OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ebionites

Els ebionites foren unes comunitats cristianes primitives que es mantenien fidels a la llei mosaica, complint preceptes jueus tals com la circumcisió, el sàbat i les prohibicions d'aliments. Paraula derivada de ebion, "pobre" en hebreu. Afirmaven que Jesús era el Messies, però rebutjaven la seva preexistència i que fos de naturalesa divina.
Sembla que es regien, a més de la Torah, per l'Evangeli segons Mateu, l'Evangeli dels Ebionites i l'Evangeli dels Natzarens, (avui dia perduts, basats possiblement en l'Evangeli dels Hebreus) i rebutjaven els escrits de l'apòstol Pau, qualificant-lo com un apòstata de la Llei. Les últimes comunitats ebionites podrien haver desaparegut als voltants del segle iv.

## Història

Ja que no tenim evidència arqueològica autentificada per comprovar l'existència dels ebionites, la seva història no pot ser reconstruïda. El poc que es coneix d'ells ve de referències d'antics escriptors de l'Església cristiana, que els consideraven "heretges" i "judaïtzants". Però d'acord amb els estudiosos de l'actualitat que han examinat la seva història, els ebionites foren una comunitat diferent dels cristians primitius, abans i després de la destrucció de Jerusalem l'any 70 de la nostra era.
L'any 140 de la nostra era, Justí Màrtir, en el seu text més antic que coneixem, descriu una secta fora de l'Església que observa la Llei de Moisès. El 180 dC, Ireneu de Lió fou el primer a fer servir el terme Ebionites per descriure una secta herètica jueva, que qualificava com tossuts i aferrats a la llei. Ireneu deia que seguien les mateixes doctrines que Cerint i Carpòcrates, i els qualifica de gnòstics. El 212 dC, Orígenes remarca que el nom deriva de la paraula hebrea "evyon", que significa pobre. El més complet però a la vegada qüestionable relat ve d'Epifani de Salamis, qui va escriure un tractat d'herètica en el segle iv, denunciant 80 sectes, entre elles els Ebionites.

## Referències

* ↑ Ante-Nicene Fathers, Justin Martyr
* ↑ Ante-Nicene Fathers, Irenaeus
* ↑ Ireneu de Lió. Adversus haereses. 26,2
* ↑ Ante-Nicene Fathers, Origen, De Principiis
* ↑ Koch, Glenn Alan A Critical Investigation of Epiphanius' Knowdedge of the Ebionites: A Translation and Critical Discussion of 'Panarion'

## Enllaços externs

* Natzarens i Ebonites Arxivat 2010-05-21 a Wayback Machine.
* «Ebionites». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Àngel de la guarda

L'àngel de la guarda, o àngel custodi (llatí, singular: angelus custos; plural: angeli custodes; grec, singular: ὁ φύλαξ ἄγγελος, ὁ προστάτης ἄγγελος; plural: οἱ φύλακες ἄγγελοι, οἱ προστάται ἄγγελοι), en el cristianisme, és un àngel que Déu atorga a cada ésser humà, per a protegir-lo i acompanyar-lo durant tota la seua vida. Tanmateix cal tenir clar que el concepte d'àngel de la guarda no apareix a la Bíblia, sinó que, tot versemblantment, és un concepte desenvolupat a partir del d'àngel protector, esmentat a algun passatge, com ara Daniel 10:13 (val a dir que interpretant el text hebreu, que no parla explícitament d'àngel protector: וְשַׂר מַלְכוּת פָּרַס, עֹמֵד לְנֶגְדִּי עֶשְׂרִים וְאֶחָד יוֹם).
En diverses ocasions el papa Francesc ha dedicat algunes reflexions a la importància dels Àngels de la Guarda; durant l'homilia de la Missa a la Casa de Santa Marta va expressar que l'Àngel Guardià sí existeix, no és una fantasia sinó un company que Déu ha posat a cada un en el camí de la vida. 'Àngel de la Guarda "està sempre amb nosaltres" i que "el Senyor ens diu: 'Tinguis respecte per la seva presència! Escolta la seva veu, perquè ell ens aconsella". També va dir que el nostre àngel és "un amic que no veiem, però que escoltem". Un amic que un dia "estarà amb nosaltres al Cel, en l'alegria eterna".
Demanar ajuda a aquesta presència celestial amb confiança implica rebre consells a través d'intuïcions i inspiracions també per a les nostres decisions a la vida quotidiana.
L'àngel guardià és debatut específicament a l'article 336 del Catecisme de l'Església catòlica.
La presència de l'àngel guardià ha estat un testimoniatge de diferents Sants.
La festa dels Àngels de la Guarda se celebra el 2 d'octubre.

