OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Jorba (Manresa)

Cal Jorba és un edifici situat a la plaça de Sant Domènec de Manresa, catalogat com a bé cultural d'interès local. És un dels pocs exemples d'art déco que hi ha a Catalunya, i es caracteritza per la utilització d'un repertori de motius ornamentals basats en la simplicitat geomètrica, que es poden veure a tota la façana.

## Història

Prèviament, el negoci dels Jorba havia estat al carrer d'Urgell (1886) i al carrer del Born (1893). L'any 1904 s'havia instal·lat en un edifici modernista a la plaça de Sant Domènec, enderrocat als anys 1950. L'any 1911, van obrir una botiga a Barcelona i el 1918 havien inaugurat també una sucursal a Brussel·les. Sota la direcció emprenedora i innovadora de Joan Jorba i Rius, els Magatzems Jorba esdevingueren un dels establiments comercials més importants de l'Estat.
El 1923, l'antiga raó social Pere Jorba i Fills, esdevingué Indústries i Magatzems Jorba SA. L'any 1935, en plena fase expansionista, s'iniciava la construcció d'uns grans magatzems a l'actual muralla del Carme de Manresa. Una primera fase de l'edifici, d'estil art déco, fou inaugurat el desembre de 1936. Aquell mateix any, l'empresa fou col·lectivitzada. Joan Jorba fou reclòs a casa seva i va morir dos anys després. Acabada la Guerra Civil, Pere Jorba i Vall reprengué les obres, i el 1940 es va fer la inauguració de la part de l'edifici que dona a la muralla.
Les originals idees publicitàries i les constants innovacions comercials, donaren a Can Jorba una gran popularitat, amb el consegüent augment del negoci. En són una mostra la instal·lació, el 1909 d'un elefant gegant que oferia joguines si tiraves una moneda o bé, la monumental crema d'un barret de palla gegant davant la botiga, per la revetlla de Sant Pere l'any 1915. Un altre dels encerts més notables de Joan Jorba fou la creació de la Revista Il·lustrada Jorba, publicació mensual que, de manera gratuïta, era tramesa als principals clients.

## Descripció

Edifici que ocupa un xamfrà d'una de les vies principals de la ciutat. Les seves façanes estan àmpliament decorades amb motius vegetals molt estilitzats i distribuïts en forma rítmica per tota la seva superfície. La part on convergeixen les façanes laterals és el que podríem anomenar façana principal, de dimensions força reduïdes, la qual està igualment decorada però a més està coronada per una estructura que potser remata tota la decoració: una espècie de pinacles.
Els vidres de totes les obertures són tots glaçats, molt d'acord amb la decoració i en alguns també continua la decoració gràcies a la seva combinació amb el ferro. A la planta baixa hi ha un vestíbul.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Magatzmes Jorba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 «La Casa Jorba». La República a Manresa en un clic (1931-1936).

## Vegeu també

* Can Jorba (Barcelona)

## Enllaços externs

* «Nou edifici de la Muralla del Carme, cantonada carrer Nou». Arxiu fotogràfic de la Casa Jorba. memoria.cat.
# Rattus argentiventer

Rattus argentiventer és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids que viu al sud-est d'Àsia.

## Referències

* Baillie, J. (1996). Rattus argentiventer. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 gener 2008 (en anglès).
# Tiberi Semproni Llong (cònsol 218 aC)

