OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agape

Agape és un gènere de lepidòpters ditrisis de la família dels erèbids (Erebidae), subfamília Aganainae.

## Espècies

El gènere Agape inclou dues espècies:
* Agape arctioides Butler, 1887
* Agape chloropyga (Walker, 1854)

## Referències

* 1 2 «BioLib - Agape» (en anglès). [Consulta: 25 octubre 2024].

## Enllaços externs

* «Agape Felder, 1874» (en anglès). [Consulta: 19 juny 2013].
* http://www.nhm.ac.uk/research-curation/research/projects/butmoth/search/GenusDetails.dsml?NUMBER=687.0
Viccionari
# Lansing (Kansas)

Lansing és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2006 tenia 10.705 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lansing tenia 9.199 habitants, 2.435 habitatges, i 1.913 famílies. La densitat de població era de 416,9 habitants/km².
Dels 2.435 habitatges en un 42,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 21,4% no eren unitats familiars. En el 18,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 38,5% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 7,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 184,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 60.994$ i la renda mediana per família de 65.639$. Els homes tenien una renda mediana de 36.326$ mentre que les dones 28.315$. La renda per capita de la població era de 21.655$. Entorn de l'1,9% de les famílies i el 2,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lansing». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lansing». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sonata per a piano núm. 2 (Beethoven)

La Sonata per a piano núm. 2 en la major, op. 2 núm. 2, és la segona de les tres Sonates op. 2 (amb la núm. 1 i la núm. 3) de Ludwig van Beethoven que va dedicar al seu mestre Franz Joseph Haydn. Dura aproximadament uns 22 minuts. D'ella, Tovey opina que és impecable en l'execució i totalment fora de l'abast de Haydn i Mozart en el pensament harmònic i dramàtic, excepte en el '"Finale".

## Moviments

La Sonata op. 2, núm. 2, consta de quatre moviments:
* Allegro vivace
* Largo appassionato
* Scherzo: Allegretto
* Rondo: grazioso

### I. Allegro vivace

El primer moviment és un allegro en forma sonata. El segon tema de l'exposició conté alguna modulacions complexes i una part important del desenvolupament es troba en la tonalitat de fa major, que es troba en relació de terceres amb la tònica, la major. Es troba a més en el desenvolupament una bella però difícil secció canònica. Després de la reexposició, el moviment finalitza de manera tranquil·la i sense codes.

### II. Largo appassionato

El Largo en la subdominant, re major, una de les poques ocasions en què Beethoven utilitza aquesta indicació. Es tracta d'un rondó amb una tornada que executa un baix stacatto en contrast amb els acords lírics.

### III. Scherzo: Allegretto

Un Scherzo breu i graciós en la major, el primer a ser indicat com a tal en la seva sèrie de 32 sonates, que conté un trio central en la menor.

### IV. Rondo: grazioso

En el darrer moviment, Beethoven aplica alguns procediments de la forma sonata al format del rondó tradicional. L'estructura general és ABACAB'AC'A. És un rondó bell, líric. En cada entrada, els arpegis que obren el moviment i es repeteixen (tornada) es tornen més elaborats. La secció C és de caràcter agitat i tempestuós, a l'estil Sturm und Drang. L'obra finalitza amb una simple successió de dos acords de sèptima i primera en el registre més greu i en piano (p).

## Referències

* ↑ Tovey, Beethoven, Encyclopædia Britannica Eleventh Edition
* ↑ Sonata per a piano núm. 2 (Beethoven) a Allmusic

## Enllaços externs

* Lectura d'András Schiff sobre la Sonata per a piano núm. 2.
* Enregistrament públic de la sonata a Musopen
# Regularització (matemàtiques)