## Referències

* ↑ Pope, Hugh. "Guardian Angel." The Catholic Encyclopedia. Vol. 7. New York: Robert Appleton Company, 1910
* ↑ Com a referència a ells se sol interpretar aquest verset de l'Evangeli de sant Mateu 18,10: »Guardeu-vos de no menysprear cap d'aquests petits, car jo us dic que llurs àngels al cel veuen contínuament la faç del meu Pare que està en el cel«, traduint: »Ὁρᾶτε μὴ καταφρονήσητε ἑνὸς τῶν μικρῶν τούτων: λέγω γὰρ ὑμῖν ὅτι οἱ ἄγγελοι αὐτῶν ἐν οὐρανοῖς διὰ παντὸς βλέπουσι τὸ πρόσωπον τοῦ πατρός μου τοῦ ἐν οὐρανοῖς«. Ara bé, sense conèixer el context real d'aquestes paraules, es fa molt difícil afirmar amb rotunditat que fan, realment, referència als àngels de la guarda. A més a més: Actes dels Apòstols12:10-15 i Epístola als Hebreus 1:14.
* ↑ https://www.flama.info/modules.php?name=news&d_op=new_pdf&idnew=29457 Arxivat 2019-01-14 a Wayback Machine.
* ↑ Cathechismus Catholicae Ecclesiae: Paragraphus 5 (CAELUM ET TERRA), esp. articles 334-336 (Angeli in vita Ecclesiae). http://www.vatican.va/archive/catechism_sp/p1s2c1p5_sp.html
# Klystron

Un klystron és un tipus particular de tub de buit anomenat «tub de feix lineal». El terme klystron està format a partir de l'arrel grega κλυσ- (klys) que fa referència a les ones trencant sobre la costa. Els klystrons s'utilitzen com a oscil·ladors o amplificadors d'ones electromagnètiques de freqüències corresponents a microones i radiofreqüència, amb potències d'emissió que poden arribar als 60 kW. Actualment és habitual trobar-los en radars, estacions d'emissió de televisió per UHF i d'emissió per a televisió per satèl·lit. Els avantatges del klystron sobre el magnetró són la possibilitat d'amplificar senyals de forma coherent i, per tant, de poder controlar la sortida en amplitud, freqüència i fase.
Es considera que els inventors del klystron foren Russell i Sigurd Varian, de la Universitat Stanford. El seu prototip es completà l'agost de 1937 i influí immediatament en els treballs sobre el radar. Posteriorment crearen l'empresa Varian Associates per comercialitzar l'invent.
Hi ha diversos tipus de klystron, en funció del principi utilitzat per amplificar les ones electromagnètiques:
* Klystron de dues cambres
* Klystron de reflexió
* Klystron multicavitat
* Klystron de tub de deriva

## Enllaços externs

* Animació del funcionament d'un klystron Arxivat 2009-04-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Col·lecció de klystrons al Virtual Valve Museum Arxivat 2010-10-06 a Wayback Machine..
# Guerra de Kalmar

