OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat Sud-americà de futbol de 1917

La segona edició del Campionat sud-americà de futbol (castellà: Campeonato Sudamericano de fútbol) va tenir lloc a Montevideo, Uruguai, des del 30 de setembre fins al 14 d'octubre de 1917.
En aquesta època, la jove confederació sud-americana de futbol, la CONMEBOL, estava formada per quatre membres: l'Argentina, el Brasil, l'Uruguai i Xile. Els quatre equips van participar en aquest torneig, el més antic del món a nivell de seleccions nacionals. La classificació final és exactament la mateixa que aquella de l'edició precedent de 1916 : Uruguai, Argentina, Brasil i Xile. L'equip de l'Uruguai, després d'un rendiment perfecte en qualitat d'amfitrió (3 partits, 3 victòries, 0 derrotes), conserva el seu títol de campió d'Amèrica del Sud.

## Estadis

* Montevideo
* Parque Pereira
* Capacitat: 40.000

## Ronda final

Els quatre equips participants són reunits en un sol grup on tots competeixen entre ells. El primer a aconseguir la classificació guanya el torneig.
| Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts |
| Uruguai | 6 | 3 | 3 | 0 | 0 | 9 | 0 | 9 |
| Argentina | 4 | 3 | 2 | 0 | 1 | 5 | 3 | 2 |
| Brasil | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 7 | 8 | -1 |
| Xile | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 10 | -10 |
| Uruguai | 4 - 0 | Xile |
| C. Scarone 20' 62' Romano 44' 75' | | |
| Argentina | 4 - 2 | Brasil |
| Calomino 15' Ohaco 56' 58' Blanco 80' | | Neco 8' Lagreca 39' |
| Argentina | 1 - 0 | Xile |
| García 76' | | |
| Uruguai | 4 - 0 | Brasil |
| H. Scarone 8' Romano 17' 77' C. Scarone 86' | | |
| Brasil | 5 - 0 | Xile |
| Caetano 21' Neco 23' Haroldo 26' 59' Amílcar 41' | | |
| Uruguai | 1 - 0 | Argentina |
| H. Scarone 62' | | |

## Resultat

* Campionat Sud-americà 1917
* Uruguai Segon títol

## Golejadors
### 4 gols

* Ángel Romano

### 3 gols

* Carlos Scarone

### 2 gols

* Alberto Ohaco
* Haroldo Domingues
* Neco
* Héctor Scarone

### 1 gol

* Antonio Blanco
* Pedro Calomino
* Amílcar
* Caetano Izzo
* Silvio Lagreca

### En pròpia porta

* Luis García (per Argentina)

## Referències

* ↑ «Ressenya històrica» (en castellà). Lloc web oficial de la Pista Oficial d'Atletisme. Arxivat de l'original el 2007-08-20. [Consulta: 21 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Campionat Sud-americà de futbol 1917 (anglès)
# Campionat Sud-americà de futbol de 1920

La quarta edició del Campionat Sud-americà de futbol (castellà: Campeonato Sudamericano de fútbol) va tenir lloc a Valparaíso, Xile, des de l'11 de setembre fins al 3 d'octubre de 1920. En aquesta època, la jove confederació sud-americana de futbol, la CONMEBOL, estava formada per quatre membres: l'Argentina, el Brasil, l'Uruguai i Xile.
Els quatre equips van participar en aquest torneig, el més antic del món a nivell de seleccions nacionals. La classificació final és exactament la mateixa que aquella de les edicions de 1916 i 1917: Uruguai, Argentina, Brasil i Xile. L'amfitriona Xile va quedar en quart lloc. L'Uruguai, mentrestant, aconsegueix el seu tercer títol sud-americà.

## Estadis

* Viña del Mar
* Estadi Valparaíso Sporting Club
* Capacitat: ?

