OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bassem Breche

Bassem Breche (Líban, 1978) és un director de cinema libanés, notable per ser membre de l'equip que va realitzar Shankaboot, una sèrie libanesa que es pot visualitzar en internet i ha sigut nombrada com el "primer drama web àrab del món".
Abans de Shankaboot, Breish havia sigut actor i director d'una pel·lícula feta per a la televisió, a més de fer una pel·lícula d'estudiant, Both, mentre era estudiant al Regne Unit.

## Premis

Breish va rebre el Premi Robert Bosch Stiftung de ficció per l'any 2013. El concurs de cinema de 2013 es va dedicar a la cooperació entre Alemanya i el món àrab, amb molts dels participants procedents del Líban.
El 2023 va rebre la Palmera d'Or de la Mostra de València per Riverbed, que també rebé el reconeixement a millor fotografia i millor banda sonora.

## Referències

* 1 2 3 «BBC World Service Trust - Middle East & North Africa - Shankaboot wins International Emmy award». www.bbc.co.uk. Arxivat de l'original el 2011-04-15.
* ↑ «La "poesía visual" de la libanesa 'Riverbed' le brinda la Palmera de Oro de la Mostra de València 2023». La Vanguardia, 28-10-2023. [Consulta: 27 novembre 2023].
# Estació del Masnou

Mapa sinòptic Línia RG1 :
Mapa sinòptic línia R1 :
El Masnou és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població del Masnou a la comarca del Maresme. L'estació es troba a la línia Barcelona-Mataró-Maçanet per on circulen trens de les línies de rodalia R1 i RG1 de Rodalies de Catalunya operades per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Mataró va entrar en servei el 28 d'octubre de 1848, tot i que l'edifici original no es conserva, quan es va obrir el ferrocarril de Barcelona a Mataró, la primera línia de ferrocarril de la península Ibèrica. A Barcelona es va construir la terminal entre la Barceloneta i la Ciutadella, a la vora del Torín a l'inici de la desapareguda avinguda del Cementiri, que posteriorment seria substituïda per l'Estació de les Rodalies. La iniciativa de la construcció del ferrocarril havia estat de Miquel Biada i Bunyol per dur a terme les múltiples relacions comercials que s'establien entre Mataró i Barcelona.
L'any 1967, quan es va eixamplar la carretera N-II, es va enderrocar l'antiga estació i se'n construí una de nova.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 947.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Barcelona |||||
| Molins de Rei L'Hospitalet de Llobregat | Montgat Nord | Ocata | Mataró Arenys de Mar Calella Blanes Maçanet-Massanes |
| Rodalia de Girona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Montgat Nord | Ocata | Figueres Portbou |

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R1». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2017-06-08. [Consulta: 25 novembre 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «Alivios inmediatos para los accesos por la carretera de la costa». La Vanguardia, 01-06-1987, p. 48 [Consulta: 13 gener 2021].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Notes

* ↑ On actualment hi ha el carrer del Doctor Aiguader, la platja de vies de l'Estació de França, el Passeig de Circumval·lació, i prosseguint per l'Avinguda d'Icària.

## Vegeu també

* Estació d'Ocata
* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Josep Panisello i Chavarria

Josep Panisello i Chavarria (Tortosa, 1928 - Barcelona, 2006), es diplomà en magisteri el 1947 i va exercir cinc anys en escoles públiques de diferents pobles de les Terres de l'Ebre. L'any 1968 es va diplomar en ciències, i el 1975 començà a exercir com a professor de català. Del 1978 al 1990 va impartir classes de llengua catalana i didàctica de la llengua en els Cursos de Reciclatge per a Mestres i Llicenciats. Del 1981 al 1990 fou membre de la Junta Permanent de Català.
L'any 1989 el Govern de la Generalitat de Catalunya li atorgà la Medalla President Macià, en reconeixement dels mèrits contrets durant la seua estada en el món de l'ensenyament (Llista de Medalles President Macià). Fou un important activista cultural, realitzant centenars de conferències sobre llengua, pedagogia i cultura catalana. Una de les fites més destacades de la seva vida professional són els dos volums Aïnes i Cruïlla, escrits juntament amb el seu company Joan Beltran i Cavaller.
L'any 2002 fou elegit Jesusenc de l'Any. Des de la seva defunció, l'any 2006, s'organitzen les Jornades In Memoriam de Josep Panisello, al seu poble natal, Jesús. L'any 2008 fou guardonat amb el premi Mestre de Mestres, un reconeixement públic com a docent ebrenc.