En matemàtiques, estadística, finances, informàtica, particularment en aprenentatge automàtic i problemes inversos, la regularització és un procés que canvia la resposta del resultat per ser "més simple". Sovint s'utilitza per obtenir resultats per problemes mal plantejats o per evitar un sobreajust.
Tot i que els procediments de regularització es poden dividir de moltes maneres, la delimitació següent és especialment útil:
* La regularització explícita és regularització sempre que s'afegeix explícitament un terme al problema d'optimització. Aquests termes poden ser anteriors, penalitzacions o limitacions. La regularització explícita s'utilitza habitualment amb problemes d'optimització mal plantejats. El terme de regularització, o penalització, imposa un cost a la funció d'optimització per fer única la solució òptima.
* La regularització implícita és totes les altres formes de regularització. Això inclou, per exemple, l'aturada anticipada, l'ús d'una funció de pèrdua robusta i l'eliminació dels valors atípics. La regularització implícita és essencialment omnipresent en els enfocaments moderns d'aprenentatge automàtic, inclòs el descens de gradient estocàstic per a l'entrenament de xarxes neuronals profundes i mètodes de conjunt (com boscos aleatoris i arbres augmentats amb gradients).
En la regularització explícita, independentment del problema o model, sempre hi ha un terme de dades, que correspon a una probabilitat de la mesura i un terme de regularització que correspon a un a priori. En combinar ambdues utilitzant l'estadística bayesiana, es pot calcular una posterior, que inclou ambdues fonts d'informació i, per tant, estabilitza el procés d'estimació. Compartint ambdós objectius, es tria ser més addictiu a les dades o fer complir la generalització (per evitar un sobreajust). Hi ha tota una branca de recerca que s'ocupa de totes les regularitzacions possibles. A la pràctica, s'acostuma a provar una regularització específica i després es calcula la densitat de probabilitat que correspon a aquesta regularització per justificar l'elecció. També pot estar motivat físicament pel sentit comú o la intuïció.
En l'aprenentatge automàtic, el terme de dades correspon a les dades d'entrenament i la regularització és l'elecció del model o les modificacions a l'algorisme. Sempre es pretén reduir l'error de generalització, és a dir, la puntuació d'error amb el model entrenat en el conjunt d'avaluació i no les dades d'entrenament.

## Referències

* ↑ Kratsios, Anastasis . "Deep Arbitrage-Free Learning in a Generalized HJM Framework via Arbitrage-Regularization Data", 8, 2, 2020, pàg. . DOI: 10.3390/risks8020040 [Consulta: lliure]. «Term structure models can be regularized to remove arbitrage opportunities [sic?].»
* ↑ Bühlmann, Peter. Statistics for High-Dimensional Data, 2011, p. 9 (Springer Series in Statistics). DOI 10.1007/978-3-642-20192-9. ISBN 978-3-642-20191-2.
* ↑ Ye, Andre. «Exploring the Simple & Satisfying Math Behind Regularization» (en anglès). https://towardsdatascience.com/,+04-09-2020.+[Consulta: 15 agost 2023].
* ↑ «Deep Learning Book» (en anglès). www.deeplearningbook.org. [Consulta: 29 gener 2021].
# Béja

Béja (àrab: باجة, Bāja) és una ciutat de Tunísia, capital de la governació homònima, amb una població de 56.677 habitants i 62.303 habitants la municipalitat (2014). El seu territori abraça nombrosos llogarets i viles i amb part de la ciutat i les dependències s'han format dues delegacions: Béja Nord i Béja Sud, centrades a la ciutat.

## Etimologia

Sota el romans es deia Vaga (que vol dir ‘vaca lletera’ en llatí, però podria ser una paraula libico-púnica). Els àrabs la van anomenar Béja.

## Història

Ja existia en temps de Masinissa I i va arribar a la seva major gloria sota Jugurta, que en va fer el seu lloc principal de residència. Sota Septimi Sever va obtenir el dret municipal. Els vàndals la van malmetre, però els romans d'Orient la van reconstruir. Sota els amazics sanhadja va continuar prosperant. Amb la invasió dels Banu Hilal o hilàlides s'hi van instal·lar els Banu Riyah i hi va governar la família Banu Nizel. Sota els hàfsides la família més destacada foren els Kalchani, i sobretot Ahmed Kalchani i Amur Kalchani. En aquesta època hi va residir el cèlebre matemàtic andalusí Al-Qalassadí. Sota els otomans fou seu d'una guarnició de geníssers que hi van deixar descendents. Sota els beis, els personatges principals originaris de la ciutat foren Mohamed Touati, Messaoud Elmaghraoui, el poeta Mohamed Ech-Chefaï Ibn El-Kadhi, l'escriptor Elayyadhi El-Beji i l'historiador Mohamed Sghaïer Ben Youssef. El mercat de la ciutat era administrat directament per un representant del bei. La municipalitat es va crear per decret el 13 de juliol de 1887.

