OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Olds

Olds és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 249 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Olds tenia 249 habitants, 102 habitatges, i 73 famílies. La densitat de població era de 320,5 habitants/km².
Dels 102 habitatges en un 40,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,9% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 28,4% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,5% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 31,7% entre 25 i 44, un 16,5% de 45 a 60 i un 11,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.875 $ i la renda mediana per família de 35.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.875 $ mentre que les dones 20.694 $. La renda per capita de la població era de 13.760 $. Entorn del 9,2% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Olds». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Olds». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Annie Hall

Annie Hall és una pel·lícula de Woody Allen del 1977. Ha estat doblada al català, emetent-se l'11 d'abril de 1992 per TV3, i el 1994 a Canal Nou.

## Argument

Alvy Singer és un comediant de clubs nocturns que als 40 anys fa un repàs de la seua vida després d'haver trencat amb la seua nòvia, Annie. Conta els seus amors, els seus matrimonis i la seua relació amb ella, a qui coneix després d'un partit de tennis. Alvy és una persona especial, una mica neuròtic, dominat per una sèrie d'obsessions que acaben per destruir cadascuna de les seues relacions.

## Repartiment

* Woody Allen.... Alvy Singer
* Diane Keaton…. Annie Hall
* Carol Kane.... Allison Portchnick
* Paul Simon…. Tony Lacey
* Shelley Duvall…. Pam
* Janet Margolin…. Robin
* Colleen Dewhurst.... Mrs Hall.
* Christopher Walken…. Duane Hall
* Donald Symington.... Mr Hall
* Helen Ludlam.... Grammy Hall
* Mordecai Lawner…. Mr.Singer
* Joan Neuman.... Mrs Singer
* Jonathan Munk…. Alvy Singer
* Ruth Volner.... Tia d'Alvy.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1978: Oscar a la millor pel·lícula per Charles H. Joffe
* 1978: Oscar al millor director per Woody Allen
* 1978: Oscar a la millor actriu per Diane Keaton
* 1978: Oscar al millor guió original per Woody Allen i Marshall Brickman
* 1978: Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Diane Keaton
* 1978: BAFTA a la millor pel·lícula
* 1978: BAFTA a la millor direcció per Woody Allen
* 1978: BAFTA a la millor actriu per Diane Keaton
* 1978: BAFTA al millor guió per Woody Allen i Marshall Brickman
* 1978: BAFTA al millor muntatge per Ralph Rosenblum i Wendy Greene Bricmont

### Nominacions

* 1978: Oscar al millor actor per Woody Allen
* 1978: Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* 1978: Globus d'Or al millor director per Woody Allen
* 1978: Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Woody Allen
* 1978: Globus d'Or al millor guió per Woody Allen i Marshall Brickman
* 1978: BAFTA al millor actor per Woody Allen
* 1978: César a la millor pel·lícula estrangera

## Referències

* ↑ esadir.cat. Annie Hall. esadir.cat.
* ↑ «Ficció en Valencià: Annie Hall (1977)», 12-03-2018. Arxivat de l'original el 2018-03-12. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ «Annie Hall». The New York Times.
* 1 2 3 4 5 «The 50th Academy Awards» (en anglès). Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques. [Consulta: 20 desembre 2023].
# Copa espanyola de bàsquet femenina 1943

La I Copa del Generalíssim de bàsquet femenina (oficialment en castellà, Copa de S.E. el Generalísimo) fou la primera edició de la Copa espanyola de bàsquet. Se celebrà el 28 de juny de 1943 al Frontó Balear de Palma i fou organitzada per la Federació Espanyola de Basquetbol. Hi participaren el RCD Espanyol, com a campió de Catalunya, i el Reial Madrid Basketball, com a campió de Castella. La competició és considerada el primer campionat de bàsquet femení a escala estatal.
Es proclamà campió el RCD Espanyol per primer i únic cop a la seva història, que guanyà per 13 a 10 al Reial Madrid, i, d'aquesta forma, aconseguí el segon títol de la temporada després de la consecució del Campionat de Catalunya. Individualment, destacà la jugadora catalana Josefina Tomàs, màxima anotadora del partit, anotant deu dels tretze punts del seu equip. Per part madrilenya, destacà Isabel Bello amb set punts.
La capitana de l'equip blanc-i-blau, Ana Maria Cabanes, fou la primera jugadora de la història que aixecà el títol de copa.