## Obra

* Recull Josep Roig i Bergadà: 1864-1937. Tarragona: Estació de Recerca Bibliogràfica i Documental ‘Margalló del Balcó', 1993.
* Panisello, Josep; Beltran i Cavaller, Joan S. Cruïlla : curs de llengua. Benicarló : Alambor, 2002. (Biblioteca Llengua i país ; 6)
* Panisello, Josep; Beltran i Cavaller, Joan S. Aïnes : Exercicis de llengua i claus de correcció. Benicarló: Alambor, 2002. (Biblioteca Llengua i país ; 7)

## Referències

* ↑ Beltran, Joan. «Necrologies». IEC. [Consulta: 12 novembre 2020].
* ↑ Beltran i Cavaller, Joan S. (Joan Salvador), 1933-. Cruïlla : curs de llengua ; Aïnes : exercicis de llengua i claus de correcció. Benicarló: Alambor, 2002. ISBN 84-932610-0-9.
* ↑ Beltran i Cavaller, Joan S.; Panisello, Josep. Aïnes: exercicis de llengua i claus de correcció. Benicarló: Associació Cultural Alambor, 2002. ISBN 978-84-932610-1-6.
* ↑ Beltran i Cavaller, Joan S.; Panisello, Josep. Cruïlla: curs de llengua. Benicarló: Associació Cultural Alambor, 2002. ISBN 978-84-932610-0-9.
* ↑ «VilaWeb - El Punt». [Consulta: 7 novembre 2020].
* ↑ «Recuperades les Jornades In Memoriam de Josep Panisello a Jesús». [Consulta: 7 novembre 2020].
* ↑ «Homenatge a Josep Panisello a Jesús». Ajuntament de Tortosa, 31-03-2008. [Consulta: 9 novembre 2020].
# Fort Branch

Fort Branch és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2005 tenia 3.420 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fort Branch tenia 2.320 habitants, 985 habitatges, i 647 famílies. La densitat de població era de 1.210,5 habitants/km².
Dels 985 habitatges en un 31,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,2% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 34,3% no eren unitats familiars. En el 30,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,5% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 16,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.964$ i la renda mediana per família de 46.397$. Els homes tenien una renda mediana de 34.125$ mentre que les dones 21.314$. La renda per capita de la població era de 17.180$. Entorn de l'1,6% de les famílies i el 4,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fort Branch». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fort Branch». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sesostri, re d'Egitto

Sesostri, re d'Egitto és una òpera de Domènec Terradellas estrenada el 1751 a Roma amb un èxit considerable. Aquesta òpera és una fita important dins la història de l'òpera a Catalunya perquè és la primera òpera d'un autor català estrenada a Catalunya, concretament al Teatre de la Santa Creu de Barcelona l'agost de 1754.
L'argument es basa en la figura del llegendari rei Sesostris, tal com apareix en les Històries d'Hèrodot, i en la recuperació del tron que fa Sesostris, que l'usurpador Amasis creia mort en haver assassinat el seu pare quan ell era un nen. Criat pel cortesà Fanetis, aquest l'envia a la cort, amagat sota el nom d'Osiris, fill d'Amasis que aquest no ha vist mai. Pensant que és el seu fill i que ha mort Sesostris, Amasis li ordena que comuniqui la mort d'aquest a la seva mateixa mare, Nitocris, esposa de l'anterior rei. La reina, que no sap que el missatger és son fill, planeja l'assassinat d'Ossiris/Sesostris. A més, la subtrama amorosa fa que Sesostris estigui enamorat d'Artènix (Artenice), filla de Fanetis, però que Amasis també se n'enamori i la demani en matrimoni per al seu suposat fill; com que Artènix tampoc no coneix la identitat reial de Sesostris, la confusió és contínua. Finalment, Sesostris fa empresonar Amasis i recupera el tron, amb la joia de Nitocris i Artènix, que serà la seva muller.
L'òpera segueix el model d'òpera italiana de l'època, amb una simfonia en tres temps (allegro-lento-allegro) i un seguit d'àries da capo (fins a dinou), la majoria de ritme viu i gran virtuosisme per a la veu; només hi ha dos números de conjunt: un tercet en començar el tercer acte i un concertant final amb tots els personatges llevat d'Amasis. L'orquestració, en la línia del moment, incorpora alguns moments de gran brillantor i un encertat acompanyament de les fustes.
És l'única òpera de Tarradelles estrenada a Barcelona. La representació devia tenir una solemnitat notable, ja que la dedicatòria del llibret va adreçada a la marquesa de la Mina, muller del capità general.
La seva estrena en temps moderns va tenir lloc l'11 de desembre de 2010 a l'Auditori de Barcelona, tot i que en versió de concert i sense els recitatius, que s'inclouen en l'enregistrament que es va fer en CD durant la setmana prèvia, a càrrec de la Reial Companyia d'Òpera de Cambra de Barcelona.