La Guerra de Kalmar fou una guerra entre l'Imperi Suec i el Regne de Dinamarca i Noruega que va durar des de 1611 fins 1613.
Dinamarca dominava l'estret entre el Mar Bàltic i el Mar del Nord. Suècia va buscar una ruta alternativa per Noruega per no haver de pagar tribut a Dinamarca. Per fer-ho va fixar-se en la despoblada terra de Lappland. El 1607, Carles IX de Suècia es declarà "Rei dels Lapps a Norland" i començà a "recaptar" impostos en territori noruec, fins i tot al sud de Tromsø.
Ja que els tributs al vaixells mercants eren la principal font d'ingressos danesa, aquest país no va veure gens bé l'establiment d'una nova ruta comercial, especialment per territori noruec, i va protestar.
El rei suec Carles IX va ignorar les protestes de Cristià IV de Dinamarca i Noruega. Finalment, el 1611 Dinamarca va envair Suècia. Un exèrcit de 6.000 homes assetjà i conquerí Kalmar. Les tropes noruegues van rebre ordres expresses de no intervenir.
El 20 d'octubre el rei de Suècia morí, i va ser succeït pel seu fill, Gustau Adolf. Aquest oferí la pau als seus enemics, però el monarca danès va voler aprofitar-ho per reforçar els números dels seus soldats.
Anglaterra i els Països Baixos també havien invertit en el comerç del Mar Bàltic, i pressionaren Dinamarca per evitar una victòria decisiva. Els danesos, tot i que ben equipats, havien abusat massa de l'ús de mercenaris, i a causa del mal estat dels seus cofres van acceptar signar el Tractat de Knäred, el 20 de gener de 1613.
El resultat de la guerra va ser la tornada a la situació inicial, amb Lapònia integrada a Noruega (i per tant sota domini danès). A més, Suècia hagué de pagar un important rescat per dues fortaleses capturades. No obstant això, Suècia va aconseguir el lliure pas de mercaderies per l'Øresund, com ja tenien Anglaterra i els Països Baixos.
Com a anècdota cal dir que la derrota del coronel Sinclair a la vall de Gudbrandsdal per homes reclutats a Lesja, Dovre, Vaage (Vågå), Fron, Lom i Ringebu va ser la batalla més important a Noruega.

## Referències

* ↑ Nolan, Cathal J. The Age of Wars of Religion, 1000-1650 (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2006, p.496. ISBN 0313337330.

## Bibliografia

* History of the Norwegian People de Knut Gjerset, The MacMillan Company, 1915, Volume I, pàgines 197 – 204.
# Cranc gegant del Japó

El cranc gegant del Japó (Macrocheira kaempferi) és una espècie de crustaci decàpode de l'infraordre Brachyura. És el cranc vivent més gros, amb 4 m d'envergadura i 20 kg.

## Característiques

És el cranc vivent més gros; en la seva maduresa pot arribar a desenvolupar una longitud de potes de gairebé 4 m, un cos de fins a 37 cm i un pes de fins a 20 kg.

## Història natural

L'hàbitat natural del cranc és en el fons de l'oceà Pacífic (aproximadament 300 m profund) al voltant del Japó, on s'alimenta d'animals morts i marisc. S'estima que té una esperança de vida de fins a 100 anys.
Alguns pescadors i mariners tenen por d'aquest cranc perquè s'ha vist alguns dels més grans menjant persones ofegades.

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Macrocheira kaempferi (Temminck, 1836)». [Consulta: 30 setembre 2021].
* 1 2 «Japanese spider crab». Arxivat de l'original el 2010-03-23. [Consulta: 30 setembre 2021].
# Centre cívic

Un centre cívic es un espai públic, obert a tothom amb unes característiques estructurals i funcionals definides, on es desenvolupen diverses activitats ciutadanes, per la dinamització sociocultural i l'acció comunitària.
Estan destinats a l'ús públic, i de prestar serveis personals i a entitats per impulsar la realització d'activitats que tinguin per objecte el desenvolupament social, cultural, esportiu, de lleure i promoure l'associacionisme i la participació ciutadana en general.
En un centre cívic es poden fer exposicions, cursets, tallers, representacions teatrals, etc.
Els centres socials van néixer a Anglaterra (assentaments) a finals del segle xix per iniciativa del pastor protestant Samuel Barnett i la seva dona al barri pobre de Whitechapel.

## Referències

* 1 2 3 «Què és un equipament cívic?». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2020-08-15. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ Tony Fitzpatrick, Huck-ju Kwon, Nick Manning, James Midgley, Gillian Pascall, International Encyclopedia of Social Policy, Routledge, USA, 2013, p. 1193