## Final

| 28 de juny de 1943 (1943-06-28) 11:00 CET Informe | RCD Espanyol | 13–10 | Reial Madrid Basketball | Frontó Balear, Palma Àrbitres: Torres |
| Frontó Balear, Palma Àrbitres: Torres |||
| 28 de juny de 1943 (1943-06-28) 11:00 CET Informe | Pts: Tomàs 10 | | Pts: Bello 7 | Frontó Balear, Palma Àrbitres: Torres |
| RCD Espanyol | Reial Madrid |
| # | Pos. | Jugadora | Pts |
| | | Ana Maria Cabanes | 0 |
| | | Lhorman | 0 |
| | | Margarita Mira | 3 |
| | | Josefina Tomàs | 10 |
| | | Matilde Barrera | 0 |
| | | Rosalía Peón | 0 |
| Total | Total | Total | 13 |
* Campió de la Copa del Generalíssim 1943
* RCD Espanyol Primer títol
| # | Pos. | Jugadora | Pts |
| | | Isabel Bello | 7 |
| | | Bermejo | 0 |
| | | San Nicolás | 2 |
| | | López | 1 |
| | | Del Campo | 0 |
| | | Rodríguez | 0 |
| | | Diéguez | 0 |
| Total | Total | Total | 10 |

## Referències

* ↑ Espín, Manuel. «La gran final de la Copa de S.E. el Generalísimo entre el Layetano y el Barcelona» (en castellà). El Mundo Deportivo p. 4, 01-10-2024. [Consulta: 1r octubre 2024].
* ↑ Gomà, Josep. «Els primers èxits del bàsquet femení català». Fosbury, 15-09-2015. [Consulta: 1r octubre 2024].
* ↑ Espín, Manuel «El título de campeón de España femenino para el R.C.D. Español» (en castellà). El Mundo Deportivo, 01-07-1943 [Consulta: 17 maig 2020].
# Alonso Carrillo Muñiz de Godoy

Alonso Carrillo Muñiz de Godoy (Madrid, segle XVI - Madrid, maig 1641) va ser un militar castellà.
Va néixer a finals de segle XVI a Madrid, al barri de la parròquia de Sant Martí de la vila. Era fill de Fernando Carrillo, un cavaller cordovès de l'orde de Sant Jaume, que va ser membre del Consell de Castella, president del Consell d'Hisenda i del d'Índies. Es desconeix qui va ser la seva mare, si bé tradicionalment s'havia cregut que la seva mare era Francisca Fajardo, però segons el testament del seu pare no va tenir fills d'aquest matrimoni.
Va fer carrera militar servint com a capità dels cavallers cuirasses espanyoles, sent destacat a Milà el 1615. Mitjançant cèdula de 20 de juny d'aquell any, Felip III va concedir-li l'hàbit de Sant Jaume. Posteriorment va ser comissari general de la cavalleria, cavallerís major de la cavallerissa de la ciutat de Còrdova, alcaid del convent d'Uclés i majordom del cardenal-infant Ferran d'Àustria.
Està documentat també com a escriptor, hom afirma que va conrear la prosa i la poesia. Va ser autor de La vida del Conde Santo, que lo fue de Belalcazar, Religioso de la Orden de San Francisco.
En l'àmbit personal va casar-se amb Luisa Manuel y Guzmán, filla de Francisco Manuel de Lando i de Juana de Guzmán, ambdós naturals de Còrdova. Va tenir una llarga successió, essent l'hereu Francisco Carrillo, i destacant una filla, María, monja de les Descalces Reials.