Tiberi Semproni Llong (en llatí: Tiberius Sempronius C. f. C. n. Longus) va ser un magistrat romà del segle iii aC. Formava part de la gens Semprònia i era de la branca dels Llong, d'origen plebeu.
Va ser elegit cònsol amb Publi Corneli Escipió l'any 218 aC, quan començà la Segona Guerra Púnica. El senat li va assignar la província de Sicília, car els romans no creien que Hanníbal pogués passar els Alps. L'any 218 aC Semproni va ser enviat a l'Àfrica amb 160 quinquerrems per aplegar forces i provisions, mentre que Escipió va anar a Hispània per interceptar Hanníbal i Luci Manli Vulsó a pacificar el nord d'Itàlia. A Sicília va fer la guerra als cartaginesos i va conquerir l'illa de Malta, que estava en poder de Cartago, derrotant el general Hamílcar, fill de Giscó. Al seu retorn a Lilibèon va anar al nord de l'illa amb una flota per enfrontar-se a l'esquadra púnica, i la va poder rebutjar. Llavors, el seu col·lega Escipió el va cridar a Itàlia, perquè havia estat ferit i era atacat per les forces d'Hanníbal després de la batalla del Ticí. Com que era hivern, no va gosar a anar per la mar Adriàtica, i va travessar l'estret de Messana i va pujar fins Arimínium en quaranta dies. Allí es va reunir amb el seu col·lega, que era a l'esquerra del Trèbia. Va arribar al desembre i, contra el consell d'Escipió, Semproni va dirigir un ambiciós atac a la batalla de Trèbia. El seu exèrcit va carregar contra una trampa d'Hanníbal i va ser envoltat per les forces de Magó Barca, el germà d'Hanníbal. Malgrat que va ser una derrota sagnant, Tiberi Semproni i una força de 10.000 legionaris es van obrir pas a través de les línies cartagineses fins a la seva rereguarda i van escapar. Els dos cònsols es van haver de refugiar darrere les muralles de Placència.
El gener del 217 aC va tornar a Roma per a assistir al procés d'elecció dels nous cònsols. El va succeir Gai Flamini, i va tornar amb l'exèrcit al campament d'hivern.
Més tard, l'any 215 aC, va dirigir una força al sud d'Itàlia amb la qual va derrotar a Hannó prop de Grumèntum, a la Lucània. L'exèrcit de Semproni va matar 2.000 enemics i en va capturar 280 més, i va fer fora Hannó de la Lucània.
Més endavant, va ser decemvir sacris faciundis. Va morir l'any 210 aC. Va deixar un fill que portava el seu mateix nom: Tiberi Semproni Llong, que va ser cònsol l'any 193 aC.

## Referències

* ↑ MacDonald, Eve. Hannibal: A Hellenistic Life (en anglès). Yale University Press, 2015, p. 84. ISBN 0300152043.
* 1 2 3 4 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 806.
# Bulbul castany

El bulbul castany (Hemixos castanotus) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a la Xina, Hong Kong i Vietnam. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, els matollars humits tropicals i subtropicals i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul castany». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 617. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Chestnut Bulbul. Hemixos castanonotus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Casa Enrique Hugas

La casa Enrique Hugas és un habitatge unifamiliar d'estil modernista situat al carrer de Vallirana, 61, al barri del Farró de Barcelona. Està catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Va ser construïda el 1909 pel mestre d'obres Josep Masdéu i Puigdemasa, com a residència de la família d'Enrique Hugas, un ric inversor, propietari de diverses cases, algunes al mateix carrer de Vallirana, com són les dels números 55, 56 i 75. Posteriorment passà a ser un centre de dia per a la gent gran i actualment és un centre de dia per a joves.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, de planta baixa, pis principal, pis de servei i golfes, amb façana principal de composició simètrica seguint els corrents modernistes de l'època. Destaca el coronament, resolt mitjançant una barana de formes ondulades, que al centre es remata amb una peça de clara influència de la creu gaudiniana.
Disposa d'un gran jardí a l'interior de la parcel·la, al que s'hi accedeix per una galeria amb dos nivells.
A l'interior es conserven els sostres motllurats originals, algun d'ells policromats. Cal destacar el sostre pintat amb motius romàntics de la galeria del primer pis.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Habitatge unifamiliar (actual centre de dia per a gent gran)». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 98. ISBN 978-84-09-55644-1.
* ↑ «La casa». Fundació Éxite.
* ↑ de Oleza, Jaume «La casa Hugas i el modernisme popular a Sant Gervasi». El Jardí, 30-09-2022.
# Norco (Louisiana)