## Vegeu també

* Centre cultural
Viccionari
# Fonamentalisme islàmic

El fonamentalisme islàmic és una expressió que s'utilitza a Occident per descriure a les diferents corrents polítiques i religioses, lligades a la religió de l'islam, a les quals es designa també amb altres termes com ara; integrisme islàmic o islamisme, la branca més violenta s'anomena gihadisme (cal no confondre amb el sagrat deure de la gihad) i que particularment s'associa, als països occidentals, amb moviments com els talibans afganesos, que es basen en interpretacions rigoristes com el salafisme, i fins i tot en els règims polítics com el de la República islàmica de l'Iran o el Sudan) o (d'una manera sovint menys recalcada donada la seva estreta aliança amb els Estats Units, encara que no menys notòria), la monarquia absoluta saudita i les altres monarquies àrabs del Golf Pèrsic. Es tracta de moviments amb característiques diferents i sovint oposats, però els termes amb què s'anomena a occident als uns o als altres, tendeixen a confondre i a intercanviar-se, això ajuda a la visualització d'elements com l'aplicació de la llei islàmica (la Xaria), la no distinció dels àmbits civil i religiós, o l'àmbit del clergat i del laïcisme, la imposició general de les prescripcions religioses (com ara la prohibició de l'alcohol), la vestimenta de la dona (hijab, burca, nicab, xador) la situació de les dones a l'Iran, el feminisme islàmic), el tractament dels homosexuals, els escàndols puntuals que afecten la relació entre l'Islam i l'occident, com la condemna a mort del escriptor Salman Rushdie, l'assassinat de Theo van Gogh, les revoltes per les caricatures del profeta Mahoma, els atemptats que han tingut com a objectiu diverses ciutats occidentals (l'onze de setembre de 2001 a Nova York, l'11-M de 2004 a Madrid, el juliol de 2005 a Londres, la capital del Regne Unit, i l'atemptat a París contra la redacció del Charlie Hebdo, en 2015, així com les guerres imperialistes a l'Afganistan i a l'Iraq.

## Referències

* ↑ Jones, Seth G. «The Evolution of the Salafi-Jihadist Threat» (en anglès). CSIS, 20-11-2018. [Consulta: 11 juliol 2022].

## Vegeu també

* Islamisme polític
* Wahhabisme
* Gihadisme
* Salafisme
* Takfirisme
# Toxandris

Els toxandris (llatí: Toxandri, Texuandri o Taxandri) foren un poble germànic de la Gàl·lia Belga esmentat per Plini el vell, qui diu en llatí: «A Scaldi incolunt extera toxandri pluribus nominibus. Deinde Menapii, Morini». D'això s'ha deduït que els toxandris vivien més enllà, al nord-est, de l'Escalda -Scaldi-, on vivien els escaldis, un poble que per a Plini formava el límit nord de la Gàl·lia Bèlgica.
Sense arguments definitius s'ha conjecturat que els toxandris van ocupar una part del territori dels menapis (el territori del futur Principat de Lieja). Però altres autors donen un significat diferent a les paraules de Plini basat en un altre passatge seu que, descrivint la costa d'Europa, diu: «Toto autem hoc mari ad Scaldim usque fluvium Germanicae accolunt gentes» i més endavant la paraula "introrsus" és oposada a "extera", de la qual cosa es podria deduir que Plini parla dels pobles de la costa i, per tant, caldria situar els toxandris entre Gant i Bruges.
El seu nom s'ha preservat en alguns noms de lloc actuals, entre ells Tessenderlo, a la província belga de Limburg, al límit amb la d'Anvers i el Brabant Flamenc.

## Referències

* ↑ Gysseling, Maurits. Toponymisch Woordenboek van België, Nederland, Luxemburg, Noord-Frankrijk en West-Duitsland, 1960.
# Gran huracà de 1780

El Gran huracà de 1780 és considerat el cicló tropical atlàntic més mortífer de tots els temps. Van morir al voltant de 22.000 persones quan la tempesta va passar per Martinica, Sint Eustatius i Barbados entre el 10 d'octubre i el 16 d'octubre de 1780. Milers de morts es van produir a prop de la costa.

## La tempesta

L'huracà va colpejar el Carib en plena Guerra d'Independència dels Estats Units i va deixar un gran rastre de víctimes entre les flotes britànica i francesa, que es trobaven lluitant pel control de l'àrea. La flota comandada per l'almirall britànic George Rodney, que navegava des de Nova York cap a les Índies Occidentals, es va dispersar i va resultar delmada per la tempesta. Quan l'almirall Rodney va arribar a Barbados, només va poder reunir vuit dels dotze vaixells de guerra amb els quals viatjava, ja que la resta estaven destruïts i la major part de la tripulació s'havia ofegat.
Un explorador britànic que es va enviar per calibrar els danys, va explicar que la tempesta va persistir durant dos dies prop de Barbados. La destrucció era tan gran que l'explorador va creure erròniament que un terratrèmol havia acompanyat la tempesta. L'illa estava gairebé completament arrasada. Dotzenes de barques de pescadors no van retornar dels seus viatges. Gairebé cada família de l'illa va perdre un familiar a la tempesta.

