OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estadi (mesura)

L'estadi és una de les unitats de longitud de l'antiga Grècia. Com era habitual a l'antiguitat, i de la mateixa manera que altres unitats de longitud (colze, peu…), no hi ha una sola mesura per a l'estadi, sinó que en trobem diverses, que varien segons la situació geogràfica (segons la polis) i temporal.
S'usava per mesurar itineraris, i també la va usar els romans. Un estadi grec equivalia a 600 peus grecs, segons Heròdot, i a 625 peus romans, i una milla romana equivalia a vuit estadis, segons Estrabó.
Aquesta mida es va establir a tota Grècia a partir de la longitud de l'estadi Olímpic a Olímpia, que és de 192 metres, recorreguts a peu des de les columnes d'inici i final de les carreres. Hi va haver certa controvèrsia sobre el valor que realment es va usar i l'exactitud del resultat obtingut. Les mesures que s'han fet mostren que la distància exacta entre el punt de partida i la meta a l'estadi d'Olímpia és de 192,27 metres, i això dona que la mesura del peu olímpic era de 0,3205 metres, cosa que sembla d'acord amb la llegenda que diu que es va usar la mida del peu d'Hèracles per mesurar l'estadi, ja que la mida dels peus dels atletes grecs era inferior.
L'estadi que va usar Eratòstenes per mesurar la circumferència polar de la Terra, es creu que era aproximadament de 185,2 metres (estadi egipci). Si es divideix la circumferència de la terra 40.000.000 metres entre 216.000 segons (60 graus x 60 minuts x 60 segons), el resultat és la mesura d'un estadi, 185 metres. L'estadi àtic mesurava 177,6 metres, segons Tucídides. Els romans en deien stadium i tenia una mesura de 185 metres.
Hi havia múltiples de la mesura segons el tipus de cursa que es realitzava. El diaulos (δίαυλος) corresponia a una cursa de dos estadis, el δόλιδόος ("dolidóos") eren sis estadis o més. Les curses de cavalls normalment recorrien quatre estadis.

## Referències

* ↑ United States. National Bureau of Standards. Precision Measurement and Fundamental Constants; Proceedings. U.S. National Bureau of Standards, 1971, p. 40–.
* ↑ Sir Norman Lockyer. Nature. Macmillan Journals Limited, 1875, p. 24–.
* ↑ Cartwright, Mark. «Stadium». Ancient History Encyclopedia, 24-06-2012. [Consulta: 28 març 2017].
* ↑ A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology: By various writers. Ed. by William Smith. Illustr. by numerous engravings on wood. In 3 vols. Murray [Vol. 2]: Walton, Murray, 1870, p. 46–.
* ↑ Strabo; H. C. Hamilton; William Falconer The Geography of Strabo. Henry G. Bohn, 1854, p. 11–.
* ↑ William Vincent; Thomas Cadell; William Davies The Commerce And Navigation Of The Ancients In The Indian Ocean: In Two Volumes. T. Cadell and W. Davies, 1807, p. 573–.
* ↑ Smith, William (ed.). «Stadium». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 5-XII-2020].

## Vegeu també

* Llista d'unitats de longitud de l'antiga Grècia
* Colze (unitat)
* Milla àrab
* Milla
* Llegua
# Hakama

La hakama (袴) és una falda-calçons que duien els samurais quan anaven a cavall per protegir-se les cames. No es va concebre, com alguns pretenen, per dissimular les cames, ja que de fet la hakama s'arromangava i es fermava a la cintura quan s'havia d'entrar en combat, de la mateixa forma que les mànigues del kimono es fermaven amb una cinta de tela (tasuki).
La hakama fou la vestimenta tradicional de la noblesa durant tota la història del Japó, i fou durant el període Edo que va adoptar la forma definitiva que coneixem avui en dia.
La hakama s'utilitza normalment per la pràctica de les arts marcials més arrelades a la tradició (aikido, kenjutsu, kendo, iaido, kyudo, jodo, bojutsu).
    «Els set plecs de la hakama simbolitzen les set virtuts del budo, que són: jin (仁, benaurança, generositat); gi (義, honor, justícia); rei (礼, cortesia, etiqueta); chi (智, saviesa, intel·ligència); shin (信, sinceritat); chu (忠, lleialtat); i koh (孝, pietat). Trobem aquestes qualitats al samurai d'abans. La hakama ens incita a reflectir la vertadera naturalesa del bushido. El fet de dur la hakama simbolitza les tradicions que s'han perpetuat de generació en generació. Com que l'aikido ha sortit de l'esperit del bushido, ens hem d'esforçar dins la nostra pràctica per polir les set virtuts tradicionnals.» (Morihei Ueshiba)

