OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Albita

L'albita és un mineral del grup dels silicats. El seu nom és del llatí albus, que significa “blanc” pel seu color més usual. Hi ha dipòsits d'albita a la Península del Labrador i la península Escandinava. A Espanya es troba a Astúries, Província de Cadis i Málaga. A Catalunya es troba a Llançà. S'usa en la fabricació de vidre i ceràmica i en la indústria de materials refractaris.

## Característiques

Terme extrem de la sèrie isomorfa de les plagiòclasis, solucions sòlides de composició variable, entre l'albita, sòdica i l'anortita, càlcica, a través de tota una sèrie de termes intermedis: oligoclasa, andesina, labradorita i bytownita. És dura, lleugera, transparent o translúcida; pols de color blanc. Insoluble en àcids, a excepció de l'àcid fluorhídric en què es descompon deixant un residu gelatinós de sílice; es fon amb força dificultat acolorint la flama de groc (sodi).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'albita pertany a «09.FA - Tectosilicats sense H₂O zeolítica, sense anions addicionals no tetraèdrics» juntament amb els següents minerals: kaliofil·lita, kalsilita, nefelina, panunzita, trikalsilita, yoshiokaïta, megakalsilita, malinkoïta, virgilita, lisitsynita, adulària, anortoclasa, buddingtonita, celsiana, hialofana, microclina, ortosa, sanidina, rubiclina, monalbita, andesina, anortita, bytownita, labradorita, oligoclasa, reedmergnerita, paracelsiana, svyatoslavita, kumdykolita, slawsonita, lisetita, banalsita, stronalsita, danburita, maleevita, pekovita, lingunita i kokchetavita.

## Ambient de formació

Constitueix un component essencial de les roques eruptives plutòniques àcides (granits, sienites, pegmatites), en la varietat denominada de baixa temperatura amb estructura desordenada respecte a la d’elevada temperatura. Present en micaesquists, gneis i en venes de segregació que travessen aquestes roques, també en roques lítiques alpines. Pot formar-se a partir de plagiòclasis riques en calci a través del fenomen d'albitització, que consisteix en descomposició del mineral càlcic en albita secundària i calcita.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita a Riudarenes, a la comarca de la Selva, i a la Sèrra de Horno, una serra situada al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran).

## Referències

* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
* ↑ «Albite». [Consulta: 24 desembre 2024].
* 1 2 «Albite Mineral Data». [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ «Albita». Minerals dels territoris de parla catalana. [Consulta: 17 novembre 2023].
* ↑ Joan Vinyoles Verdaguer · Josep Lluís Garrido Rufaste · Josep Carreras Peñalvert «Mineralitzacions en esquerdes de tipus alpí a la Sèrra de Horno, Vielha e Mijaran, Val d’Aran, Lleida, Catalunya, Espanya». Mineralogistes de Catalunya, 12, 3, 2016, pàg. 5 - 54 [Consulta: 24 novembre 2023].
# Aldo Masciotta

Aldo Masciotta (Casacalenda, 14 d'agost de 1909 - Torí, 24 d'abril de 1996) va ser un tirador d'esgrima italià, especialista en sabre, que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la prova de sabre per equips del programa d'esgrima.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del Món d'esgrima, una d'or i tres de plata, entre 1935 i 1938.
Va estudiar a la Universitat de Florència i Nàpols on es va graduar com a cirurgià, especialitzat en obstetrícia i ginecologia, que va exercir a Torí. Durant la Segona Guerra Mundial va exercir d'oficial mèdic al front franco-italià, on va guanyar una medalla de bronze al valor militar.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Aldo Masciotta». [Consulta: 30 agost 2023].
# Aldus Corporation

Aldus Corporation va ser una empresa de desenvolupament de programari estatunidenca, coneguda pel seu programari d'autoedició pioner. PageMaker, el producte més conegut de la companyia, va marcar el començament de l'era moderna dels ordinadors de taula com el Macintosh, que es va utilitzar molt a la indústria editorial. Paul Brainerd, cofundador de la companyia, va encunyar el terme autoedició per descriure aquest paradigma. L'empresa també va crear el format de fitxer Tag Image File Format (TIFF), molt utilitzat en la professió de gràfics digitals.
Aldus va ser fundada, a més de per Brainerd (que també va exercir com a president del consell de la companyia), per Jeremy Jaech, Mark Sundstrom, Mike Templeman i Dave Walter. Va ser fundada a Seattle, l'any 1984 i va ser adquirida per Adobe Systems una dècada més tard.
L'empresa va rebre el nom de l'impressor venecià Aldus Manutius del segle XV.