## Ronda final

Els quatre equips participants són reunits en un sol grup on tots competeixen entre ells. El primer a aconseguir la classificació guanya el torneig.
| Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts |
| Uruguai | 5 | 3 | 2 | 1 | 0 | 9 | 2 | 7 |
| Argentina | 4 | 3 | 1 | 2 | 0 | 4 | 2 | 2 |
| Brasil | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 1 | 8 | -7 |
| Xile | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 4 | -2 |
| Brasil | 1 - 0 | Xile |
| Alvariza 53' | | |
| Argentina | 1 - 1 | Uruguai |
| Echevarría 75' | | 10' Piendibene |
| Uruguai | 6 - 0 | Brasil |
| Romano 23' 60' Urdinarán 26' Pérez 29' 65' Campolo 48' | | |
| Xile | 1 - 1 | Argentina |
| Bolados 30' | | 13' Dellavalle |
| Argentina | 2 - 0 | Brasil |
| Echevarría 40' Libonatti 73' | | |
| Uruguai | 2 - 1 | Xile |
| Romano 37' Pérez 65' | | 60' Domínguez |

## Resultat

* Campionat Sud-americà 1920
* Uruguai Tercer títol

## Golejadors
### 3 gols

* José Pérez
* Ángel Romano

### 2 gols

* Raúl Echevarría

### 1 gol

* Miguel Dellavalle
* Julio Libonatti
* Ismael Alvariza
* Hernando Bolados
* Aurelio Domínguez
* Antonio Campolo
* José Piendibene
* Antonio Urdinarán

## Referències

* 1 2 Campionat sud-americà de futbol 1920 a RSSSF

## Enllaços externs

* Campionat Sud-americà de futbol 1920 (anglès)
# Commi

Commi (en llatí Commĭus) va ser rei dels atrèbats, nomenat per Juli Cèsar.
Commi era un dels ambaixadors gals enviats a Cèsar, que el va fer rei. Cèsar confiava en la seva lleialtat i el va enviar a Britànnia amb un cos de cavalleria, però va ser capturat pels britans i carregat de cadenes. Després de la derrota britana, va ser alliberat i enviat a demanar la pau.
L'any 53 aC servia a Cèsar contra els menapis, quedant al càrrec de la cavalleria per mantenir l'ordre després de la seva revolta, Però el 52 aC, quan es va formar una gran aliança de gals per aixecar el setge d'Alèsia, Commi es va unir als gals i va obtenir un alt comandament.
Titus Labiè va provar d'assassinar-lo l'hivern del 52 al 51 aC sense èxit. L'any 51 aC dirigia la confederació dels bel·lòvacs i les tribus veïnes. Quan els atrèbats van ser sotmesos va continuar dirigint una guerrilla contra Roma, però va perdre la major part dels seus homes i finalment es va sotmetre a Marc Antoni.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan [et al.].. Diccionari llatí-català de noms propis. Columna, 1994, p. 54. ISBN 84-7809-720-1.
* ↑ «Commius - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 29 gener 2024].
* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico, IV
* ↑ Juli Cèsar. De bello gallico VI, 5-6
* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico VII, 76
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/831?rgn=full+text;view=image;q1=CommiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 816. ]
# Atípids

Els atípids (Atypidae) són una família d'aranyes migalomorfes, una de les dues famílies del superfamília dels atipoideids (Atypoidea). Fou descrita per primera vegada per Tord Tamerlan Teodor Thorell el 1870. Són conegudes com les taràntules atípiques (en anglès, atypical tarantula).

## Descripció

Atypus viu en tubs de seda paral·lels a la superfície del terra, mentre que Sphodros normalment apuntala els seus tubs contra troncs d'arbres. Les femelles generalment no abandonen els seus tubs, i agafen els insectes picant-los a través del tub i arrossegant-los a través de la seda.
Les taràntules atípiques tenen uns quelícers molt grans en relació a la seva mida i les fileres relativament llargues, tot i que menys que les dels diplúrids. Els mascles tenen colors brillants i vaguen al voltant dels tubs buscant les femelles. Les femelles tenen un color entre vermellós i marró, o de vegades tons més foscos.