## Administració

És capital de la governació homònima, creada el 21 de juny de 1956 amb els antics caidats de Béja, Medjez El Bab i Téboursouk. El codi geogràfic de la governació és 21 (ISO 3166-2:TN-21).
A nivell de delegacions o mutamadiyyes, es divideix en dues, Béja Nord (21 51) i Béja Sud (21 52), dividides respectivament en catorze i nou sectors o imades.
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 21 11).

## Agermanaments

Està agermanada amb Beja (Portugal) des del 1996.

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 60-64. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 142. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* Béja - Lloc web oficial
# Sonata per a piano núm. 3 (Beethoven)

La Sonata para piano núm. 3 en do major, op. 2, núm. 3 és la darrera de les tres Sonates op. 2 de Ludwig van Beethoven, compostes en la mateixa època, 1795. En contraposició amb les altres dues sonates de l'opus 2 que tendeixen més cap a la música de cambra i el virtuosisme pianístic, la núm. 3 té una naturalesa més orquestral.

## Estructura

* Primer moviment de la Sonata per a piano núm. 3
La Sonata opus 2 núm. 3 consta de quatre moviments:
* I. Allegro con brio
* II. Adagio
* III. Scherzo: Allegro
* IV. Allegro assai

### I. Allegro con brio

El primer moviment, en do major, té la forma sonata i és el més llarg dels quatre moviments. El tema principal de l'exposició comença amb un trinat sobre la tercera do-mi que es repeteix tres vegades. Aquest primer motiu estarà sempre present, fins i tot en els altres tres moviments. Després d'aquest breu motiu ve una completa explosió que s'inicia en un subito fortissimo i acaba com comença, amb un abrupte final en fortissimo; aquests girs sobtats són típics de Beethoven. Es podria i, fins i tot pensar, que ell volia sorprendre al públic com ho feia Haydn en la Simfonia "La Sorpresa". El tema principal s'estén fins al compàs 26. Després de dues pauses (per a Beethoven els silencis són tan importants com les notes) s'inicia una frase en mode menor de 12 compassos, un tema expressiu i líric, que és al mateix temps el pont amb la següent secció. Aquí s'aconsegueixen uns nous efectes orquestrals. Les 16 notes següents són comparables amb un solo de piano sobre un tutti orquestral que correspondria als acords de la mà esquerra.
A continuació entra el segon tema en sol major, que porta al final de l'exposició i que conclou amb els motius ja coneguts i amb figures rítmiques en octaves. Al breu desenvolupament li segueix una aparent reexposició en re major, tonalitat que desapareixerà mitjançant una llarga modulació fins a arribar a la tònica, do major. Allà mateix comença la veritable recapitulació de la coda, que condueix al final. Està precedida per una cadència que porta a la tònica i, un altre cop, el final està marcat per les figures amb octaves.

### II. Adagio

La tonalitat d'aquest adagio és mi major. A primera vista, aquest moviment no té cap relació amb el primer moviment ni amb la resta de la sonata. Després de la recapitulació, retorna el tema principal i conclou amb una coda de sis compassos tot finalitzant el moviment en pianissimo.

### III. Scherzo: Allegro

Entre els compassos 33 i 39 sorgeix un conflicte modal; sembla que el to menor s'imposa, però en l'últim compàs es consolida el do major. Finalment, el moviment acaba amb la repetició del scherzo i la coda, que novament contrasta amb la resta del moviment.

### IV. Allegro Assai

L'últim moviment està en forma sonata.

## Referències

* ↑ Sonata per a piano núm. 3 (Beethoven) a Allmusic
# Aliança de l'Esquerra Verda Nòrdica

L'Aliança de l'Esquerra Verda Nòrdica (anglès Nordic Green Left Alliance) és una aliança de partits polítics nòrdics d'esquerres, fundada a Reykjavík (Islàndia) l'1 de febrer de 2004.
Els partits membres de la NGLA no pertanyen al Partit de l'Esquerra Europea, però la NGLA participa en els seus esdeveniments en qualitat d'observador. La major part dels europarlamentaris d'aquests partits participa en l'agrupació Esquerra Unida Europea-Esquerra Verda Nòrdica al Parlament Europeu, amb l'excepció dels europarlamentaris del Partit Popular Socialista danès, que formen amb el Partit Verd Europeu.