## Plegar la hakama

* 1
* 2
* 3
* 4
* 5
* 6
* 7
* 8
# Pedro Alcócer Gil

Pedro Alcocer Gil (Alhabia, 1906 - França, 1992) va ser un anarquista de la localitat de Terrassa. Va ser un militant destacat de la CNT i la FAI, va participar del pistolerisme i va ser especialment cèlebre durant els primers mesos de la Guerra Civil a Terrassa, on dirigia el grup d'acció conegut com Els xiquillos d'en Pedro, que van dur a terme diverses execucions.

## Biografia
### Primers anys

Va néixer a Alhabia, a la província de Almeria, l'any 1906. Va quedar orfe sent nen i es va mudar a Barcelona sent un adolescent, en plena època del pistolerisme. Va ser llavors quan va entrar en contacte amb l'anarcosindicalisme de la CNT. El 1922 es muda a Terrassa, en concret al barri de Ca n'Aurell, amb la seva dona. Pedro comença a treballar a Can Niquet de la Saphil, mentre que la seva dona obre un petit negoci.

### Segona República

Després de la proclamació de la Segona República Espanyola s'afilia a la FAI i funda a Terrassa un grup d'acció conegut com Els xiquillos d'en Pedro o Pedro y sus chiquillos. El 1932, els dies 14 i 15 de febrer van assaltar i van ocupar l'ajuntament de Terrassa, on van onejar la bandera anarquista. Aquest fet va acabar en un tiroteig entre els pistolers de la FAI i la Guàrdia Civil que va durar unes tres hores. El 6 d'octubre de 1934 van participar en l'assalt a la presó de Terrassa.

### Segona República

Va passar una temporada pres, i durant la seva estada a la presó va conèixer a importants militants de la CNT i de la FAI que com ell complien condemna. Es diu que Pedro Alcocer era un expert elaborant explosius casolans.

### Guerra Civil

Amb l'esclat de la Guerra Civil Espanyola Pedro Alcocer passa a ser representant de la CNT i la FAI al comitè de Salut Pública, i 'els seus xiquillos' es converteixen en les primeres Patrulles de Control de la ciutat.
És llavors quan duen a terme una onada d'execucions repressives. El cas més conegut va ser el del crim de Can Prat, ocorregut el 24 de juliol de 1936, quan van executar a diverses persones, set importants industrials i una persona més per les seves creences catòliques, a la propera població de Mura, on es van trobar els cadàvers.
Passats uns mesos 'Pedro Alcocer' va dissoldre les seves patrulles de control i va marxar al front de València i posteriorment al front d'Aragó, on sembla que va tenir desencontres amb Josep Tarradelles.

### Exili

Un cop acabada la guerra, el 1939 es va exiliar a França, des d'on va emigrar a Veneçuela. En els seus últims anys de vida va tornar a França, on va morir el 1992.

## Referències

* http://www.diarideterrassa.es/ 2016.04.01 El hijo de Pedro Alcocer publica un libro con sus memorias
* https://www.naciodigital.cat/latorredelpalau/ 2016.10.16 Memòries de Joaquín Alcocer

## Bibliografia

* CALVARI D'UNA CIUTAT, TERRASSA 1936-1939, Terrassa, "Hispania Martyr", 1996
* MEMORIES DE JOAQUIN ALCOCER, Terrassa, Joaquín Alcocer, 2015
# Mary superxef