Norco és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 3.579 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Norco tenia 3.579 habitants, 1.329 habitatges, i 983 famílies. La densitat de població era de 462,2 habitants/km².
Dels 1.329 habitatges en un 32,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,5% hi vivien parelles casades, en un 14,7% dones solteres, i en un 26% no eren unitats familiars. En el 23% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,3% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 19,1% de 45 a 60 i un 17,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.270 $ i la renda mediana per família de 46.446 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.369 $ mentre que les dones 22.406 $. La renda per capita de la població era de 17.065 $. Entorn del 8,5% de les famílies i l'11,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Norco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Norco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rata de la Polinèsia

Rattus exulans és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids que viu al sud-est asiàtic, a la major part de la Polinèsia, Nova Zelanda, Fiji i Hawaii.

## Referències

* Baillie, J. (1996). Rattus exulans. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12-01-2008. (en anglès).
# Ettadhamen

Ettadhamen (àrab: التضامن, at-Taḍãmun, ‘la Solidaritat’) és una ciutat de Tunísia a la governació d'Ariana, a menys de 10 km a l'oest de la ciutat de Tunis amb la qual de fet està unida. És capçalera d'una delegació amb 84.950 habitants.

## Història

Construïda als anys 1970 de forma incontrolada per donar allotjament a la forta immigració interior cap a la capital, Tunis, el 24 de setembre de 1984 és constituïda en municipalitat pel decret governament núm. 1121 de 24 de setembre de 1984, amb el nom d'Ettadhamen Daouar Hicher, nom que és substituït pel d'Ettadhamen-Mnihla per un nou decret, núm. 651 de 8 de març de 2001.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya de Cité Ettadhamen (àrab: حي التضامن, Ḥayy at-Taḍãmun), amb codi geogràfic 12 56 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en nou sectors o imades:
* Cité Ettadhamen (12 56 51)
* Ibn khaldoun (12 56 52)
* 9 Avril (12 56 53)
* 18 Janvier (12 56 54)
* 20 mars (12 56 55)
* Mongi Slim (12 56 56)
* 14 Janvier (12 56 57), abans 7 Novembre
* Abulkassem Ech-Chebbi (12 56 58)
* Khaireddine Pacha (12 56 59)
Fins al 2016 formava una circumscripció o dàïra (codi geogràfic 12 16 11) de la municipalitat o baladiyya d'Ettadhamen Mnihla (12 16), però el 26 de maig d'aquell any, pel Decret governamental núm. 2016-600 de 26 de maig de 2016 relatiu a la creació de noves municipalitats a les governacions d'Ariana, Ben Arous, Sidi Bouzid, Gabès, Médenine, Gafsa i Kébili, se'n va escindir la dàïra de Mnihla i la municipalitat va prendre el nom d'Ettadhamen, mantenint el codi geogràfic 12 16. La municipalitat s'estén pels nou sectors o imades de la delegació o mutamadiyya.

## Enllaços externs

* Ettadhamen - Lloc web oficial

## Referències

* ↑ «Tunisie - Municipales 2018 : Installation des nouveaux conseils municipaux | Directinfo» (en francès). [Consulta: 2 octubre 2018].
* ↑ «تاريخ الإحداث [Història dels esdeveniments]» (en àrab). بلدية التضامن [Municipalitat d'Ettadhamen]. [Consulta: 8 octubre 2023].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 38-40. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* 1 2 3 «أمر حكومي عدد 602 لسنة 2016 مؤرخ في 26 ماي 2016 [Decret governamental núm. 2016-602 del 26 de maig de 2016]». الرائد الرسمي للجمهورية التونسية [Diari Oficial de la República Tunisiana], any 159 núm. 43, 27-05-2016, pàg. 1970-1998. ISSN: 9061 0330 9061 [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 133. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «تاريخ الإحداث [Història dels esdeveniments]» (en àrab). بلدية المنيهلة [Municipalitat de Mnihla]. [Consulta: 8 octubre 2023].
* ↑ «Sites web des municipalités» (en francès). Portail des Collectivités Locales. Ministère de l'Intérieur. [Consulta: 9 octubre 2023].
# Gonçal de Borbó i Battenberg

