OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Daniel Freixes i Melero

Daniel Freixes i Melero (Barcelona, 1946) és un arquitecte català, especialista en la rehabilitació d'espais arquitectònics i en el disseny d'espais efímers.

## Biografia

Va néixer el 1946 a la ciutat de Barcelona. La seva activitat professional se centra en el despatx d'arquitectes "Varis Arquitectes", al costat de Vicente Miranda, Eulàlia González i Vicenç Bou.
L'any 2001 fou guardonat amb el Premi Nacional de Disseny, concedit pel Ministeri de Ciència i Tecnologia i la Fundació BCD (Barcelona Centre de Disseny), per la realització, entre d'altres, del projecte museogràfic del Museu de la Pesca de Palamós. L'any 2007 ha estat guardonat amb el Premi Nacional d'Arquitectura i Espai Públic concedit per la Generalitat de Catalunya pel Museu de les Mines de Gavà. Ha dissenyat la roda panoràmica Giradabo del Parc d'Atraccions del Tibidabo (Barcelona). L'abril de 2015 s'encarregar de l'obra d'execució del seu projecte arquitectònic del Museu Casteller de Catalunya a Valls.

## Obra artística

Entre les seves obres destaquen el Parc del Clot, la Facultat de Ciències de la Comunicació de la Universitat Ramon Llull, la cocteleria Zsa-Zsa a Barcelona, el Museu de la Pesca de Palamós i l'Espai del Peix, a Palamós, el parc temàtic Felifonte a Tàrent (Itàlia), un conjunt d'habitatges plurifamiliars a Barcelona (en col·laboració amb Virgínia Figueras) i un altre a Reus (en col·laboració amb Josep Llobet). Així mateix també ha desenvolupat les exposicions "Cent anys a Barcelona: Mariscal al moll de la Fusta" i "El Dublín de James Joyce" a Barcelona, els muntatges multimèdia "¡Tierra!" al Pavelló de la Navegació de l'Exposició Universal de Sevilla de 1992 i "El món de Cister a Catalunya" al Monestir de Santes Creus,
Així mateix també ha treballat en els projectes de remodelació del Parc d'Atraccions Tibidabo de Barcelona (en col·laboració amb Eulàlia Bosch), el Museu de la Música de Barcelona (en col·laboració amb Rafael Moneo i Andreu Arriola), el Museu de les Mines Arqueològiques de Gavà, el Museu de la Vida Rural de l'Espluga de Francolí, el VINSEUM Museu de les cultures del vi de Catalunya a Vilafranca del Penedès, el Museu del Parc de la Prehistòria de Teberga (Astúries) i el nou Conservatori Superior de Música del Liceu de Barcelona.
Així mateix ha participat activament en el desenvolupament del Centenari de l'Institut d'Estudis Catalans mitjançant la realització d'una exposició, i des de 2015 es construeix a la ciutat de Valls Món Casteller. Museu Casteller de Catalunya, nou equipament cultural i turístic a partir del projecte arquitectònic de Freixes.

## Referències

* 1 2 «Daniel Freixes i Melero». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Premios Nacionales de Diseño 2001» (en castellà). Idi.mineco.gob.es, 2001. [Consulta: maig 2016].
* ↑ «El centre d’art incorpora el nom de l’arquitecte i li dedica un nou recorregut amb noves tecnologies». , 01-10-2015.
# Daniel Giger

Daniel Giger (Berna, 13 d'octubre de 1949) és un tirador d'esgrima suís, ja retirat, especialista en espasa, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on disputà dues proves del programa d'esgrima. En la prova d'espasa per equips guanyà la medalla de plata, mentre en la d'espasa individual quedà eliminat en quarts de final. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, guanyà la medalla de bronze en la prova d'espasa per equips. Durant la cerimònia de clausura d'aquests Jocs fou l'encarregat de dur la bandera suïssa. El 1984, a Los Angeles, disputà, sense sort, els seus tercers i darrers Jocs Olímpics.
En el seu palmarès també destaquen sis medalles al Campionat del món d'esgrima, quatre de plata i dues de bronze, entres les edicions de 1970 i 1983.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Daniel Giger». [Consulta: 5 setembre 2023].
# Daniel Müller