## Curiositats

A la dècada del 1780 es van produir tres huracans que van causar més de mil morts cadascun. Casualment, tots tres van tenir lloc al mes d'octubre.
Al voltant de 1780, també es va registrar un pic màxim de taques solars, el nivell més alt des de feia segles. Durant el cicle solar de 1775-1785 es van produir un gran nombre d'huracans fatals: 3 dels 10 pitjors, i 6 dels 25 pitjors dels quatre últims segles.
Altres huracans atlàntics que han causat nombres elevats de víctimes són l'huracà Mitch i l'huracà de Galveston de 1900. En comparació, l'huracà Katrina va matar menys de 2.000 persones.

## Referències

* 1 2 «The Deadliest Atlantic Tropical Cyclones, 1492-1996».
* ↑ http://www.nhc.noaa.gov/pastdeadlyapp1.shtml

## Enllaços externs

* (anglès) The Deadliest Atlantic Tropical Cyclones, 1492–1996, d'Edward N. Rappaport i Jose Fernandez-Partagas
* Natural Disasters: Hurricanes, de Patrick J. Fitzpatrick, ABC-CLIO Inc. 1999, ISBN 1576070719
# (10) Higiea

(10) Higiea és el quart major asteroide del cinturó d'asteroides, amb un diàmetre de 407 km. La seva superfície de color fosc fa que se'l vegi més tènue del que correspondria a la seva grandària.
Està compost d'un material carbonatat primitiu similar al dels meteorits condrites.
És el major membre de la família Higiea.
Va ser descobert per l'astrònom italià Annibale de Gasparis el 12 d'abril de 1849 des de Nàpols. Va ser el seu primer asteroide descobert. M. Capocci, director de l'Observatori Astronòmic de Caponimonte de Nàpols, va anomenar a aquest asteroide Higiea per la deessa grega de la salut, filla d'Esculapi.
El telescopi espacial Hubble va ser capaç de determinar que tenia forma esfèrica.
Fins ara s'han observat 5 ocultacions estel·lars per Higiea.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 14. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ URL de la referència: http://www.springerlink.com/content/h747307j43863228/fulltext.pdf. Data de consulta: 11 octubre 2008.
* ↑ PDS lightcurve data(anglès)
Viccionari
# Microtus quasiater

Microtus quasiater és una espècie de talpó de la família dels cricètids endèmica de Mèxic. Aquesta espècie es troba en el vessant oriental de la Sierra Madre Oriental (de 500-2150 m), des del sud-est de Sant Luis Potosí fins al nord d'Oaxaca, Mèxic (Musser i Carleton 2005). El seu hàbitat natural s'inclou al bosc ennuvolat, pastures i terres agrícoles. L'hàbitat típic ha estat descrit com praderies pantanoses i terrenys pantanosos coberts d'herba (Ramírez-Pulido et al. 1991). Aquests ratolins de camp viuen en hàbitats similars als seus congèneres del nord, però tenen una grandària de ventrada molt reduïda. S'alimenten principalment de les arrels i les bases de les tiges de les plantes anuals i, possiblement, algunes gramínies (Hall i Dalquest 1963). No hi ha amenaces significatives per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que la pèrdua d'hàbitat per la urbanització i l'agricultura n'ha fet minvar la població.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S.T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T.; Vázquez, E.. Microtus quasiater. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 14-09-2014.
* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.
# Dudley DeGroot

Dudley DeGroot (Chicago, 10 de novembre de 1899 - El Cajon, 5 de maig de 1970) va ser un jugador de rugbi a 15 i entrenador de futbol americà estatunidenc.

## Primers anys i carrera de jugador

DeGroot va estudiar al Sequoia High School de Redwood City, Califòrnia. A la Universitat Stanford va practicar el bàsquet, futbol, natació i waterpolo. El 1922 fou capità de l'equip de futbol Stanford Cardinal. El 1923 i 1924 fou campió d'esquena de l'IC4A.
El 1924 va ser seleccionat per jugar amb la selecció dels Estats Units de rugbi a 15 que va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de París, on guanyà la medalla d'or. El diari The Call publicà una crònica diària durant 23 dies de DeGroot sobre les activitats d'aquest equip olímpic de rugbi el juliol de 1924.

