Renúncia | Renúncia | Renúncia | Renúncia | Renúncia | Renúncia | Renúncia | Renúncia |
| Manuel Suárez | 110 m tanques | 16.10 | 3 | | | No es classificà | No es classificà | No es classificà | No es classificà |

## Referències

* ↑ «Fabián Vicente del Valle, el salmantino que fue abanderado de España en los Juegos Olímpicos de...» (en castellà). Salamanca RTV Al día, 03-07-2021. [Consulta: 10 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Espanya als Jocs Olímpics d'estiu de 1948 a Olympedia.org (anglès)
# Víktor Logunov

Víktor Alekséievitx Logunov (en rus Виктор Алексеевич Логунов) (Moscou, 21 de juliol de 1944 - 10 d'octubre de 2022) va ser un ciclista soviètic, d'origen rus, que va córrer durant els anys 60 del segle xx. Es dedicà al ciclisme en pista.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, en què guanyà una medalla de plata en la prova de tàndem, fent parella amb Imants Bodnieks. En aquests mateixos Jocs quedà en novena posició de la prova del quilòmetre contrarellotge.
Entre 1966 i 1968 guanyà cinc campionats soviètics de pista. Una vegada retirat exercí d'entrenador, dirigint l'equip de ciclisme de l'Equip Unificat als Jocs de Barcelona 92.

## Referències

* 1 2 «Логунов Виктор Алексеевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 11 desembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Viktor Logunov». [Consulta: 11 desembre 2024].
# Ciril II de Jerusalem

Ciril II - nom original Konstantinos Kritikos, en grec: Κωνσταντίνος Κρητικός) - (1792 - 18 d'agost de 1877) fou un patriarca de Jerusalem del segle xix.
Ciril va néixer l'any 1792 a l'illa de Samos. El 1816 fou ordenat diaca, després prevere, i posteriorment abat del monestir. El 1835 esdevingué arquebisbe de Sebaste i el 1838 de Lídia.
El 1845 fou elegit Patriarca de Jerusalem amb el nom de Ciril II (1846–72) pels Hagiotafites (Confraria del Sant Sepulcre); aquesta elecció fou un punt d'inflexió per a l'Església de Jerusalem, ja que recuperava l'autoritat a l'hora de triar el seu propi patriarca, en lloc de fer-ho dictat des de Constantinoble. Va romandre en el càrrec fins al 1872.
El 28 de febrer de 1870 el sultà Abdülâziz va signar un firman mitjançant el qual creava l'Exarcat Búlgar sotmès al Patriarcat Ecumènic però com a representant del millet búlgar a l'Imperi Otomà. Ciril II va participar en el Concili de Constantinoble, presidit pel patriarca ecumènic Àntim VI, el setembre de 1872, on també hi assistiren els patriarques d'Alexandria i Antioquia i que el 18/30 de setembre va declarar l'Exarcat búlgar com a cismàtic i els seus adherents excomunicats. Ciril s'oposà a la declaració del cisma i es negà a signar les decisions del Concili. El 14 de setembre de 1872 Ciril II abandonà el concili de Constantinoble en un vapor cap a Jaffa i Jerusalem. Destronat del tron patriarcal el 12 de desembre de 1872, en absència. Ciril II tingué molts partidaris, sobretot entre els àrabs cristians, però també entre els alts dignataris, molts dels quals patiren per això. El successor de Ciril al tron patriarcal, Procopi, va romandre poc més de dos anys. Fou deposat el 26 de febrer de 1875 sobretot per les pressions de la població àrab i del clergat ortodox. Els notables àrabs de Jerusalem volien que l'antic patriarca Ciril II es postulés per el tron vacant, però en un missatge pastoral publicat als diaris, declinà aquesta invitació per raó de la seva edat avançada. Va morir el 18 d'agost de 1877.

## Referències

* ↑ Orthodox History website, Jerusalem Wasn’t Really Autocephalous from 1669-1845, article by Matthew Namee dated September 28, 2021
* ↑ Jerusalem Patriarchate website, Apostolic Succession section

## Enllaços externs

* Lloc web de Synpress-Classic, Patriarca Ciril II
* Web Synpress-Classic, Exarcat, Cisma i Patriarca Ciril II de Jerusalem
* Lloc web de Pravoslavie Rússia
# Anton van den Wyngaerde