## Referències

* ↑ Alier Aixalà, Roger. L'òpera a Barcelona. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1979. ISBN 8472831655.
# Sufix

Un sufix és un tipus de morfema que s'afegeix al final d'una paraula en els fenòmens de derivació i flexió. A diferència d'altres morfemes gramaticals, el sufix pot canviar la categoria morfològica de la paraula a la qual s'adjunta i acostuma a afegir un matís que canvia també el seu significat. Un exemple de sufix en català seria «-eta», que afegeix el sentit de diminutiu, com a casa-caseta o «-itzar», que converteix «útil» en el verb «utilitzar».

## Referències

* ↑ «Sufix». GEC. [Consulta: 17 desembre 2023].

## Vegeu també

* Afix
* Prefix
* Llista de prefixos
* Llista de sufixos

## Enllaços externs

Viccionari
* Derivació. Esborrany de la Gramàtica Catalana de l'Institut d'Estudis Catalans Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* Afixos lèxics i valoratius. Esborrany de la Gramàtica Catalana de l'Institut d'Estudis Catalans Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine.
* Sufixos fòssils del català, Jordi Bruguera
# Falaj al-Mualla

Falaj al-Mualla és la segona ciutat de l'emirat de Umm al-Qaiwain als Emirats Àrabs Units. És un oasi que ocupa la vall d'Al-Batha, format per diversos llogarets gairebé units, amb una població estimada d'uns 4.200 habitants.
Fou fundada per Abdullah ibn Rashid al-Mualla a començaments del segle xix, i va construir a la zona torres defensives per protegir la vila sobretot dels atacs del nord (dels Qasimi de Ras al-Khaimah), i per la protecció de l'aigua que era abundant a la zona a diferència de la resta de l'emirat, amb petits estanys i rierols.
L'oasi s'estén de les fonts de Falaj o Falaaj fins Al-Shareaa, lloc on l'aigua brulla des de la terra sempre amb el mateix cabal. L'aigua permet l'explotació agrícola. La ciutat està comunicada amb una carretera amb la capital de l'emirat, carretera que recorre la vall; al final de la vall en direcció a Umm al-Qaiwan, hi ha el circuit de camells d'Al-Labsa.

## Referències

* ↑ «Falaj Al Mualla, United Arab Emirates». city-facts.com. [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ Potts, D.T. «Four Seasons of Excavation at Tell Abraq (1989-1993)». Proceedings of the Seminar for Arabian Studies, 23, 1993, pàg. 117–126. ISSN: 0308-8421.
* ↑ Shoup, John A. The History of the United Arab Emirates (en anglès). Bloomsbury Publishing USA, 2021-11-05. ISBN 979-8-216-09825-6.
* ↑ Doe, Brian; de Cardi, Beatrice «ARCHAEOLOGICAL SURVEY IN SOUTHERN RAS AL-KHAIMAH, 1982 - Preliminary Report». Proceedings of the Seminar for Arabian Studies, 13, 1983, pàg. 31–35. ISSN: 0308-8421.
# Beisbol als Jocs Olímpics d'estiu de 1956

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 celebrats a la ciutat de Melbourne (Austràlia) es disputà una prova de beisbol com a esport de demostració dins el programa oficial dels Jocs. L'únic partit disputat es realitzà el dia 1 de desembre de 1956 al Melbourne Cricket Ground.