Mary i el pastís de coliflor i canyella (títol original en anglès, A Greyhound Of A Girl) és una pel·lícula animada dramàtica de 2023, dirigida per Enzo D'Alò i coproduïda entre set països europeus. És una adaptació de la novel·la homònima de Roddy Doyle (2011) a càrrec de D'Alò i Dave Ingham. El repartiment de veu original inclou Sharon Horgan i Brendan Gleeson. Es va estrenar al Festival de Cinema de Berlín el febrer de 2023. S'ha doblat al català.
El projecte ha estat produït a set països europeus (Estònia, Alemanya, Irlanda, Itàlia, Letònia, Luxemburg i el Regne Unit), amb les empreses productores Paul Thiltges Distribucions, Aliante, JAM Media, Rija Films, Amrion Production i Fish Blowing Bubbles.

## Referències

* ↑ «A Greyhound Of A Girl heads to the 73rd Berlin Film Festival». Scannain.com, 08-02-2023. Arxivat de l'original el 2023-02-10. [Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ «Berlin Generation Sidebar Adds New Films With Sharon Horgan, Brendan Gleeson, Devid Striesow». Hollywood Reporter, 18-01-2023. Arxivat de l'original el 2023-01-21. [Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ Mary i el pastís de coliflor i canyella a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «A Greyhound of a Girl by italian director Enzo D'Alo at Berlinale». Animation World, 14-02-2023. [Consulta: 19 febrer 2023].
# Erik, cor de pedra

Erik, cor de pedra (títol original en estonià, Erik Kivisüda) és un llargmetratge estonià estrenat l'octubre de 2022, basat en la novel·la Mererövlimäng de Sass Henno. Va arribar als 8.513 espectadors al cinema durant la primera setmana. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

L'Erik, un nen d'onze anys, està convençut que té una pedra per cor. És per aquest motiu que no li importa no tenir veritables amics ni que els seus pares no tinguin temps per ell. La seva família es muda a un xalet que han heretat de la seva tieta Brunhilda, però, en arribar-hi, descobreixen que hi viu una altra família: la Maria i el seu pare, els quals els pares de l'Erik volen fer fora. En rebre una ordre de desnonament, la Maria posa en marxa el seu pla secret per trobar la seva desapareguda mare, la qual podrà salvar-los. Junts acaben en un fantàstic viatge a través del Món Intermedi en el qual l'Erik aprèn com n'és de difícil portar un cor de pedra.

## Repartiment

* Erik – Herman Avandi
* Maria – Florin Gussak
* Külmking – Juhan Ulfsak
* Capitana – Laura Peterson-Aardam
* Pare de la Maria – Jules Werner
* Suuvooder – Kristjan Sarv
* Mare de l'Erik – Elina Pähklimägi
* Pare de l'Erik – Hendrik Toompere jr jr
* Armin – Anti Reinthal
* Versats – Renars Kaupers
* Volask – Nero Urke
* Vell presoner – Andres Lepik

## Rodatge

El rodatge de la pel·lícula va tenir lloc al castell de Meysembourg (Luxemburg) i a la costa de Toila (Ida-Viru). El rodatge interior va tenir lloc al centre esportiu i d'oci de Haven Kakumäe (Tallinn), l'estudi Filmland (Luxemburg) i al mateix castell de Meysembourg.

## Referències

* ↑ "Erik Kivisüda". Esilinastused. Eesti filmi andmebaas, vaadatutd 8. aprill 2024.
* ↑ «Erik cor de pedra». Goita què fan, ara!. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ "Erik Kivisüda". Märksõnad. Eesti filmi andmebaas. vaadatud 8. aprill 2023.
* ↑ Tallinnas algasid filmi "Erik Kivisüda" võtted. menu.err.ee, 6. juuli 2020.
# Hilde Krahwinkel Sperling

Hildegard «Hilde» Krahwinkel Sperling (Essen, Regne de Prússia, Imperi Alemany, 26 de març de 1908 − Helsingborg, Suècia, 7 de març de 1981) fou un jugadora de tennis amateur alemanya i danesa, nacionalitat que va aconseguir en casar-se amb Svend Sperling l'any 1933.