## Gèneres

És una família amb només tres gèneres un dels quals, Sphodros només es troba als Estats Units, Calommata a Àfrica i al sud-est asiàtic. Atypus, el gènere més nombrós amb 28 espècies, té una ampla distribució per Europa, Àfrica, gran part d'Àsia i els Estats Units. Atypus affinis, Atypus muralis, Atypus piceus són les úniques espècies trobades a l'Europa nord-occidental.
* Atypus Latreille, 1804 (Gran Bretanya fins a Ucraïna, Àsia, Àfrica del Nord i EUA)
* Calommata Lucas, 1837 (Àsia, Àfrica)
* Sphodros Walckenaer, 1835 (EUA, Mèxic)

## Vegeu també

* Llista d'espècies d'atípids
* Atipoideid
* Classificació de les aranyes

## Referències

* 1 2 3 (anglès) Referència World Spider Catalog : Atypidae +base de dades . Accés el 28 de gener de 2019
* ↑ Thorell, T. (1870b). On European spiders. Nova Acta Regiae Societatis Scientiarum Upsaliensis (3) 7: 109-242.

## Enllaços externs

* Spiders of NW-Europe
# Escitòdids

Els escitòdids (Scytodidae) són una família d'aranyes araneomorfes descrita per J. Blackwall el 1864. Són aranyes haplogines amb 6 ulls que estan disposats en tres parelles. És una família amb una ampla distribució per arreu del món.
El seu tret més característic és que cacen escopint un fluid que llencen a les seves preses, les quals queden immobilitzades per una massa enganxosa i verinosa que se solidifica. Posteriorment és habitual observar com es balancegen d'un costat a l'altre per cobrir la presa tot fent un dibuix en "Z". En anglès les anomenen spitting spiders, és a dir, "aranyes escopidores".

## Sistemàtica

Segons el World Spider Catalog amb data de 6 de gener de 2019, aquesta família té reconeguts 5 gèneres i 248 espècies de les quals 228 són del gènere Scytodes. El creixement dels darrers anys és destacable, ja que el 28 d'octubre de 2006 es reconeixien els mateixos 5 gèneres però amb 169 espècies. Els 5 gèneres són:
* Dictis, L. Koch, 1872 (Xina fins a Austràlia)
* Scyloxes, Dunin, 1992 (Tadjikistan)
* Scytodes, Latreille, 1804 (arreu del món)
* Soeuria, Saaristo, 1997 (Seychelles)
* Stedocys, Ono, 1995 (Malàisia, Tailàndia)

### Superfamília

Els escitòdids havien format part de la superfamília dels escitodoïdeus (Scytodoidea), al costat de drimúsids, periegòpids i sicàrids. Les aranyes, tradicionalment, havien estat classificades en famílies que van ser agrupades en superfamílies. Quan es van aplicar anàlisis més rigorosos, com la cladística, es va fer evident que la major part de les principals agrupacions utilitzades durant el segle XX no eren compatibles amb les noves dades. Actualment, els llistats d'aranyes, com ara el World Spider Catalog, ja ignoren la classificació de superfamílies.

## Vegeu també

* Escitodoïdeus
* Llista d'espècies d'escitòdids
* Classificació de les aranyes

## Referències

* 1 2 3 4 (anglès) Referència World Spider Catalog : Scytodidae +base de dades . Accés el 6 de gener de 2019.
* ↑ Blackwall, J. (1864a). A history of the spiders of Great Britain and Ireland. Ray Society, London 2, 175-384.
* ↑ Coddington, 2005, p. 24.
* ↑ World Spider Catalog, 2018.