## Referències

* ↑ Diccionario enciclopédico hispano-americano de literatura, ciencias y artes (en castellà). vol. 4. Barcelona: Montaner y Simón, 1888, p. 804.
* 1 2 3 4 5 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 46-48.
* 1 2 Hernández Núñez, Juan Carlos «Don Fernando Carrillo, presidente de los Reales Consejos de Hacienda e India, su testamento, inventario de bienes y el contrato de la rejería para su capilla en la catedral de Córdoba». Laboratorio de Arte, núm. 16, 2003, pàg. 433-434.
* 1 2 Salazar y Castro, Luis de. Árboles de costados de gran parte de las primeras casas de estos reynos cuyos dueños vivian en el año de 1683 (en castellà). Madrid: Imprenta de D. Antonio Cruzado, 1795, p. 109.
# Pangolí cuallarg

El pangolí cuallarg (Phataginus tetradactyla) és un pangolí arborícola que habita els boscos subsaharians d'Àfrica. El seu nom és degut a la seva cua especialment llarga (una mitjana de 60 cm). Malgrat la mida de la cua, es tracta de l'espècie més petita de pangolí. És un animal nocturn i insectívor.
Com en el cas d'altres pangolins, el pangolí cuallarg està cobert d'escates sobreposades, que en aquesta espècie són de color marró fosc. La punta de la cua no en té i serveix per agafar-se a les branques. El seu abdomen està cobert de pelatge fosc en lloc d'escates.

## Referències

* ↑ «pangolí cuallarg». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 16 setembre 2024].
# Ocheyedan

Ocheyedan és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 536 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ocheyedan tenia 536 habitants, 223 habitatges, i 146 famílies. La densitat de població era de 178,4 habitants/km².
Dels 223 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,6% hi vivien parelles casades, en un 4,9% dones solteres, i en un 34,1% no eren unitats familiars. En el 31,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 20,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.513 $ i la renda mediana per família de 36.607 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.464 $ mentre que les dones 16.944 $. La renda per capita de la població era de 14.554 $. Entorn del 5,3% de les famílies i el 4,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ocheyedan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ocheyedan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Capella de la Maternitat de la Mare de Déu dels Casots

La capella de la Maternitat de la Mare de Déu dels Casots, també anomenada capella dels Casots, és un edifici del llogarret dels Casots, al municipi de Subirats (Alt Penedès), situat a l'entrada als Casots des de la carretera BV-2427, venint des de la N-340. Va ser declarat bé cultural d'interès local el 2022.

## Història

Va ser construïda el 1960 per atendre el culte dels feligresos dels Casots atès el mal estat de conservació de l'església del castell de Subirats. Actualment es desús, l'Ajuntament de Subirats la vol convertir en centre d'interpretació on exposar els vestigis arqueològics custodiats al Vinseum i al Museu de l’Institut Català de Paleontologia, i on donar a conèixer els jaciments arqueològics propers (Puig del Cocodril, els Casots i la Torrota d’en Llopart),

## Descripció

Capella moderna d'estil neoromànic rural, feta amb blocs de pedra irregulars lligats amb ciment, de nau única amb absis semicircular i teulada a doble vessant. A la cara sud, el mur està reforçat amb dos contraforts, mentre que a la nord sobresurt una petita absidiola i un annex de planta quadrada, situat a la part posterior. Les cares nord i sud presenten finestres allargassades de mig punt, i dues més a l'absis.
La façana principal presenta una portalada d'accés a l'interior d'arc de mig punt amb timpà llis, emmarcada amb dovelles de pedra moderna. Sobre aquesta porta hi ha un ull de bou circular emmarcat en maó i, coronant la façana, un campanar d'espadanya d'un sol ull fet de maó, que conserva una campana amb la inscripció 'Josefina. JM-JLL'.