## Comitès participants

Hi participaren 35 jugadors de 2 comitès nacionals diferents:
* Austràlia (16)
* Estats Units (19)

## Resultats

| Equip | | Equip |
| Estats Units | 11 - 5 | Austràlia |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Baseball at the 1956 Summer Olympics». [Consulta: 16 desembre 2024].
# Malaltia tropical

Les malalties tropicals són malalties infeccioses que són prevalents o úniques de les regions tropicals i subtropicals. Les malalties són menys prevalents en climes temperats, en part a causa de la presència d'una estació freda que obliga els artròpodes a hivernar, cosa que en controla la població. Els insectes com els mosquits i les mosques i els aràcnids com les paparres són de molt els portadors més habituals d'aquestes malalties. A aquests insectes els anomenem vectors, i poden transportar un paràsit, un bacteri o un virus que sigui infecciós per als éssers humans i animals. La majoria de les vegades la malaltia es transmet per la picada d'un artròpode que fa que es transmeti l'agent infecciós a través de l'intercanvi de sang per via subcutània.
L'exploració humana dels boscos tropicals, la desforestació, l'augment de la immigració i l'augment dels viatges aeris internacionals i el turisme a les regions tropicals ha conduït a un augment en la incidència d'aquestes malalties.

## Malalties tropicals desateses

Són un grup de malalties prevalents en àrees tropicals. Aquest grup de malalties reben molta menys atenció mediàtica que la sida, la tuberculosi i la malària. S'estima que les malalties desateses causen entre 500.000 i 1.000.000 de morts cada any. Tot i que existeixen tractaments preventius o curatius per a moltes d'aquestes malalties, no solen estar generalment disponibles en països poc desenvolupats.
Set d'aquestes malalties són produïdes per helmints (infeccions parasitàries produïdes per cucs): ancilostomosi, tricuriosi, ascariosi, esquistosomosi, dracunculosi, oncocercosi, filariosi limfàtica; tres són infeccions protozoàries: leishmaniosi, tripanosomosi africana, i malaltia de Chagas; tres més són bacterianes: lepra, tracoma, i úlcera de Buruli.
Nou d'aquestes malalties (les 7 infeccions per helmints, la lepra i el tracoma) es poden prevenir o curar amb tractaments molt eficaços. La filtració de l'aigua pot reduir la dracunculosi. Les mosquiteres tractades amb insecticides poden acabar, per menys d'un euro a l'any per cada tractament, amb la filariosi limfàtica i també reduir la malària. Exceptuant la dracunculosi, totes les malalties produïdes per helmints es poden controlar amb medicaments.

## Referències

* ↑ "Guns, Germs, and Steel" by Jared Diamond
* ↑ Deforestation Boosts Malaria Rates, Study Finds
* ↑ UK 'faces tropical disease threat', BBC News
# Doctor Atomic

Doctor Atomic és una òpera del compositor nord-americà contemporani John Adams, amb llibret de Peter Sellars. Es va estrenar a l'Òpera de San Francisco l'1 d'octubre de l'any 2005. L'obra se centra en l'estrès i l'ansietat als quals estava sotmès l'equip que treballava al laboratori de Los Alamos per crear la primera bomba atòmica.
L'obra se entra en els agents clau del Projecte Manhattan, especialment en J. Robert Oppenheimer, així com en Kitty Oppenheimer, l'esposa de Robert, i l'ansietat que li generava a ella el projecte del seu marit.
Doctor Atomic té un estil similar al d'altres òperes anteriors d'Adams, com ara Nixon in China i The Death of Klinghoffer, que consisteixen en la indagació de les personalitats que havien participat en incidents històrics, més que no pas en la recreació d'aquests incidents.

## Llibret

La majoria del text de l'òpera és una adaptació de documentació governamental classificada dels EUA i de comunicacions entre els científics, els oficials del govern i el personal militar que van participar en el projecte. Entre els altres textos emprats hi ha poemes de Charles Baudelaire i Muriel Rukeyser, els Holy Sonnets de John Donne, cites del Bhagavad Gita, i una cançó tradicional tewa.