Gonçal de Borbó i Battenberg (Palau Reial de Madrid, 24 d'octubre de 1914 - Krumpendorf, Caríntia, 13 d'agost de 1934) va ser un Infant d'Espanya.
Va ser el fill més petit dels reis Alfons XIII i Victòria Eugènia de Battenberg, nascut al Palau Reial de Madrid el 1914. Germà de Joan de Borbó. Des de la seva infància va estar afectat per hemofilia, heretada de la seva mare, que va fer que visqués aïllat del món i tractat curosament per evitar hemorràgies i crisis de salut.
El 16 de maig de 1927 va ser crear cavaller de l'Orde del Toisó d'Or, i el mateix any va rebre un tractament mèdic que li va permetre dur a terme els seus estudis amb certa normalitat. El 1931, l'endemà de la proclamació de la Segona República Espanyola, va acompanyar la seva família a l'exili a França. Es va diplomar, amb una qualificació d'excel·lent, en enginyeria agrònoma a la Universitat de Lovaina.
L'11 d'agost de 1934, després de passar les vacances amb els seus pares a la vil·la del comte Ladislao de Hoyos, a Pörtschach am Wörtherse, va patir amb la seva germana Beatriu un accident de trànsit. Malgrat que va ser un accident de poca importància, li va provocar greus hemorràgies internes i va morir al cap de dos dies. Inicialment enterrat a Àustria, el 1985 el rei Joan Carles I ordenà el trasllat de les seves restes, juntament amb els seus dos germans, al panteó del Monestir de l'Escorial (Madrid).

## Referències

* 1 2 «Borbón Battenberg, Gonzalo de (1914-1934, infante de España)» (en castellà). Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 22 novembre 2021].
* 1 2 3 Mateos Sáinz de Medrano, Ricardo. «Gonzalo de Borbón y Battenberg» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 22 novembre 2021].
# Bulbul cendrós

El bulbul cendrós (Hemixos flavala) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a Bangladesh, Cambodja, Bhuthan, Laos, Xina, l'Índia, Myanmar, Nepal, Tailàndia i Vietnam. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, les terres llaurades i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul cendrós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 617. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Ashy Bulbul. Hemixos flavala» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Gessamí

Jasminum officinale, conegut sota el nom comú de gessamí blanc, gesmiler o simplement gessamí, o innumerables variacions lingüístiques, és una espècie de planta amb flor de la família de l'olivera (Oleaceae), és una planta nativa del Caucas, nord de l'Iran, Afganistan, el Pakistan, l'Himalaia i oest de la Xina. Es fa servir com planta ornamental especialment per la fragància de les seves flors.
És una liana vigorosa i caducifòlia amb les fulles pinnades i flors blanques d'estiu. S'han desenvolupat nombrosos cultivars per a jardineria sovint amb fulles variegades.

## Morfologia floral

Les flors són portades per cims umbel·liformes, terminals o axil·lars. Les bràctees verdes són lineals, molt fines i de 2 a 10 mm de llarg. Cada flor blanca, portada per un pedicel llarg (1,6-20 mm), té un calze en forma de copa (1-3 mm) que porta 5 lòbuls subulats-lineals de 5-10 mm. La corol·la blanca (de vegades morada al revers) està formada per un tub llarg (2 cm × 2 mm) que s'obre en 5 lòbuls ovals estesos.

## Ús medicinal

Jasminum officinale es fa servir també com oli essencial en aromateràpia i en dermatologia com antisèptic o antiinflamatori.