## Referències

* 1 2 «El CCAP declara Béns Culturals d’Interès Local la capella dels Casots i la Vil·la Romana de Ca l’Escuder a Subirats». El 3 de vuit, 27-04-2022.
* ↑ Querol i Rovira, Carles. Subirats. Conèixer el seu atractiu, viure'l i gaudir-lo. Ajuntament de Subirats i Edicions i Propostes Culturals Andana, SL, 2008, p. 52. ISBN 978-84-96995-03-1.
* ↑ «Capella de la Maternitat de la Mare de Déu dels Casots». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Stepnoi (Novopokrovski)

Stepnoi - Степной (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. És a 16 km al sud-est de Novopokróvskaia i a 163 km al nord-est de Krasnodar. Pertany al possiólok de Novopokrovski.
# Bandera de Suècia

La bandera de Suècia està formada per una base blava amb una creu nòrdica de color daurat. La norma actual que regula els colors i la composició de la bandera sueca és la de la Llei de Banderes de 1982.
L'antiguitat de la bandera sueca no ha pogut ser determinada amb exactitud. Des del segle xvi, està documentat l'ús del símbol de la bandera blava amb la creu daurada. Segons una ordre reial de 1569, la creu daurada havia de figurar sempre en les senyeres sueques, ja que l'escut reial tenia aquesta creu sobre un camp blau. El model de la bandera fou, en realitat, la Bandera de Dinamarca, d'on provenen també els colors de l'escut del rei. Les primeres proves de l'ús de l'ensenya amb aquests colors i la creu nòrdica és a les naus sueques i daten de la dècada de 1630, és a dir, quan regnava Gustau II Adolf.
Segons la Llei de Banderes més antiga que existeix a Suècia i que data de 1663, cal usar la bandera de tres puntes, excepte als vaixells mercants, on s'ha d'usar una bandera amb el contorn rectangular.
Durant els anys que van de 1844 a 1905, els vaixells de la marina mercant van usar una bandera que combinava els colors de la bandera de Noruega i la de Suècia, que llavors estaven políticament unides.
Des de 1916 s'ha celebrar la Diada de la Bandera Nacional el 6 de juny i que a partir de 1983 es va convertir en el dia de la festa nacional. S'ha escollit aquesta data per dues raons: Gustau Vasa fou elegit rei aquesta data de l'any 1523 i fou el rei que va assentar les bases del país. El mateix dia de 1809 va entrar en vigor a Suècia una nova llei fonamental sobre la forma de govern, que, entre altres coses, va establir llibertats i drets per als ciutadans.
La bandera sol ser hissada oficialment a les 8 del matí entre l'1 de març i el 31 d'octubre, i durant la resta de l'any ho és a les 9 del matí. S'arria a la posta del sol. Si la bandera està il·luminada pot restar hissada durant la nit. Hi ha uns dies festius en els quals és obligatori hissar la bandera.
Hi ha versions de la bandera nacional que acaben en tres puntes i són usades per l'exèrcit i la família reial. Les bandera que usa la Casa Reial Sueca tenen l'escut del país al centre de la bandera.
Els colors de la bandera sueca han inspirat el logotip de la marca comercial Ikea.

## Banderes històriques

* Antiga bandera de Suècia durant la unió amb Noruega (1844-1905)
* Bandera sueca de la marina mercant (1844-1905), durant el període d'unió amb Noruega

## Vegeu també

* Llista de les banderes de Suècia
# Eberardo Pavesi

Eberardo Pavesi (Colturano, 2 de novembre de 1883 - Milà, 11 de novembre de 1974) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1904 i 1919.
El 1897 va comprar la seva primera bicicleta, una Raleigh vermella de 16 kg, per 60 lires. El 1901 va debutar com a ciclista amateur i en tres anys va guanyar unes deu curses. Va debutar professionalment l'any 1904 amb el constructor de bicicletes Pirovano. El 1907 fou el primer ciclista italià en acabar el Tour de França. En el seu palmarès destaquen una quinzena de victòries, entre les que destaquen quatre etapes del Giro d'Itàlia i la general d'aquesta cursa el 1912, formant part de l'equip Atala. La Primera Guerra Mundial suposà una aturada en la seva carrera professional i entre 1915 i 1917 no disputà cap cursa.
Un cop retirat va dirigir l'equip Legnano durant més de quaranta anys, on va contractar els futurs campions Giovanni Brunero, Alfredo Binda, Gino Bartali i Fausto Coppi.