## Carrera d'entrenador

El 1928 va ser contractat com a director físic al Menlo Junior College, a Atherton, Califòrnia, on ser entrenador de futbol i bàsquet durant quatre temporades. El 1932 va deixar Menlo per convertir-se en entrenador de futbol americà al San Jose State Teachers College. També fou entrenador dels Washington Redskins de la National Football League (NFL) des de 1944 i 1945, del Santa Barbara State College, ara la Universitat de Califòrnia, Santa Bàrbara , de 1926 a 1927, Universitat Estatal de San Jose (1932 a 1939), Universitat de Rochester (1940-1943), Universitat de Virgínia Occidental (1948-1949) i la Universitat de Nou Mèxic (1950-1952).

## Referències

* ↑ «Dr. Dudley DeGroot, Ex-Football Coach». Associated Press, 07-05-1970.
* ↑ «Russell Sweet Will Head Menlo Coaching Staff For Next Year». [Redwood City, California], 27-05-1920, p. 1.
* 1 2 3 «Olympedia – Dudley DeGroot». [Consulta: 24 setembre 2024].
* ↑ The Story of How Rugby Launched the Olympic Games Paris 1924, Olympic News, Olympic.org May 4, 2019
* ↑ Given, Karen, After 92 Years, The United States Still Holds The Olympic Rugby Crown, August 6, 2016 - with extensive quotes from the Dudley S. DeGroot journal
* ↑ «College Coach To Leave S. B.». [[[Santa Barbara, California]]], 03-05-1928, p. 6.
* ↑ «Dud DeGroot To Coach At San Jose State». [[[Palo Alto, California]]], 18-02-1932, p. 9.
* ↑ «Russell Sweet Will Head Menlo Coaching Staff For Next Year». [[[Salinas, California]]], 17-03-1932, p. 1.
# Antoni Anguera Hoppe

Antoni Anguera Hoppe (Reus 18 d'abril de 1895 - Barcelona 1 de gener de 1939) va ser metge cirurgià i excursionista.
Fill d'Alexandre Anguera Janey, propietari, de Reus, i de Trinitat Hoppe Portero, de Barcelona, després dels estudis a l'Institut de Reus va entrar a la Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona. Va viure a Reus, on l'any 1920 era un membre destacat de la junta de la Secció Excursionista del Centre de Lectura, publicant alguns articles sobre excursions a la Revista de l'entitat.
L'any 1931 residia a Barcelona, on va entrar al Col·legi de Metges d'aquella ciutat, i va començar a treballar com a cirurgià al cos facultatiu de l'Hospital del Sagrat Cor.
El 1936, als inicis de la guerra civil, l'Hospital va ser requisat per la CNT. Les monges que actuaven d'infermeres, les Germanes Hospitalàries del Sagrat Cor de Jesús, van marxar de l'hospital, que va passar a anomenar-se «Hospital Cardenal», en memòria del cirurgià i antic director del Centre així que la Generalitat republicana se'n va fer càrrec, a finals del mes de juliol de 1936.
Antoni Anguera va seguir com a metge de l'Hospital, on l'any 1938 va assistir a un grup de persones ferides per un bombardeig franquista. l'1 de gener de 1939 una bomba va caure a l'hospital i Anguera i una infermera van ser ferits greument. L'infermera va morir al cap de poc, però Anguera encara va poder arribar a l'Hospital Clínic, i allà va morir. Se'ls va enterrar el dia 3 amb la presència de diverses autoritats mèdiques i polítiques. El diari Solidaridad Obrera li va dedicar una extensa necrològica i deia que Antoni Anguera era afiliat a la CNT i membre del Sindicat de Sanitat.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs: vol. 1. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 53.
* ↑ «Vida del Centre». Revista del Centre de Lectura, 9, 1920, pàg. 151.
* 1 2 3 Agustí i Peipoch, Joan. Història de l'Hospital del Sagrat Cor: 1879-1980. Barcelona: Fundació Uriach 1838, 1991, p. 41, 48, 50. ISBN 9788487452109.
* ↑ «Obituario». Solidaridad Obrera, 2085, 03-01-1939, pàg. 1.