Daniel Müller (Suïssa, 29 de maig de 1965) és un jugador de cúrling suís, ja retirat, que va competir a finals del segle XX.
El 1998 va guanyar la medalla d'or en la competició de cúrling als Jocs Olímpics d'Hivern de Nagano.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Daniel Müller». [Consulta: 14 desembre 2024].
# Daniel Petrov

Daniel Bozhilov Petrov (en búlgar, Даниел Божинов Петров; Varna, 8 de setembre de 1971) és un boxejador búlgar.
Va participar en dos Jocs Olímpics d'Estiu, en els quals va obtenir dues medalles, una plata a Barcelona 1992 i un or a Atlanta 1996, totes dues en el pes minimosca.
Va guanyar quatre medalles al Campionat Mundial de Boxa Aficionat entre els anys 1991 i 1997, i tres medalles al Campionat Europeu de Boxa Aficionat entre els anys 1991 i 1996.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1992 | Barcelona (Espanya) | 2 | 48 kg |
| 1996 | Atlanta (Estats Units) | 1 | 48 kg |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1991 | Sydney (Austràlia) | 3 | 48 kg |
| 1993 | Tampere (Finlàndia) | 2 | 48 kg |
| 1995 | Berlín (Alemanya) | 1 | 48 kg |
| 1997 | Budapest (Hongria) | 3 | 48 kg |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1991 | Göteborg (Suècia) | 3 | 51 kg |
| 1993 | Bursa (Turquia) | 1 | 48 kg |
| 1996 | Vejle (Dinamarca) | 1 | 48 kg |

## Referències

* ↑ «Daniel Petrov». the-sports.org (anglès)
# Daniel Rebillard

Daniel Rebillard (Tournan-en-Brie, Sena i Marne, 20 de desembre de 1948) és un ciclista francès, ja retirat, que fou professional entre 1969 i 1974. És fill del també ciclista Pierre Rebillard.
Com a ciclista amateur va prendre part en els Jocs Olímpics de Mèxic de 1968, en què va guanyar la medalla d'or en la prova de persecució individual, per davant Mogens Jensen i Xaver Kurmann. En la persecució per equips quedà eliminat en quarts de final. Com a professional destaca el campionat nacional de persecució de 1973.
El pavelló poliesportiu de Lentilly, inaugurat el dia13 de desembre de 2008, porta el seu nom.

## Palmarès

* 1968
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic en persecució individual
* 1970
** Promotion Pernod
* 1973
** Campió de França de persecució

### Resultats al Tour de França

* 1974. 77è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «REBILLARD Daniel». [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Daniel Rébillard». [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ «Inauguration de la salle des sports de Lentilly - ACL». [Consulta: 12 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Daniel Rebillard a sitiodeciclismo.net
# Daniel Remón Magaña

Daniel Remón Magaña (Madrid, 1983) és un dramaturg, guionista. novel·lista i director de cinema espanyol. Al costat del seu germà, Pablo Remón, ha escrit els guions de les pel·lícules Casual Day i Cinco metros cuadrados. A més, al costat del seu germà i a Benito Zambrano ha escrit el guió d' Intemperie.

## Bibliografia

En l'obra de Daniel Remón hi ha situacions recurrents, com els animals, que serveixen d'inici en les seves històries.

### Obra dramàtica

* El diablo (2017). Editat per l'Instituto Nacional de Artes Escénicas y de Teatro.
* Muladar (2014). Escrit amb Pablo Remón.

### Novel·la

* Literatura (2021). Editorial Seix Barral.

### Guió

* Historias para no dormir - Episodi 1 El doble (2021)
* Casual Day (2017) (Amb Pablo Remón)
* Cinco metros cuadrados (2011) (Amb Pablo Remón)
* Intemperie (2019) (Amb Pablo Remón i Benito Zambrano)

## Premis
### Premis Goya

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2019 | Millor guió original | Intemperie | Guanyador |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2008 | Millor guió original | Casual Day | Guanyador |

### Altres premis

* Premi Calderón de la Barca (2017) per la seva obra El diablo.