## Bibliografia

* Coddington, Jonathan A. Spiders of North America: an identification manual. American Arachnological Society, 2005, p. 18–24 [Consulta: 24 setembre 2015]. «Phylogeny and classification of spiders»
* World Spider Catalog. «World Spider Catalog version 19.0». Natural History Museum Bern, 2018. [Consulta: 11 juliol 2018].
# Equació polinòmica

Una equació polinòmica és un tipus d'equació en la qual les expressions matemàtiques que conformen l'equació són únicament polinomis de les variables incògnita que hi intervenen.
La seva forma general es pot escriure segons $a_{n}x^{n}+a_{n-1}x^{n-1}+...+a_{2}x^{2}+a_{1}x+a_{0}=0\,$
Les equacions polinòmiques de segon grau amb una sola incògnita es poden resoldre mitjançant una fórmula matemàtica
$x={\frac {-b\pm {\sqrt {b^{2}-4ac}}}{2a}}$on l'expressió general de l'equació queda: $ax^{2}+bx+c=0\,$,
També hi ha solucions generals per a les equacions de tercer grau i les de quart grau. A partir del cinquè grau només hi ha solució general per a casos particulars.
Les equacions amb coeficients enters i racionals, si tenen arrels enteres o racionals es poden resoldre pel mètode de Ruffini. Numèricament es poden resoldre pel mètode de Newton i pel mètode de bipartició.

## Referències

* 1 2 Ecuaciones polinómicas. Lifeder
* ↑ Polynomial a MathWorld (anglès)
* ↑ Ruffini's Rule a MathWorld (anglès)
* ↑ «Newton method - Encyclopedia of Mathematics». [Consulta: 27 gener 2022].
* ↑ Weisstein, Eric W. «Newton's Method» (en anglès). [Consulta: 27 gener 2022].

## Vegeu també

* Equació de quart grau
* Nombre algebraic
# Bab Kisan

Bab Kisan (àrab: بَابُ كِيسَانَ, Bāb Kīsān, ‘Porta de Kisan’) és una de les set portes de la ciutat antiga de Damasc, capital de Síria. La porta, que ara es troba a la part sud-est de la Ciutat Vella, va rebre el seu nom en memòria d'un esclau que es va fer famós durant la conquesta del califa Muàwiya.
La muralla va ser construïda durant l'època romana i estava dedicada a Saturn. Bab Kisan podria haver estat el lloc per on va escapar sant Pau. Amb algunes de les pedres originals de la porta romana, es va construir una petita capella dedicada a sant Pau darrere de Bab Kissan.

## Història

Ibn Assàkir (m. 1176) i els altres autors àrabs que el van copiar consideraven Bab Kisan com una de les set antigues portes de la ciutat dedicades als planetes. Aquesta porta, a diferència de les altres, hauria conservat a la seva façana fins a l'època islàmica una representació (ṣūra) de Saturn, mentre que aquestes figures astrals havien desaparegut arreu.
L'antiguitat d'aquesta porta està confirmada pels relats del setge de Damasc el 635 pels exèrcits musulmans dirigits per Abu-Ubayda i Khàlid ibn al-Walid: Bab Kisan apareix llavors entre les portes de la ciutat romana. Aquest origen romà d'Orient (rūmī) és recordat pel geògraf àrab Ibn al-Faqih.
Al segle xii, a causa de la vulnerabilitat de la muralla en el sector de Bab Kisan, la porta va ser tapiada, i no serà fins al segle xiv, sota el domini mameluc, que tornarà a reobrir-se. Tanmateix la porta va ser novament tapada; els gravats del segle xix la mostren tapiada i enrunada.