## Carrera esportiva

Va guanyar tres títols consecutius de l'Internationaux de France entre 1935 i 1937, fita només aconseguida per només quatre tennistes femenines en tota la història, tots enfront de la local Simonne Mathieu. També va disputar dues finals individuals a Wimbledon, dues finals de Grand Slam més en dobles femenins, i dues finals més en dobles mixts a Wimbledon, la darrera amb títol inclòs. Va dominar el tennis alemany durant la dècada dels anys 30 sent la millor en el campionat alemany sis cops consecutius, del 1933 a 1939 descomptant l'any 1936 que no es va disputar a causa de la celebració dels Jocs Olímpics de Berlín. Aquest registre va seguir vigent fins Steffi Graf, que va aconseguir nou títols entre els anys 80 i 90 (però només quatre consecutius). Durant la seva llarga trajectòria no va disputar mai l'US Championships perquè coincidia amb la disputa del campionat alemany.
En reconeixement de la seva carrera tennística, va ser inclosa en l'International Tennis Hall of Fame l'any 2013.

## Torneigs de Grand Slam
### Individual: 5 (3−2)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Oponent | Marcador |
| Finalista | 1. | 1931 | Wimbledon | Cilly Aussem | 2−6, 5−7 |
| Guanyadora | 1. | 1935 | Internationaux de France | Simonne Mathieu | 6−2, 6−1 |
| Guanyadora | 2. | 1936 | Internationaux de France (2) | Simonne Mathieu | 6−3, 6−4 |
| Finalista | 2. | 1936 | Wimbledon (2) | Helen Hull Jacobs | 2−6, 6−4, 5−7 |
| Guanyadora | 3. | 1937 | Internationaux de France (3) | Simonne Mathieu | 6−2, 6−4 |

### Dobles femenins: 2 (0−2)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 1935 | Internationaux de France | Ida Adamoff | Margaret Scriven Kay Stammers | 4−6, 0−6 |
| Finalista | 2. | 1935 | Wimbledon | Simonne Mathieu | Freda James Hammersley Kay Stammers | 1−6, 4−6 |

### Dobles mixts: 2 (1−1)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 1930 | Wimbledon | Daniel Prenn | Elizabeth Ryan Jack Crawford | 1−6, 3−6 |
| Guanyadora | 1. | 1933 | Wimbledon | Gottfried von Cramm | Mary Heeley Norman Farquharson | 7−5, 8−6 |

## Referències

* ↑ Segons la federació de tennis danesa, va representar Dinamarca després del seu casament, però altres entitats com el torneig de Roland Garros o el Saló Internacional de la Fama de tennis van indicar que mai es va produir el canvi de federació i va seguir representant Alemanya.

## Enllaços externs

* Hilde Krahwinkel Sperling a l'International Tennis Hall of Fame (anglès)
# Shinai

Un shinai (en japonès 竹刀, literalment sabre 刀 de bambú 竹) és un sabre d'entrenament, concretament de 4 tires primes de bambú lligades amb tires de cuir que imita a una katana o sabre japonès, que s'utilitza en la pràctica del kendo per la seva extrema flexibilitat i l'extraordinària resistència als cops.
Pesa aproximadament 500 grams i mesura a prop d'un metre.
És més flexible que el bokken, que es diferencia bàsicament per estar fet de fusta. Així, el shinai és més segur per a l'entrenament de principiant, ja que evita fractures òssies.

## Història

La utilització del shinai des de l'entrenament fins al combat amb sabre es remunta al segle xvii. Aquesta arma d'entrenament fou posada a punt amb la finalitat de reemplaçar la pràctica amb bokken, sabre de roure, que limitava la pràctica. Combinada amb les proteccions, anomenades bogu, la utilització del shinai permet un entrenament de la rapidesa i dels cops reals sense perill per als practicants. L'entrenament de kenjutsu (l'avantpassat del kendo modern) amb el shinai porta diversos segles imposant-se en les diferents escoles de sabre del Japó. L'entrenament amb shinai ha suplert, progressivament, l'entrenament amb el garrot dels katas. Efectivament, nombroses escoles de sabre mantenen que per aprendre d'autèntica l'essència del combat a mort, és necessari que els dos adeptes s'equipin amb el bogu i utilitzin el shinai amb la finalitat de poder imaginar-se dins la confusió que resulta d'un entrenament agosarat i sense moderació.