## Partits membres

| País | Partit | Diputats nacionals | Diputats nacionals | Diputats nacionals | Diputats nacionals | Eurodiputats | Eurodiputats |
| País | Partit | Escons | Darreres eleccions | Escons | Darreres eleccions | Escons | Darreres eleccions |
| Dinamarca | Esquerra Verda (Socialistisk Folkeparti) | 15 / 175 | 2022 | 15 / 179 | 2022 | 3 / 15 | 2024 |
| Dinamarca | Aliança Roja-Verda (Enhedslisten) | 9 / 175 | 2022 | 9 / 179 | 2022 | 1 / 15 | 2024 |
| Dinamarca | L'Alternativa (Alternativet) | 6 / 175 | 2022 | 6 / 179 | 2022 | 0 / 15 | 2024 |
| Faroe Islands | Partit Republicà (Tjóðveldi) | 6 / 33 | 2022 | 0 / 179 (0/2) | 2022 | - | - |
| Finlàndia | Aliança d'Esquerra (Vasemmistoliitto) | 11 / 200 | 11 / 200 | 11 / 200 | 2023 | 3 / 15 | 2024 |
| Groenlàndia | Comunitat Inuit (Inuit Ataqatigiit) | 12 / 31 | 2021 | 1 / 179 (1/2) | 2022 | - | - |
| Islàndia | Moviment d'Esquerra-Verd (Vinstrihreyfingin-grænt framboð) | 8 / 63 | 8 / 63 | 8 / 63 | 2021 | - | - |
| Noruega | Partit Socialista d'Esquerra (Sosialistisk Venstreparti) | 13 / 169 | 13 / 169 | 13 / 169 | 2021 | - | - |
| Noruega | Partit Roig (Rødt) | 8 / 169 | 8 / 169 | 8 / 169 | | | 2021 | - | - |
| Suècia | Partit de l'Esquerra (Vänsterpartiet) | 24 / 349 | 24 / 349 | 24 / 349 | 2022 | 2 / 21 | 2024 |

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
Organitzacions polítiques a nivell de la Unió Europea :
# Nolana

Nolana és un gènere de plantes amb flors suculentes que pertany a la subfamília Solanoideae, inclosa a la família solanàcia. Comprèn 85-89 espècies, són plantes natives d'Amèrica del Sud: 42-47 ho són de Xile. És l'únic gènere de la tribu Nolaneae. ;Sinònims : Alibrexia, Aplocarya, Bargemontia, Dolia, Gubleria, Leloutrea, Neudorfia, Osteocarpus, Pachysolen, Periloba, Rayera, Sorema, Teganium, Tula, Velpeaulia, Walberia, Zwingera
L'any 2015, les inusuals pluges ocorregudes a l'extremadament àrid desert d'Atacama van donar com a resultat la cobertura del paisatge del desert per flors de Nolana paradoxa (junt amb altres espècies florides de Rhodophiala rhodolirion, Bomarea ovallei i Calandrinia longiscapa.)

## Algunes espècies

* Nolana acuminata
* Nolana adansoni
* Nolana alba
* Nolana atriplicifolia
* Nolana crassulifolia
* Nolana humifusa
* Nolana paradoxa Lindl.
* Nolana prostrata
* Nolana reichei
* Nolana rupicola
* Nolana sedifolia
* Nolana tenella

## Referències

* ↑ «Dillon Lomas Solanaceae». Arxivat de l'original el 2007-07-13. [Consulta: 16 gener 2013].
* ↑ Cinco nuevas especies de Nolana (Solanaceae-Nolaneae) de Chile
* ↑ http://www.sacha.org/famil/nolana/NolanaChileHortsci05.pdf
* ↑ elperiodico.cat
# Consell Nacional de Províncies