## Enregistraments

* 2008: DVD/Blu-ray amb Gerald Finley com a J. Robert Oppenheimer; director: Lawrence Renes; Netherlands Philharmonic Orchestra and Chorus; Studio: Opus Arte.
* 2012: Grammy Award al millor enregistrament d'òpera, amb Gilbert, Finley, Cooke, Fink, Glenn, Metropolitan Opera, 2008 Sony.

## Referències

* ↑ "The Met in HD, Doctor Atomic, 2008". Timothy Robson, 1 desembre 2013

## Enllaços externs

* Web oficial de Doctor Atomic Arxivat 2019-12-07 a Wayback Machine.
* Llibret
# Teuzzone

Teuzzone és una òpera composta per Antonio Vivaldi el 1719, amb llibret d'Apostolo Zeno de 1706, que es va representar per primer cop al Teatro Arciducale de Màntua. És la dotzena òpera del compositor.
Teuzzone és l'òpera més exòtica del compositor i una de les més desconegudes, malgrat les fascinants àries que la integren. L'acció té lloc a la capital de l'Imperi Xinès, en una època imprecisa. El príncep Teuzzone és l'hereu legítim del difunt emperador. Però Zidiana, la vídua d'aquest, intriga amb el governador Cino i el general Sivenio per prendre-li el poder. La rivalitat entre els personatges és el que acabarà desmuntant la trama i, per tant, portant el príncep al poder.

## Referències

* ↑ «Informació de l'òpera». Gran Teatre del Liceu. Arxivat de l'original el 7 de novembre 2016. [Consulta: 6 novembre 2016].
Òperes d'Antonio Vivaldi :
Ottone in villa (1713)
Orlando finto pazzo (1714)
Nerone fatto Cesare (1715)
Arsilda, regina di Ponto (1716)
La costanza trionfante (1716)
L'incoronazione di Dario (1717)
Tieteberga (1717)
Armida al campo d'Egitto (1718)
Scanderbeg (1718)
Teuzzone (1719)
Tito Manlio (1719)
La verità in cimento (1720)
La Silvia (1721)
Ercole su'l Termodonte (1723)
Dorilla in Tempe (1726)
Farnace (1727)
Orlando furioso (1727)
Siroe, re di Persia (1727)
Ipermestra (1727)
Rosilena ed Oronta (1728)
Atenaide (1729)
Argippo (1730)
La fida Ninfa (1732)
Motezuma (1733)
L'Olimpiade (1734)
Bajazet (1735)
Griselda (1735)
L'Adelaide (1735)
Catone in Utica (1737)
Rosmira (1738)
L'oracolo in Messenia (1738) :
Llista d'obres de Vivaldi :
# The Duenna

The Duenna (en anglès, La propietària) és una òpera composta el 1947 pel compositor català Robert Gerhard.

## Història i context

Única òpera de Gerhard, va tenir diversos intents de presentació, però a causa del baix pressupost no es van assolir. Un dels llocs on es volia representar per primer cop va ser al Festival de la Societat Internacional de Música Contemporània d'Amsterdam el 1948.
Finalment, l'òpera es va estrenar en forma de concert al Camden Theatre l'any 1949, amb l'Orquestra de la BBC de Londres, dirigida per Stanford Robinson, en anglès. Després, es va interpretar al Covent Garden.
El 1951 es va anunciar en forma escenificada per al Festival de la Societat Internacional de Música Contemporània de Wiesbaden, però finalment Gerhard, que hi assistia, es va haver de conformar amb què fos novament cantada només en forma de concert, traduïda en aquest cas a l'alemany.
Trenta anys després, el 1992, The Duenna va ser estrenada finalment a escala mundial en forma d'òpera al Teatro de la Zarzuela de Madrid i al Liceu de Barcelona. L'òpera va ser enregistrada per primer cop, entre el maig i juny de l'any 1996, al Royal Concert Hall de Nottingham sota la direcció d'Antoni Ros-Marbà.

## Argument

Robert Gerhard va utilitzar com a llibret el text en anglès The Duenna, or The Double Elopement de Richard Brinsley Sheridan, del qual ja s'havia compost una òpera còmica en tres actes al segle xviii per Thomas Linley i el fill d'aquest. També, entre els anys 1940-1941, Prokófiev va escriure una Duenna, òpera que duu el subtítol Casament en un monestir.