Anton van den Wyngaerde, també anomenat Anthonis van den Wijngaerde, Antonio de las Viñas, Antoine de la Vigne o Antonio de Bruxelas (nascut probablement a Anvers entre 1510 i 1525 - mort a Madrid, 1571), fou un dibuixant de paisatges i vistes-mapa de ciutats flamenc contractat pel monarca espanyol Felip II per a realitzar un inventari gràfic de les principals ciutats i punts fortificats de la Corona de Castella i de la Corona d'Aragó.
* Fragment d'una vista de Londres, 1543.
* Fragment d'una vista de Madrid, 1562.
* Torres de Serrans el 1563, València.
Es coneix poc de la seva biografia, però els seus dibuixos delaten el seu pas per diferents ciutats, sembla que ja havia treballat per Felip II entre 1543 i 1550 realitzant "Panorama de Londres". Posteriorment comença una tasca sistemàtica que el porta a dibuixar el 1562 Segòvia o Madrid i algunes ciutats de la Corona d'Aragó el 1563, en aquesta època dibuixà Daroca, Saragossa, Montsó, Lleida, Cervera, Montserrat, Barcelona, Tarragona, Tortosa, Morvedre, València, l'Albufera i el Grau, Xàtiva, Almansa i Chinchilla de Monte-Aragón. Entre 1564 i 1570, un any abans de morir, viatjà per diferents ciutats d'Andalusia i Castella la Vella realitzant un testimoni excepcional de l'Espanya del Segle d'Or.

## Referències

* 1 2 3 4 Fitxa de l'artista (anglès) a The British Museum. [Accedit el 10-12-2020].
* ↑ Anthonis van den Wijngaerde (anglès) a la cronologia de l'art del The Metropolitan Museum of Art, Nova York. [Accedit el 10-12-2020].

## Enllaços externs

* Anton Van den Wyngaerde, la imatge urbana del segle XVI Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine., Museu Nacional Arqueològic de Tarragona, consultat el 15 de desembre del 2011.
# Casa Carlos (Llíria)

La Casa Carlos (Llíria, Camp de Túria, País Valencià), és una masia històrica fortificada situada al terme de Llíria en la partida homònima (polígon 8, parcel·la 43). Es troba a una distància d'11 kilòmetres del nucli urbà de Llíria, contigua al camí d'Alcubles (actual CV-339) i del barranc que porta també el mateix nom: Barranc de la Casa Carlos.

## Origen

Sembla remontar-se, segons el cronista José Durán, cap a mitjans del segle XVIII. Segons el cronista edetà, indica que va ser en origen una heretat de 111 cafissades de terra amb un maset que en 1749 posseïa Joan Cotanda, esparter de Llíria. Va ser venuda en subhasta pública, sent adquirida per Carlos Cervera, ampliant-la fins a 282 jornals i adquirint des d'exa data el nom actual.
En la documentació custodiada pel ministeri de defensa i datada entre 1810 i 1813, la masia ja apareix amb el topònim Casa Carlos.

## Dades històriques

Al Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones en Ultramar, de Pascual Madoz, en el volum X (1847) podem llegir: [...]en el radio que abraza aquella [Llíria] se encuentran 14 granjas tituladas: Casa del Campo, Cañada, Carlos, Carreres, Carril, Espinar, Frare, Gea, Moya, Perreymond y otras [...].
En 1915 passa a ser propietat de Roberto Gil Izquierdo, conegut amb el malnom del "Barbut", membre d'una família terratinent i del benestant econòmic i polític de Llíria. Amb el desenvolupament del regadiu al terme de Llíria entorn a la dècada de 1970, la finca va adaptar els seus cultius a la producció de regadiu. No deixant de ser un referent cartogràfic i toponímic del terme.
Destacava el seu panell ceràmic de grans dimensions amb el nom de la masia que podia ser llegit des d'un centenar de metres.

## Destrucció del panell ceràmic

Després de passar per diverses mans, en 2023 canvia de propietaris, que a principis de 2024 destrueixen el panell ceràmic i el substitueixen per altre amb el nom "Hacienda San Alberto", acció que va ser comunicada al departament d'urbanisme de l'Ajuntament de Llíria, per afecció patrimonial de l'immoble, esperant la conseqüent resolució a tal efecte.

## Referències documentals

* ↑ «Seu electrònica del cadastre». Ministeri d'Hisenda. [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ «Institut Cartogràfic Valencià». Generalitat Valenciana. [Consulta: 5 març 2025].
* ↑ DURÁN MARTÍNEZ, José «Las masadas del Campo de Liria». Perfiles. Siluetas. Glosas de mi tierra., 1995, pàg. 185.
* ↑ «Liria : Itinerario en círculo (entre 1810 y 1812) - España. Ejército de Tierra. Cuerpo de Estado Mayor» (en castellà). España. Ejército de Tierra. Cuerpo de Estado Mayor. [Consulta: 4 març 2025].
* ↑ MADOZ, Pascual. Diccionario geografico-estadistico-historico de España y sus posesiones de ultramar / por Pascual Madoz ; tomo X, [La Alcoba-Madrid] (en castellà), 1850, p. 311.