## Palmarès

* 1904
** 1r a la Volta del Llac de Como
** 1r de la Pavia-Bolonya
* 1905
** 1r de la Roma-Nàpols-Roma
** 1r del Circuit de Brèscia
* 1906
** 1r del Circuit de Brèscia
* 1907
** 1r de la Milà-Bèrgam-Milà
* 1909
** 1r del Giro de l'Emília
* 1910
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa a la Mar-Muntanya-Llac
* 1912
** 1r al Giro d'Itàlia, formant part de l'equip Atala
* 1913
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1909. Abandona
* 1910. 2n de la classificació general i vencedor de 2 etapes
* 1911. 8è de la classificació general
* 1912. 1r de la classificació general formant part de l'equip Atala. Aquest any la classificació es fa sols per equips. Els altres components de l'equip eren: Carlo Galetti, Giovanni Micheletto i Luigi Ganna
* 1913. 2n de la classificació general i vencedor de 2 etapes
* 1914. Abandona
* 1919. Abandona

### Resultats al Tour de França

* 1907. 6è de la classificació general
* 1908. Abandona (4a etapa)
* 1913. Abandona (6a etapa)

## Referències

* ↑ «PAVESI Eberardo». [Consulta: 22 novembre 2024].
* 1 2 3 «PAVESI, Eberardo - Enciclopedia» (en italià). [Consulta: 22 novembre 2024].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Eberardo PAVESI» (en italià). [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès d'Eberardo Pavesi (Ita)». [Consulta: 22 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Eberardo Pavesi (francès)
* Palmarès d'Eberardo Pavesi Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (italià)
# Anochetus

Anochetus és un gènere de formigues carnívores de la subfamília dels ponerins (Ponerinae) que es troben a regions tropicals i subtropicals de tot el món, incloent-hi el sud de la península Ibèrica.

## Espècies

El gènere Anochetus inclou 115 espècies, de les què nomes una, Anochetus ghilianii, viu a la península Ibèrica:
* Anochetus africanus
* Anochetus agilis
* Anochetus altisquamis
* Anochetus angolensis
* Anochetus armstrongi
* Anochetus bequaerti
* Anochetus bispinosus
* Anochetus boltoni
* Anochetus brevis
* Anochetus chirichinii
* Anochetus consultans
* Anochetus diegensis
* Anochetus elegans
* Anochetus emarginatus
* Anochetus evansi
* Anochetus faurei
* Anochetus filicornis
* Anochetus fricatus
* Anochetus fuliginosus
* Anochetus ghilianii
* Anochetus gladiator
* Anochetus goodmani
* Anochetus graeffei
* Anochetus grandidieri
* Anochetus haytianus
* Anochetus horridus
* Anochetus inca
* Anochetus incultus
* Anochetus inermis
* Anochetus isolatus
* Anochetus jonesi
* Anochetus kanariensis
* Anochetus katonae
* Anochetus kempfi
* Anochetus levaillanti
* Anochetus longifossatus
* Anochetus longispinus
* Anochetus madagascarensis
* Anochetus madaraszi
* Anochetus maynei
* Anochetus mayri
* Anochetus mgagascarensis
* Anochetus micans
* Anochetus minans
* Anochetus mixtus
* Anochetus modicus
* Anochetus muzziolii
* Anochetus myops
* Anochetus natalensis
* Anochetus neglectus
* Anochetus nietneri
* Anochetus obscuratus
* Anochetus obscurior
* Anochetus orchidicola
* Anochetus oriens
* Anochetus orientalis
* Anochetus pangantihoni
* Anochetus pangens
* Anochetus paripungens
* Anochetus pattersoni
* Anochetus pellucidus
* Anochetus peracer
* Anochetus princeps
* Anochetus pubescens
* Anochetus punctaticeps
* Anochetus pupulatus
* Anochetus rectangularis
* Anochetus risii
* Anochetus rothschildi
* Anochetus rufus
* Anochetus rugosus
* Anochetus sedilloti
* Anochetus seminiger
* Anochetus shohki
* Anochetus simoni
* Anochetus siphneus
* Anochetus splendidulus
* Anochetus striatulus
* Anochetus strigatellus
* Anochetus subcoecus
* Anochetus taiwaniensis
* Anochetus talpa
* Anochetus targionii
* Anochetus testaceus
* Anochetus traegaordhi
* Anochetus tua
* Anochetus turneri
* Anochetus undet
* Anochetus vallensis
* Anochetus variegatus
* Anochetus vexator
* Anochetus yerburyi
* Anochetus yunnanensis