El Consell Nacional de Províncies és la cambra alta del parlament de Sud-àfrica segons la constitució de 1997. Va reemplaçar a l'antic Senat, però és similar en què representa les províncies individuals i les àrees urbanes. Les votacions per a elegir els membres del Consell Nacional de Províncies són indirectes; els ciutadans voten pels membres dels parlaments provincials, i cadascun d'aquests parlaments nomena una delegació de deu membres per al Consell Nacional. La delegació, que inclou un premier, ha de reflectir la proporció de cada partit polític en el parlament provincial. Totes les nou províncies de Sud-àfrica tenen la mateixa representació en el Consell, sense importar llur població. Una delegació de l'Associació del Govern Local Sud-africà, pot assistir a les reunions del Consell Nacional, però no té dret a vot.
# Filomena Embaló

Filomena Araújo Embaló (Luanda, 1956) és una escriptora de Guinea Bissau d'origen angolès. Va ser la primera dona a Guinea Bissau que va publicar una novel·la.

## Biografia

Filomena Embaló va néixer a Luanda, Angola, el 1956. Els seus pares eren de Cap Verd. Es va traslladar a Guinea Bissau quan era adolescent, el 1975, i allí es va naturalitzar. Després, Embaló va estudiar economia a la Universitat de Reims, a França. Té un doctorat.
La guerra civil de 1998-1999 a Guinea Bissau va provocar una crisi d'identitat a Embaló, que ella explora a la seva primera novel·la, Tiara, publicada el 1999. La primera novel·la publicada per una dona bissau-guineana, Tiara tracta sobre les conseqüències del colonialisme en un país africà de ficció. Va ser publicat per l'Institut Camões de Moçambic.
Embaló, que escriu en portuguès, va publicar un recull de contes, Carta aberta, el 2005 i un recull de poesia, Coração cativo, el 2008.
També ha escrit articles a revistes i diaris sobre economia i literatura de Guinea Bissau.
Embaló és una àvida defensora dels drets de les dones a Guinea Bissau. Ha treballat com a funcionària al país i a l'estranger, en oenagés, inclosa la Unió Llatina abans de la seva dissolució el 2012, i com a diplomàtica.

## Obra

* 1999: Tiara (novel·la)
* 2005: Carta aberta (recull de contes)
* 2008: Coração cativo (poesia)

## Referències

* 1 2 3 4 «GENDERING THE NATION: WOMEN, MEN AND FICTION IN GUINEA-BISSAU» (en anglès). Universitat de Birmingham, 2014. [Consulta: 18 maig 2024].
* 1 2 3 4 5 «PROJECTO GUINÉ-BISSAU: CONTRIBUTO - 6 ANOS AO SERVIÇO DA GUINÉ-BISSAU E DOS GUINEENSES!» (en portuguès). didinho.org. [Consulta: 18 maig 2024].
* 1 2 «#100AFRICANWOMENWRITERS: 7. FILOMENA EMBALÓ» (en anglès). bookshybooks.com. [Consulta: 18 maig 2024].
* 1 2 «PARABÉNS FILOMENA EMBALÓ!» (en portuguès). didinho.org. [Consulta: 18 maig 2024].
* 1 2 de Almeida Nascimento, 2012, p. 29–47.
* ↑ «Tiara». WorldCat. [Consulta: 18 maig 2024].
* ↑ «Filomena Embaló: Tiara» (en anglès). The Modern Novel. [Consulta: 18 maig 2024].
* 1 2 «Filomena Embaló» (en portuguès). didinho.org. [Consulta: 18 maig 2024].
* ↑ «Filomena Embaló» (en anglès). The Modern Novel. [Consulta: 18 maig 2024].
* ↑ «Corps diplomatique accrédité auprès des Communautés européennes (1991)» (en francès). Unió Europea, 01-04-1991. [Consulta: 18 maig 2024].

## Bibliografia

* e Almeida Nascimento, Naira «Despojos da guerra, rastros de identidade: Alguns dilemas da literatura africana de expressão portuguesa pela voz de Tiara». Muitas Vozes, 1, 1, 2012, pàg. 29-47. Arxivat de l'original el 2020-10-16. DOI: 10.5212/MuitasVozes.v.1i1.0002 [Consulta: 18 maig 2024].
# Vespes

Vespa és el nom comú de diverses espècies d'insectes himenòpters del subordre dels apòcrits. Sota aquesta denominació, s'hi inclouen himenòpters amb el cos característicament negre (o bru) i groc; aquesta combinació cromàtica cridanera té la finalitat d'advertir els seus enemics de la seva perillositat (fenomen conegut com a aposematisme) ja que disposen d'un fibló a l'extrem de l'abdomen amb què infligeixen una picada força dolorosa que es pot tractar amb pomades a base d'amoníac, però només és un tractament simptomàtic.
El terme vespa és força imprecís i no té cap significat taxonòmic, ja que inclou espècies d'almenys dues superfamílies diferents: els vespoïdeus i els apoïdeus tot i així la definició més ajustada es refereix als insectes de la família dels vèspids (Vespidae).