### Acte I

Escena 1-"Un carrer davant de la casa de Don Jerome, a Sevilla".
Escena 2- "Una cantonada"
Escena 3- "Una cambra a casa de Don Jerome"
Escena 4- "Una plaça de Sevilla"

### Acte II

Escena 1- "Habitació de la casa de Don Jerome"
Escena 2- "Habitació petita a la casa d'Isaac"
Escena 3- "Una altra habitació a casa d'Isaac"

### Acte III

Escena 1- "El locutori d'un priorat"
Escena 2- "Habitacions nobles de la casa de Don Jerome"

## Anàlisi musical

L'òpera The Duenna, té un format tonal, centrat en l'escala de mi major, amb modulacions i jocs de contrasts tonals, i melodies que busquen el drama.
En les parts dialogades l'orquestra desenvolupa textures i contrapunt de temes que sovint creen unes dissonàncies semblants al llenguatge d'Alban Berg o Luigi Dallapiccola. L'òpera fou revisada a mitjan anys 1950 sense arribar a ser estrenada.
El 1992 va ser de nou revisada i retocada de cara a una escenificació per David Drew, el qual va tenir-ne cura de la partitura.

## Referències

* 1 2 Monferrer Catalán, Luis. Odisea en Albión: los republicanos españoles exiliados en Gran Bretaña 1936-1977 (en castellà). 2007. Madrid: Ediciones de la Torre, diciembre de 2007, p. 521. ISBN 978-84-7960-386-0.
* 1 2 Alier, Roger «The Duenna, de Robert Gerhard». Òpera actual- año I número 2, 01-01-1992, pàg. 11.
* ↑ García del Busto, José Luis «Olvido reparado». Ritmo-Año LXVIII número 689, 01-07-1997, pàg. 85.
* ↑ Alier, Roger «The Duenna, de Robert Gerhard». Ópera actual-año I número 2, 01-01-1992, pàg. 13.
# Assemblea d'Extremadura

L'Assemblea d'Extremadura o Asamblea de Extremadura és la institució d'autogovern de la Comunitat Autònoma d'Extremadura que representa al poble extremeny a través dels diputats (65 en l'actualitat, 36 per la província de Badajoz i 29 per la de Càceres) escollits mitjançant sufragi universal, secret i directe pels ciutadans. Té la seu en l'antic Hospital San Juan de Déu, a Mèrida. El seu actual president és Fernando Jesús Manzano Pedrera.
A l'Assemblea d'Extremadura li correspon la potestat legislativa de la Comunitat Autònoma, nomena d'entre els seus membres al President de la Junta d'Extremadura o a la taula de l'Assemblea, així com la de promoure i controlar l'acció de la Junta de Extremadura, l'aprovació dels Pressupostos de la Comunitat Autònoma, entre d'altres.

## Llista de Presidents de l'Assemblea d'Extremadura

* I Legislatura (1983): Pablo Castellano Cardalliaguet (PSOE)
* I Legislatura (1983-1987) Antonio Vázquez López (PSOE)
* II Legislatura (1987-1991) Antonio Vázquez López (PSOE)
* III Legislatura (1991-1995) Antonio Vázquez López (PSOE)
* IV Legislatura (1995-1997) Maria Teresa Rejas Rodríguez (IU)
* V Legislatura (1997-1999) Manuel Veiga López (PSOE)
* VI Legislatura (1999-2003) Manuel Veiga López (PSOE)
* VI Legislatura (1999-2003) Manuel Veiga López (PSOE)
* VII Legislatura (2003-2007) Federico Suárez Hurtado (PSOE)
* VIII Legislatura (2007-2011) Juan Ramón Ferreira Díaz (PSOE)
* IX Legislatura (2011-2015) Fernando Jesús Manzano Pedrero (PP)

## Composició de l'Assemblea

Des del 21 de juny del 2011, la càmera està composta per tres Grups Parlamentaris:
* Grup Parlamentari Popular : 32 diputats.
* Grup Parlamentari Socialista: 30 diputats.
* Grup Parlamentari d'Esquerra Unida: 3 diputats.

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 524. ISBN 84-930048-0-4.

## Vegeu també

* Parlament Autonòmic

## Enllaços externs

* Assemblea d'Extremadura