## Relació amb sant Pau

Segons la Bíblia, Pau es va establir a Damasc després d'afirmar que havia presenciat una visió on Jesús era en un camí que duia a la ciutat (Ac 9:1-9). Després de romandre tres anys a Damasc, va anar a viure al regne nabateu (que ell anomena «Aràbia») durant un període desconegut. Després va tornar a Damasc, que en aquest moment estava sota el domini nabateu.
Al cap de tres anys més (Ga 1:11-24) es va veure obligat a fugir de la ciutat sota l'abric de la nit (Ac 9:23-25; 2 Cor 11:32) després de les reaccions contràries dels jueus que s'oposaven als seus ensenyaments. El van baixar des d'una finestra per la paret en una cistella, i amb l'ajuda dels seus deixebles cristians va fugir de nit cap a Jerusalem. Pau relata a la Bíblia que va ser per una finestra que va escapar d'una mort segura (2 Co 11:32-33).

## Referències

* ↑ «Chapel of St. Paul (Bab Kisan), Damascus» (en anglès). Sacred Destinations. [Consulta: 2 desembre 2023].
* 1 2 «Bab Kissan and Saint Paul Chapel» (en anglès). Love Damascus. [Consulta: 2 desembre 2023].
* 1 2 3 Guilhot, Mouton i Piaton, 2018.
* ↑ Ibn Taġrībirdī, Nuǧūm, XI, p. 26

## Bibliografia

* Guilhot, Jean-Olivier; Mouton, Jean-Michel; Piaton, Claudine «Portes et murailles de Damas de l'Antiquité aux premiers mamlouks : Histoire, architecture, épigraphie. Nouvelle édition». Presses de l’Ifpo, 2018. DOI: 10.4000/books.ifpo.12299.
# Henry Draper Catalogue

El Henry Draper Catalogue (HD) és un catàleg estel·lar amb dades astromètriques i espectroscòpiques de més de 225.000 estrelles. Fou publicat entre 1918 i 1924 per Annie Jump Cannon i els seus col·laboradors a l'observatori de Harvard, sota la supervisió d'Edward Pickering. El 1949 es publicà una ampliació del catàleg (Henry Draper Catalogue Extension, HDE) amb 135.000 estrelles més.
Deu el seu nom a l'astrònom Henry Draper, ja que la vídua va donar els diners requerit per finançar el projecte. Les estrelles del catàleg són de magnitud mitjana, fins a aproximadament la magnitud 9. Cobreix tot el cel i fou el primer projecte a gran escala per catalogar els tipus espectrals, a més de la posició. Les estrelles es designen amb les lletres HD seguides per un nombre entre 1 i 225301 (fins a 359083 amb l'ampliació) per ordre d'ascensió recta per a l'època 1900.0 i sense referència a les constel·lacions; per exemple HD 124897 (que correspon a Arcturus, α Bootis en la nomenclatura de Bayer). Actualment la classificació HD s'utilitza a bastament per a totes les estrelles que no disposen de designació de Bayer o de Flamsteed.
Les estrelles contingudes a l'ampliació haurien de dur la designació HDE, però com que el número assegura que no hi pot haver confusió, és habitual anomenar-les també amb les lletres HD. L'agost de 2017, el catàleg contenia 359.083 estrelles.

## Vegeu també

* Nomenclatura de Bayer
* Nomenclatura de Flamsteed
* Bonner Durchmusterung (BD)

## Referències

* ↑ On the Henry Draper Memorial Photographs of Stellar Spectra, George F. Barker, Proceedings of the American Philosophical Society 24 (1887), pp. 166–172.
* ↑ p. 75, Women in Science: Antiquity Through the Nineteenth Century: a Biographical Dictionary with Annotated Bibliography, Marilyn Bailey Ogilvie, MIT Press, 1986, ISBN 0-262-65038-X
* ↑ The Henry Draper Extension Charts: A catalogue of accurate positions, proper motions, magnitudes and spectral types of 86933 stars, V. V. Nesterov, A. V. Kuzmin, N. T. Ashimbaeva, A. A. Volchkov, S. Röser, and U. Bastian, Astronomy and Astrophysics Supplement Series 110 (1995), pp. 367–370, Bibcode: 1995A&AS..110..367N
# Andrea Tafi

Andrea Tafi (Fucecchio, Toscana, 7 de maig de 1966) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1989 i 2005.
Era anomenat Il Gladitore (El gladiador). Es va especialitzar en les clàssiques, acabant dues vegades tercer a la Copa del Món de ciclisme. En el seu palmarès destaquen la Volta a Llombardia de 1996, el Campió d'Itàlia en ruta de 1998, la París-Roubaix de 1999 i el Tour de Flandes de 2002.