## Principals vespes dels Països Catalans

Molts membres de la superfamília dels vespoïdeus, però no tots, encaixen en la idea que hom té d'una vespa. Així, dins la família dels vèspids, la subfamília dels polistins (gènere Polistes), s'hi inclouen les vespes més comunes als Països Catalans, típicament negres i grogues; a la subfamília dels vespins (gènere Vespa), s'hi inclou la vespa més gran que trobem a casa nostra: Vespa xana, que és bruna i groga. Totes són socials i construeixen vespers d'un material semblant al paper. La subfamília dels eumenins inclou les vespes terrissaires, solitàries, que construeixen nius de fang, on dipositen una presa viva anestesiada, generalment una eruga de lepidòpter, i un ou.
Dins la superfamília dels escolioïdeus hi ha espècies que també reben el nom de vespes, com ara Scolia flavifrons (família Scoliidae), coneguda com a vespa de galet.
Entre els membres de la superfamília dels apoïdeus (principalment coneguda perquè inclou els borinots i les abelles), també hi ha algunes espècies que tenen més l'aspecte de vespa que no pas d'abella, com ara els membres de la família Crabronidae (gèneres Philanthus, Sphecius, Bembix, etc.).
* Polistes gallicus (Polistinae), la vespa més comuna als Països Catalans
* Vespa xana (Vespinae)
* Vespula (Vespinae)
* Euodynerus (Eumeninae)
* Pterocheilus (Eumeninae)
* Scolia (Scoliidae)
* Philanthus (Crabronidae)
* Bembix (Crabronidae)

## Referències

* ↑ Blas, M. et al., 1987. Artròpodes (II). Història Natural dels Països Catalans, 10. Enciclopèdia Catalana, S. A., Barcelona, 547 pàg. ISBN 84-7739-000-2

## Enllaços externs

* (francès) Pàgina d'André Lequet dedicada als vèspids
* (francès) Noé éducation: Ressources pédagogiques sur les guêpes
* (francès) Centre d'antiverins: picades d'himenòpters
* (anglès) Filogènia de l'ordre Hymenoptera
* (anglès) Medline Encyclopedia: Informació sobre picades d'insectes i com prevenir-les National Institutes of Health
Viccionari
# Sonata per a piano núm. 4 (Beethoven)

La Sonata per a piano núm. 4, en mi bemoll major, op. 7 de Ludwig van Beethoven, també anomenada la «Grand Sonata» (Gran sonata) va ser composta a Bratislava, pel novembre de 1796, durant la visita de Beethoven al Palau de Keglević. Està dedicada a una alumna seva, Babette, la comtessa Anna-Luisa de Keglević. Fou publicada per Artaria a Viena, el 1797.
Té una estructura habitual de quatre moviments. Pel que fa a la durada, és la segona sonata de Beethoven més llarga, després de la Sonata «Hammerklavier» que compondria 20 anys després. Una interpretació pot durar al voltant de 28 minuts. Aquesta característica pot fer pensar en una obra complexa del Beethoven simfonista, però tot i que és molt llarga, és un treball bastant senzill que segueix les convencions de l'època.

## Estructura

Té l'estructura habitual de 4 moviments:
* Allegro molto e con brio, en compàs de 6/8
* Largo, con gran espressione, en compàs de 3/4 en do major
* Allegro, en compàs de 3/4; el Trio està en mi bemoll menor
* Rondo: Poco allegretto e grazioso, en compàs de 2/4

### IV. Rondo: Poco allegretto e grazioso
## Referències

* ↑ «Piano Sonata No.4, Op.7 (Beethoven, Ludwig van)». IMSLP. [Consulta: 23 agost 2014].
* 1 2 Sonata per a piano núm. 4 (Beethoven) a Allmusic