## Referències

* ↑ Carrasco, Jesús «El Goya a Mejor Guion Adaptado, en palabras de Jesús Carrasco y Benito Zambrano» (en castellà). , 20-03-2020, p. Premios Goya [Consulta: 15 diciembre 2021].
* ↑ «4 Medallas CEC 2008 para Casual Day». LaHiguera.net, 29 enero 2009. [Consulta: 9 juliol 2022].
* ↑ El País «Daniel Remón, Ganador del Premio Calderón de la Barca 2017» (en castellà). , 22-06-2017 [Consulta: 15 diciembre 2021]. Arxivat 2021-04-21 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Contexto Teatral
# Dargaud

Dargaud és una empresa editorial francesa de còmic, amb seu al 18è arrondissement de París fundada per Georges Dargaud el 1936 i va publicar els seus primers còmics a partir del 1943. Va ser una de les impulsores del còmic francès en la dècada de 1960, actuant com a contrapunt de l'embranzida de les editorials belgues.

## Història

Inicialment, Dargaud va publicar novel·les per a dones. El 1948, va començar Line, una "revista per a dones elegants", així com una edició francesa de la belga Revista Tintín.
El 1960, Dargaud va comprar la revista setmanal Pilote, creada dos anys enrere per diversos referents de la historieta gal·la, i de la qual van sortir obres com Astèrix, Iznogud, Aquil·les Taló i Blueberry entre moltes altres, a René Goscinny, Albert Uderzo i Jean-Michel Charlier. Goscinny va continuar com a editor de la revista, i Charlier va ser editor d'àlbum de còmics durant un període. L'octubre de 1961, Dargaud va publicar el primer àlbum d'Asterix, convertida temps després en la sèrie de còmics francesa de més èxit mundial, l'editorial es va dedicar a vendre àlbums amb els personatges més emblemàtics de la revista, anteriorment publicats a Spirou. Pilot es va mantenir als quioscos fins a l'octubre de 1989.
El 1960, Dargaud va prendre el control de la revista d'historieta Pilote Gràcies a les vendes del primer àlbum d'Astèrix el Gal.
Va ser l'editora de la revista de còmics Pilote, apareguda el 1959. Posteriorment, va crear nombroses col·leccions d'àlbums amb els personatges de la revista.
El 2008, Dargaud va fundar l'agència de drets estrangers Mediatoon Licensing, i el 2015 es va unir amb altres dotze actors europeus de l'edició de còmics per crear Europe Comics, una iniciativa digital cofinançada pel programa Creative Europe de la Comissió Europea.
El 2014, Dargaud va adquirir els actius del ja desaparegut Moonscoop Group, que inclou els drets de sèries com Hero: 108 i Code Lyoko.

## Selecció d'obres publicades

* Asterix - Albert Uderzo i René Goscinny
* Barbe rouge - Jean-Michel Charlier, Victor Hubinon etc.
* Blacksad - Juan Diaz Canales i Juanjo Guarnido
* Blacke et Mortimer - Edgar Pierre Jacobs etc.
* Blueberry - Jean-Michel Charlier, Jean Giraud etc.
* Lucky Luke - Morris, René Goscinny etc. (joint venture entre Lucky Productions i Dargaud)
* Tanguy et Laverdure - Jean-Michel Charlier, Albert Uderzo, Jijé etc.
* XIII - Jean Van Hamme i William Vance

## Referències

* ↑ "Mencions legals Arxivat 2011-04-07 a Wayback Machine.." Dargaud. Recuperat l'1 de maig de 2011. "15/27 rue Moussorgski 75018 Paris"
* ↑ «DANS LE RETRO. Quand "Le Parisien" s'est renommé "Le Lutécien"». Le Parisien, 22-10-2015.
* ↑ «Pilote ou la naissance d'un art ?». Le journal de l'école de Paris du management, 2011/4, nº90, , pàg. 23-29.
* ↑ «htm Pilot o la naissance d'un art ?». El journal de l'escola de Paris du management, pàg. 23-29.
* ↑ «Creative Europe Project Results: Europe Comics». Creative Europe. [Consulta: 3 març 2017].
* ↑ «Moonscoop». Code Lyoko. [Consulta: 9 setembre 2019].