## Palmarès

* 1989
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Múrcia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Luxemburg
* 1991
** 1r al Giro del Lazio
* 1994
** 1r al Gran Premi de Fourmies
* 1996
** 1r a la Volta a Llombardia
** 1r a la París-Brussel·les
** 1r al Giro del Lazio
** 1r a la Coppa Placci
** 1r al Trofeu Melinda
* 1997
** 1r a la Coppa Sabatini
** 1r al Gran Premi de Fourmies
** 1r a l'International Rochester Classic
* 1998
** Campió d'Itàlia en ruta
** 1r a la Coppa Agostoni
** 1r al Giro del Lazio
** 1r al Gran Premi de la vila de Camaiore
** Vencedor d'una etapa al Tour de Langkawi
* 1999
** 1r a la París-Roubaix
** 1r al Giro del Piamonte
* 2000
** 1r a la París-Tours
* 2001
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Burgos
* 2002
** 1r al Tour de Flandes

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1993. 98è de la classificació general
* 1999. 29è de la classificació general
* 2000. 74è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1993. 128è de la classificació general
* 1995. 39è de la classificació general
* 1996. 45è de la classificació general
* 1997. 57è de la classificació general
* 1998. 42è de la classificació general
* 2002. 106è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1995. 35è de la classificació general
* 1999. 80è de la classificació general

## Referències

* ↑ «TAFI Andrea». [Consulta: 18 desembre 2023].
* ↑ «Tafi to bid farewell». Eurosport, 04-04-2005. [Consulta: 13 novembre 2018].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Andrea TAFI» (en italià). [Consulta: 18 desembre 2023].
* ↑ «Italian National Road Championships - CN». autobus.cyclingnews.com. [Consulta: 21 setembre 2012].

## Enllaços externs

* web oficial Arxivat 2012-06-16 a Wayback Machine. (italià)
* Fitxa d'Andrea Tafi a sitiodeciclismo.net
# Torrent de Bosoms (Guixers)

El Torrent de Bosoms, o Torrent de Bussons, és un afluent per l'esquerra de l'Aigua de Valls, a la Vall de Lord, el curs del qual transcorre íntrgrament pel terme municipal de Guixers.
Neix a 1.246 msnm, al vessant oriental del Tossal de la Viuda, pràcticament a la carena de la Serra dels Bastets. Durant els primers 150 m. del seu curs avança en direcció a l'est fins que arriba al Grauet on tomba cap al nord, direcció predominant que mantindrà durant la resta del seu curs tot baixant el vessant septentrional de l'esmentada Serra dels Bastets travessant el Bosc de Bosoms i deixant a la seva esquerra la masia d'Aiguaviva i la casa Saragossa. Entra a l'Aigua de Valls a 815 m. d'altitud.
Tota la seva conca està integrada en el Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) de la Generalitat de Catalunya i més concretament en l'espai Serres de Busa-Els Bastets-Lord

## Perfil del seu curs

Perfil del Torrent de Bosoms :
| metres de curs | 0 | 250 | 500 | 750 | 1.000 | 1.250 | 1.500 | 1.694 |
| Altitud (en m.) | 1.246 | 1.148 | 1.000 | 917 | 852 | 837 | 823 | 815 |
| % de pendent | - | 39,2 | 59,2 | 33,2 | 26,0 | 6,0 | 5,6 | 4,1 |

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica del Torrent de Bosoms està constituïda per 9 cursos fluvials. D'aquests, 8 són tributaris de 1r nivell de subsidiarietat. La totalitat de la xarxa suma una longitud de 4.230 m.