## Referències

* ↑ Hall, David A. Encyclopedia of Japanese Martial Arts. Nova York: Kodansha, 2012, p. 256–67, 431. ISBN 9781568364100.
* ↑ Lowry, Dave. Bokken: Art of the Japanese Sword. Ohara Publications, 1986, p. 21–27. ISBN 978-0-89750-104-0.
# Horòscop

Horòscop és un mapa celeste de la posició geocèntrica dels astres, en un moment determinat, que els astròlegs utilitzen per a fer llurs prediccions i judicis. Consta d'una circumferència dividida en 360° sexagesimals, repartits en 12 sectors de 30°, a cadascun dels quals correspon un signe zodíacal, i hom hi indica les posicions planetàries en el moment estudiat i la corresponent divisió en cases segons la latitud i l'hora del dia en què tingué lloc l'esdeveniment.
L'Horòscop i la carta natal, en astrologia, són mètodes de predicció basats en la posició dels astres al moment del naixement d'una persona, però també pot referir-se a un animal, un objecte, etc. El terme deriva del grec "ὥρα" (hora, "hora"), i "σκοπέω" (skopeo, "examinar"). No existeix cap prova o estudi científic que recolzi la validesa de les prediccions obtingudes mitjançant qualsevol de les versions d'aquesta pràctica.
Algunes persones defensen que la creença en l'efectivitat de l'horòscop es veu potenciada per un fenomen psicològic normal (basat en la recerca automàtica de patrons per part del cervell) en les persones, pel qual recorden fàcilment les coincidències i no es fa cas de les faltes de coincidència. La vaguetat, unida a l'alta probabilitat de les suposades prediccions, permeten un índex d'encert baix, però semblant prou alt perquè funcioni el mecanisme psicològic descrit i es reafirmi la creença.
Moltes cultures van utilitzar sistemes de predicció similars basant-se en els seus propis calendaris en relació directa amb els astres. Per exemple, la civilització Maia.

## Vegeu també

* Zodíac
* Signe zodiacal
# Hel

En la mitologia norrena, Hel és la dea de la mort, filla del déu Loki i la gýgr Angrboda i, per tant, germana del Fenrisúlfr o llop Fenrir i el drac còsmic Jǫrmungandr o Miðgarðsormr.
Regna sobre els nou mons (norrè occidental antic: níu heimar) del reialme homònim de Hel -el més profund dels nou inframons és Niflhel-, amb el seu servent Ganglati i la seva serventa Ganglǫt, tots dos silenciosos i de lents moviments. Dins el regne de Hel, la dea Hel habita en un palau conegut amb el nom d'Éljúðnir, el llindar del qual es diu Fallanda forað.
Es diu que era una noia molt bonica, però la part inferior del seu cos estava en descomposició. Snorri conta que tenia mig cos de color negre (d'aquí l'expressió norrena blár sem Hel), i mig del color normal de la pell.
Etimològicament parlant, el mot deriva del germànic * xaljō, de l'arrel germànica *√xεl- 'tapar, cobrir; amagar' (que també és llatina: la tenim, per exemple, en el mot celar). Està molt estesa l'opinió que * xaljō no designava originàriament el món dels morts o la dea de la mort homònima, sinó la gran cambra mortuòria del * xlaiwaz o túmul funerari germànic. El mot està emparentat amb el gaèlic cuilidh 'celler, lloc secret, tresor', cuile "apartament on es guarden les botigues", i irlandès antic cuile fínda "celler de vi". Per als mots gaèlics, vegeu Alexander MacBain, An Etymological Dictionary of the Gaelic Language. Dins: http://www.ceantar.org/Dicts/MB2/index.html. És una qüestió molt controvertida si la misteriosa Gnipahellir s'ha d'identificar globalment amb el regne de Hel o si només és un dels nou inframons de què aquest consta.

## Referències

* ↑ «Hel | Norse deity» (en anglès). [Consulta: 22 setembre 2021].
# Phragmites

Phragmites és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre Poales, subclasse Liliidae, classe Liliopsida, divisió Magnoliophyta. Antigament s'anomenava Arundo.