## Vegeu també

* Còmic francobelga

## Enllaços externs

* Lloc web de Dargaud
# Buffalo (Indiana)

Buffalo és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 672 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Buffalo tenia 672 habitants, 264 habitatges, i 196 famílies. La densitat de població era de 108,6 habitants per km².
Dels 264 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,9% hi vivien parelles casades, en un 4,9% dones solteres, i en un 25,4% no eren unitats familiars. En el 18,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 18,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.583 $ i la renda mediana per família de 40.446 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.609 $ mentre que les dones 14.423 $. La renda per capita de la població era de 15.062 $. Entorn del 3,7% de les famílies i el 10,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Buffalo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Buffalo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# New Richland

New Richland és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 1.197 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Richland tenia 1.197 habitants, 483 habitatges, i 308 famílies. La densitat de població era de 770,3 habitants per km².
Dels 483 habitatges en un 28,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,9% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 36,2% no eren unitats familiars. En el 33,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 25,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.406 $ i la renda mediana per família de 46.339 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.081 $ mentre que les dones 22.500 $. La renda per capita de la població era de 18.106 $. Entorn del 2,3% de les famílies i el 4,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Richland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Richland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Sima Zhou

    En aquest nom xinès, el cognom és Sima (司馬).
Sima Zhou (227-283 EC) va ser un oficial administratiu de Cao Wei durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Sima Zhou era el sisè fill de Sima Yi. Sima Zhou hi va ser conegut entre la gent de Wei com el "General del Foc". Durant la campanya de Wei en contra l'estat de Wu Oriental, Sima es congregà amb 50.000 tropes, juntament amb la col·laboració de Wang Jun, i va forçar a Wu a rendir-se.

## Referències

* ↑ «Sima Zhou» (en anglès). [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ Guanzhong Luo. San Guo Yan Yi (en anglès). University of California Press, 1994, p. 869. ISBN 0520225031.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes
# XII Premis Días de Cine

Els XII Premis Días de Cine van ser atorgats pel programa de televisió Días de cine el 15 de gener de 2025. Els premis no tenen assignació econòmica, però no descarten «tenir-la en un futur».
L'entrega es va fer a l'Auditorio 400 Museu Reina Sofia. Els premis especials es van donar a conèixer en el darrer programa de l’any de Días de cine el 28 de desembre de 2024.

## Premiats

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor documental | Not a Pretty Picture | Martha Coolidge |
| Millor documental | Cap altra terra | Basel Adra, Yuval Abraham |
| Millor pel·lícula espanyola | La estrella azul | Javier Macipe |
| Millor actor espanyol | Eduard Fernández | El 47 |
| Millor actriu espanyola | Emma Vilarasau | Casa en flames |
| Millor pel·lícula internacional | La Chimera | Alice Rohrwacher |
| Millor actor internacional | Paul Giamatti | The Holdovers |
| Millor actriu internacional | Lubna Azabal | Amal |
| Millor pel·lícula d'animació | Rock Bottom | María Trénor |
| Millor música | Víctor Reyes | Escape |
| Premi del Públic | Rodrigo Cortés | Escape |
| Premi Ha Nacido una Estrella | Pepe Lorente | La estrella azul |
| Premi Somos Cine | Segundo premio | Isaki Lacuesta |
| Premi Vida en Sombras | En la alcoba del sultán | Javier Rebollo |
| Premi El Resplandor | Zoe Bonafonte | El 47 |
| Premi Elegidos para la gloria | Cecilia Bartolomé | per la seva carrera |
| Premi El futuro es mujer | Los destellos | Daniela Cajías |
| Premi Banda Aparte | La estafa del amor | Virginia García del Pino |

## Referències

* ↑ La gala del cine que aman los más cinéfilos: todo lo que pasó en los XII Premios Días de Cine, rtve.es, 16 de gener de 2025
* ↑ 'La estrella azul', de Javier Macipe, mejor película en los XII Premios Días de Cine, Infobae, 16 de gener de 2025
* ↑ ¡Luces, Cámara y Premios! Todo sobre los Días de Cine 2025, loslunesseriefilos.com

## Vegeu també

* XXX Premis Cinematogràfics José María Forqué

## Enllaços externs

* Gala de l'entrega de premis a rtve.es
# Pseudoscopelus paxtoni

Pseudoscopelus paxtoni és una espècie de peix de la família dels quiasmodòntids i de l'ordre dels perciformes.

## Etimologia

Pseudoscopelus prové dels mots grecs pseudes (fals) i skopelos (un peix llanterna), mentre que paxtoni fa referència a la figura de John Paxton en reconeixement de les seues aportacions al coneixement de la ictiofauna d'aigües fondes.