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de l'Aigua de Valls full de càlcul

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Creu del Calvari

La Creu del Calvari era una creu de terme del municipi d'Arnes (Terra Alta), que estava situada a uns 200 metres al sud de la població, en el camí que du a la capella del Calvari.
La creu era de pedra, d'uns 4 metres d'alçada, orientada en direcció al poble, tenia una esbelta columna octogonal. Fou destruïda durant la Guerra Civil. Posteriorment, una altra creu de ciment armat, lletja i molt vulgar, la substituí fins que cap al 1992, per estar esquerdada i poder provocar algun accident, es va tombar i ara només en queda el sòcol. Actualment en el seu lloc hi ha la font del Calvari.

## Referències

* 1 2 «Creus de terme d'Arnes».
* ↑ «Font del Calvari». Encos.cat.
# Equació de tercer grau

Una equació de tercer grau és una equació polinòmica on el grau més alt dels diversos monomis que l'integren és 3.
Una equació de tercer grau amb una incògnita és una equació que es pot posar sota la forma canònica:
    $ax^{3}+bx^{2}+cx+d=0\,$,
on a, b, c i d (a ≠ 0) són nombres que pertanyen a un cos, habitualment a R o a C.
El mètode de resolució de l'equació cúbica fou publicat per primera vegada l'any 1545 pel matemàtic llombard Gerolamo Cardano. La solució es troba seguint dos passos. Primer es fa un canvi de variable per a eliminar el terme en $x^{2}$. Després es descompon la variable en la suma de dues que són arrels d'una equació de segon grau.
Eliminació del terme de grau 2 o $x^{2}$
Es fa el canvi de variable $x=y-b/3a$
Amb això l'equació queda de la forma: $y^{3}+py+q=0$
Descomposició de la variable y
Es fa $y=u+v$
Amb això queda:
$u^{3}+v^{3}+(3uv+p)(u+v)+q=0$
Això afegeix un grau de llibertat al problema que permet de resoldre'l perquè es pot imposar una restricció als valors de u i v de tal forma que es fa que siguin arrels d'una equació de segon grau.
Imposant que $3uv+p=0$ es té que $u^{3}+v^{3}=-q$
Ara $u^{3}$ i $v^{3}$ són dos nombres dels quals se'n sap la seva suma i també el seu producte, ja que ha de ser $u^{3}v^{3}=-p^{3}/3^{3}$ per tant són les arrels de l'equació de segon grau: $x^{2}+qx-p^{3}/27=0$
Resolent aquesta equació s'obtenen $u^{3}$ i $v^{3}$
Extraient les tres arrels cúbiques de cada un i sumant-les, s'obtenen els valors de $y$
I desfent el canvi de variable s'obté el valor de $x$
el resultat final és:
$x={\sqrt[{3}]{{\frac {-q}{2}}+{\sqrt[{2}]{{\frac {q^{2}}{4}}+{\frac {p^{3}}{27}}}}}}+{\sqrt[{3}]{{\frac {-q}{2}}-{\sqrt[{2}]{{\frac {q^{2}}{4}}+{\frac {p^{3}}{27}}}}}}-{\frac {b}{3a}}$
Els càlculs cal fer-los emprant nombres complexos. Les calculadores i fulls de càlcul que només donen resultats de les arrels quadrades i cúbiques en nombres reals no obtenen el resultat correcte.
D'altra banda, algunes de les equacions de tercer grau també es poden resoldre pel mètode de Ruffini.

## Vegeu també

* Equació de primer grau
* Equació de segon grau
* Equació de tercer grau
* Equació de quart grau
* Equació de cinquè grau
* Equació de sisè grau
* Equació de setè grau
* Equació de vuitè grau