### Seguretat

    L'oli essencial causa irritació en algunes persones i pot provocar al·lèrgies pel seu contingut en acetat de benzil.

## Referències

* ↑ «gessamí». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Vegeu-ne un petit recull a «Gessamí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* 1 2 RHS A-Z encyclopedia of garden plants. United Kingdom: Dorling Kindersley, 2008, p. 1136. ISBN 1405332964.
* ↑ Rapini, Ronald P.; Bolognia, Jean L.; Jorizzo, Joseph L.. Dermatology: 2-Volume Set. St. Louis: Mosby, 2007, p. 2049. ISBN 1-4160-2999-0 [Consulta: 17 desembre 2009].
# Bulbul comú

El bulbul comú o bulbul barbat (Pycnonotus barbatus) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Habita zones amb arbres i ciutats de la major part de l'Àfrica subsahariana, Àfrica nord-occidental i vall del Nil. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el bulbul verdós muntanyenc presenta nou subespècies: (P. b. barbatus, inornatus, gabonensis, arsinoe, schoanus, dodsoni, somaliensis, spurius, layardi i tricolor). Tanmateix, en la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023) es considera que tan sols les cinc primeres es mantenen en el tàxon original, mentre que les cinc següents es segmenten en tres espècies diferents de la següent manera:
* Pycnonotus barbatus (stricto sensu) - Bulbul comú (spp: barbatus, inornatus, gabonensis, arsinoe, schoanus)
* Pycnonotus dodsoni - Bulbul de Dodson (spp. dodsoni)
* Pycnonotus somaliensis - Bulbul de Somàlia (spp somaliensis).
* Pycnonotus tricolor - Bulbul tricolor (spp: spurius, layardi i tricolor)

## Referències

* ↑ «Bulbul comú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ Bulbul barbat a CERCATERM Rev. 20/05/2012
* 1 2 «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 621. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Common Bulbul. Pycnonotus barbatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Casa Maria Quintana

La casa Maria Quintana és un edifici situat al carrer del Clos de Sant Francesc, 51, del barri de Sarrià de Barcelona, declarat bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Va ser construït el 1915 per l'arquitecte Eduard Mercader i Sacanella. Inicialment era un habitatge unifamiliar, però el 1994 va ser restaurat com a residència de les Germanes Hospitalàries de la Santa Creu, que gestionen la residència de la tercera edat que hi ha a l'avinguda Reina Elisenda i que connecta pel seu darrere amb aquest edifici. La reforma, feta en profunditat, tan sols ha mantingut les façanes del carrer i del pati, restaurant-les i pintant-les.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, de planta baixa i dues plantes pis, amb la façana d'estil que es pot entendre com premodernista, amb detalls neogòtics. La galeria de l'última planta està formada per finestres corregudes i arcs de forma triangular, amb petites columnes. La coberta forma un gran voladís a manera d'aleró decorat amb ceràmica. A la planta primera, les finestres, aparellades, tenen uns arcs semicirculars suportats per una esbelta columna. Les finestres de la planta baixa tenen unes reixes de forja que s'integren molt bé amb les motllures de pedra que emmarquen les obertures.

## Referències

* 1 2 «Residència de gent gran Germanes Hospitalàries de la Sta. Creu». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 127. ISBN 978-84-09-55644-1.
# Monticello (Louisiana)

Monticello és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 4.763 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Monticello tenia 4.763 habitants, 1.630 habitatges, i 1.334 famílies. La densitat de població era de 776 habitants/km².
Dels 1.630 habitatges en un 47,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,4% hi vivien parelles casades, en un 15,5% dones solteres, i en un 18,1% no eren unitats familiars. En el 16% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,92 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,5% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 32,6% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 6,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.707 $ i la renda mediana per família de 49.464 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.250 $ mentre que les dones 25.915 $. La renda per capita de la població era de 17.524 $. Entorn del 4,6% de les famílies i el 5,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Monticello». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Monticello». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.