## Referències

* 1 2 «Hormigas.org - Género Anochetus» (en castellà). [Consulta: 27 novembre 2023].
* ↑ «Anochetus - AntCat» (en anglès). [Consulta: 27 novembre 2023].
# Alonso de Ortega y Robles

Alonso de Ortega y Robles (Madrid, 3 d'abril de 1617 - Sica Sica, valor desconegut) va ser un militar i polític castellà. Cavaller de l'orde de Sant Jaume, va ocupar diversos càrrecs militars i polítics, sobretot al virregnat del Perú, on es va establir el 1649.
Va néixer el 1617 a la parròquia de Sant Jaume de Madrid, on va ser batejat el 3 d'abril. Va ser fill de Juan Francisco Ortega, natural de Madrid i secretari del rei i del registre de mercès, i d'Ana de Robles y Carreño, natural de Caravaca. Va ser capità del batalló de cavalleria dels ordes militars, format durant el regnat de Felip IV. El 6 de setembre de 1642 se li va concedir l'hàbit de l'orde de Sant Jaume, però no va despatxar el títol a causa d'una campanya militar. El 1649 va passar a Amèrica, on va ser designat corregidor d'Oruro, al virregnat del Perú, a més de ser justícia major de les mines de la localitat, així com capità de cavallers cuirasses a la regió. Des d'allà va sol·licitar, a través del seu germà Jerónimo, el títol de cavaller que no havia demanat anys enrere. El 1653 va casar-se a Lima amb Catalina de Oviedo y Recalde, filla del general Francisco de Oviedo y Sigoney, amb qui va tenir com a fills a José i Alonso de Ortega, també cavallers de l'orde de Sant Jaume. Va morir essent corregidor de Sica Sica.

## Referències

* 1 2 3 4 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 51-52.
* 1 2 3 Grau Sánchez, Salvador «Los apellidos de Becerro de Bechetrías y su asentamientos en América». Hidalguía: la revista de genealogía, nobleza y armas, núm.272, 1999, pàg. 91-92.
* 1 2 3 Lohmann Villena, Guillermo. Los americanos en las órdenes nobiliarias (en castellà). vol. 1. Madrid: CSIC, 1993, p. 296.
# Tractat d'Amasya

El tractat d'Amasya fou un conveni de pau entre Turquia i Pèrsia que fou signat a la ciutat d'Amasya (Amasia) entre perses i otomans el 29 de maig de 1555 que va cloure la Guerra otomano-safàvida de 1532 a 1555.
El 6 d'agost de 1554 els perses van enviar un captiu al campament turc a Bayazid amb una oferta de pau; poc després els perses van enviar un delegat especial oficial de nom Shah Kuli Aga al campament otomà a Erzurum (26 de setembre de 1554). La pau fou acceptada pels otomans i es va acordar un armistici. El tractat es va signar el 29 de maig de l'any següent i va garantir guanys territorials pels otomans, que controlaren Bagdad i les desembocadures del Tigris i l'Eufrates.
La pau va durar fins a la mort de Shah Tahmasp I el 1576.

## Referències

* ↑ Parry, V.J.. The Reign of Suleiman the Magnificent, 1520-1566 (en anglès). Cambridge University Press, 1976, p. 94.

## Bibliografia

* J. von Hammer, Geschichte des Osmanischen Reiches, III, Pest, 1828