## Descripció

El cos, allargat, fa 22,8 cm de llargària màxima. 22-24 espines a les dues aletes dorsals i 21-23 radis tous a l'aleta anal. 11-13 radis tous a les aletes pectorals i 1 espina i 5 radis tous a les pelvianes. 36-38 vèrtebres (de les quals, 17-18 són preanals). Línia lateral no interrompuda i amb 79 - 82 escates.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí i batipelàgic (entre 893 i 1.223 m de fondària), el qual viu al Pacífic sud-occidental: des de les illes Chatham fins a l'oest de les dues principals illes de Nova Zelanda (entre 173°W fins a 167°E i entre 39°S fins a 48°S).

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és baix (18 de 100).

## Referències

* ↑ Lütken C. F., 1892. Spolia Atlantica. Scopelini Musei zoologici Universitatis Hauniensis. Bidrag til Kundskab om det aabne Havs Laxesild eller Scopeliner. Med et tillaeg om en anden pelagisk fiskeslaegt. Dansk. Vid. Selsk. Skr. (Ser. 6). Vol. 7 (núm. 6). 221-297.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Melo, M. R. S., 2010. A revision of the genus Pseudoscopelus (Lütken) (Chiasmodontidae: Acanthomorphata) with descriptions of three new species. Zootaxa, 2710: 1-78.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Romero, P., 2002. An etymological dictionary of taxonomy. Madrid (Espanya).
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ List of Deep-water Fishes for New Zealand - FishBase Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Prokofiev, A. M., 2011. Swallowerfishes (Chiasmodontidae) from the northwestern part of the Pacific Ocean and adjacent waters. Journal of Ichthyology. Vol. 51 (núm. 9): 695-716.
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# Adrià Trescents Ribó

Adrià Trescents Ribó (Guissona, Segarra 1919 - 2006) fou un religiós de l'Institut dels Germans de les Escoles Cristianes i educador català.
El 1935 s'inicià com a novici, cosa que li comportà en esclatar la guerra civil espanyola ésser internat en el vaixell-presó Maó i més tard reclutat en la lleva del biberó per a lluitar en la batalla de l'Ebre. Fet presoner per les tropes franquistes, fou internat el 1939 al camp de concentració d'Orduña fins a la fi del conflicte.
El 1940 fou professor de La Salle Bonanova del 1949 al 1957, alhora que feia catequesi entre les zones més deprimides de Sants i del Somorrostro. Del 1956 al 1965 fou director de la Salle Barceloneta; i fundador i director (1966-1969) de l'escola Proa al barri de Sant Roc de Badalona on s'integraven els nens gitanos i els paios. Del 1971 al 1974 fou director del Centre Ramon Albó de protecció de menors.
En els anys següents es dedicà a atendre persones sotmeses al món de la prostitució, a la presó, la sida o les drogoaddiccions. El 1996 va rebre la Creu de Sant Jordi en reconeixement de la seva tasca. Va morir d'una embòlia quan sortia d'una visita als reclusos de la presó de Lleida. La seva última voluntat fou donar el seu cos a la ciència.

## Obres

* Con mis hermanos marginados (1986) ISBN 978-84-7221-174-2. Ediciones San Pío X.
* El Educador de calle (1987) ISBN 8485351665/ISBN 9788485351664. Roselló Impressions. Conjuntament amb Faustino Guerau de Arellano i Tur
* Encuentros con el Dios de los marginados (1987) ISBN 978-84-7221-237-4. Ediciones San Pío X.
* Interrogantes desde los marginados (1989) ISBN 978-84-7221-255-8. Ediciones San Pío X.
* Orando con los marginados (1989) ISBN 978-84-7221-178-0. Ediciones San Pío X.
* Sonrisas de Dios entre los marginados (1990) ISBN 978-84-7221-282-4. Ediciones San Pío X.
* Gracias, Señor : desde la marginación (1993) ISBN 978-84-7221-301-2. Ediciones San Pío X.
* Historias de mi barrio (1993) ISBN 978-84-7221-306-7. Ediciones San Pío X.
* 200 jirones de vida difícil (1995) ISBN 978-84-7239-302-8. Editorial Monte Carmelo.
* En aquel (y en este) tiempo: homilías para esa "pobre gente" (1995) ISBN 978-84-7239-320-2. Editorial Monte Carmelo.
* Hermano Adriano: notas insignificantes en una vida significativa (2006, póstumo) ISBN 978-84-96588-19-6. Ediciones STJ.

## Enllaços externs

* Foro amb la notícia de la mort d'Adrià Trescents Arxivat 2007-02-13 a Wayback Machine.