## Taxonomia

* Phragmites australis (Cav.) Trin. ex Steud. o Phragmites comunis, «canyís»
* Phragmites berlandieri E. Fourn.

## Vegeu també

* Tropidopola cylindrica

## Enllaços externs

* Universitat de les Illes Balears Herbari virtual de les Illes Balears Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine. - Imatges detallades i informació de les espècies autòctones d'aquest gènere
# Arma letal 3

Arma letal 3 (títol original en anglès: Lethal Weapon 3) és una pel·lícula de l'any 1992 dirigida per Richard Donner. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

En la tercera entrega d'Arma letal, Martin Riggs i Roger Murtaugh, la incombustible parella de policies de "Los Angeles", s'enfronten a un difícil cas: armes confiscades i a punt de ser destruïdes han desaparegut de les dependències oficials i estan arribant als delinqüents més perillosos de la ciutat.

## Música

Banda sonora de la pel·lícula Arma Letal 3

## Repartiment

* Mel Gibson: Martin Riggs
* Danny Glover: Roger Murtaugh
* Rene Russo: Lorna Cole
* Stuart Wilson: Jack Travis
* Joe Pesci: Leo Getz
* Steve Kahan: Capità Murphy
* Darlene Love: Trish Murtaugh
* Ebonie Smith: Carrie Murtaugh
* Nick Chinlund: Hatchett
* Alan Scarfe: Herman Walters
* Mary Ellen Trainor: Dr. Stephanie Woods
* Gregory Millar: Tyrone
* Traci Wolfe: Rianne Murtaugh
* Damon Hines: Nick Murtaugh
* Jason Rainwater: policia jove

## Referències

* ↑ «Arma letal 4 (1998)]» (en anglès). the-numbers. [Consulta: 10 desembre 2013].
* ↑ «Lethal Weapon 3]» (en anglès). boxofficemojo. [Consulta: 10 desembre 2013].
* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ «Lethal Weapon3». The New York Times.
* ↑ «Michael Kamen-Lethal Weapon 3» (en anglès). allmusic. [Consulta: 10 desembre 2013].
# Bandera dels Estats Federats de Micronèsia

La bandera dels Estats Federats de Micronèsia fou adoptada el 10 de novembre de 1979. El camp blau representa a l'oceà Pacífic, mentre que els quatre estels blancs representen als quatre grups d'illes que formen la Federació: Chuuk, Pohnpei, Kosrae i Yap.
El Territori en Fideïcomís de les Illes del Pacífic va ser administrat pels Estats Units sota els auspicis de les Nacions Unides després de la Segona Guerra Mundial. A la dècada de 1950, els residents havien protestat per l'adopció d'una bandera, citant la manca d'una identitat cohesionada per al grup dispar d'illes, i l'esquema va ser abandonat.[2]
Aquest territori va adoptar per primera vegada una bandera el 24 d'octubre de 1962, que presentava un disseny de sis estrelles blanques al voltant d'un to de blau basat en la bandera de les Nacions Unides. La bandera va ser dissenyada per Gonzalo Santos i aprovada oficialment el 1965 pel Congrés Nacional. Les sis estrelles representaven els districtes de Yap, Chuuk, Pohnpei, Palau, Illes Marshall i Illes Mariannes del Nord; els tres últims no van passar a formar part dels Estats Federats de Micronèsia (FSM) el 1979.

## Banderes històriques

* Bandera dels Estats Units, utilitzada de 1944 a 1979.
* Bandera de les Nacions Unides, utilitzada de 1947 a 1965.
* Bandera del Territori en Fideïcomís de les Illes del Pacífic, de 1965 a 1978.

## Referències

* ↑ «Micronesia Facts» (en anglès). Encyclopedia Britannica. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ Fretter, Judith M. «Effective mediation in international disputes: A comparative analysis of mediation by the United Nations and regional organisations 1945-1995» (en anglès). University of Canterbury. Political Science, 2001. DOI: 10.26021/4446.
* ↑ Trust Territory of the Pacific Islands (en anglès). Bureau of International Organization Affairs, Office of United Nations Political Affairs, 1977, p. 16.