## Referències

* ↑ Fox, John. «30 Years Ago, Aldus PageMaker Changed Life on Planet Earth». The Huffington Post. AOL Inc., 27-07-2015. Arxivat de l'original el October 20, 2020.
* ↑ Stiff, Paul. «The Stafford papers». The optimism of modernity: recovering modern reasoning in typography. Art & Humanities Research Council, 2004. [Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ Gardner, Howard. Responsibility at Work: How Leading Professionals Act (or Don't Act) Responsibly. John Wiley & Sons, 2010. ISBN 9781118047507.
* ↑ Sanchez, Julio. The PC Graphics Handbook. CRC Press, 2003, p. 422. ISBN 9780203010532.
* ↑ Kasdorf. The Columbia Guide to Digital Publishing. Columbia University Press, 2003, p. 253. ISBN 9780231124997.
* ↑ Horne. The Colour Image Processing Handbook. Springer, 2012, p. 138. ISBN 9781461557791.
* ↑ Kvern, Olav Martin. Real World Pagemaker 4. Bantam Books, 1990. ISBN 0-553-34874-4.
* 1 2 «ADOBE SYSTEMS REVISES ALDUS ACQUISITION». Bloomberg, 15-07-1994.
# Aleksandr Saprikin

Aleksandr Saprikin (Kaluga, 28 de juliol de 1946 - Sant Petersburg, 4 de maig de 2021) fou un jugador de voleibol rus que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món de voleibol de 1974, una medalla d'or al Campionat d'Europa de voleibol de 1971 i una medalla d'or a les Universíades de 1971. A nivell de clubs va jugar al SKA de Leningrad (fins al 1965) i l'Spartak de Leningrad (1965-1979).
Posteriorment fou entrenador de voleibol i ocupà diversos càrrecs dins la Federació Russa de Voleibol.

## Referències

* ↑ «Ушел из жизни замдиректор «Зенита» по пляжному волейболу Александр Сапрыкин | Телеканал "Санкт-Петербург"», 04-05-2021. Arxivat de l'original el 2021-05-04. [Consulta: 22 agost 2023].
* ↑ «Olympedia – Aleksandr Saprykin». [Consulta: 22 agost 2023].
* 1 2 «САПРЫКИН Александр Михайлович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 22 agost 2023].
# Aleksandre Kalandadze

Aleksandre Kalandadze (Tbilisi, 9 de maig de 2001) és un futbolista professional georgià que juga al Fehérvár, de la Nemzeti Bajnokság I. També ha estat internacional amb la selecció de Geòrgia.

## Trajectòria

Kalandadze és un producte del planter del Dinamo Tbilisi. Després de passar per diverses categories inferiors del gegant georgià, va ser cedit al club hongarès Diósgyőri la temporada 2020-21, on va jugar al seu equip filial. Va tornar al Dinamo Tbilisi la temporada següent, convertint-se en un dels centrals titulars i els va ajudar a guanyar la Lliga Erovnuli 2022 i la Supercopa de Geòrgia 2023. El 25 de gener de 2022 va ampliar el seu contracte amb el club fins a finals de 2024.
El 28 de gener de 2025 va ser cedit per tot l'any al Fehérvár, de la primera divisió hongaresa.
| Club | País | Any | Partits | Gols |
| Dinamo Tbilisi II | Geòrgia | 2020 | 0 | 0 |
| Diósgyőri VTK (cedit) | Hongria | 2020 | 0 | 0 |
| Dinamo Tbilisi | Geòrgia | 2021-24 | 104 | 4 |
| Fehérvár (cedit) | Hongria | 2025 | | |

## Selecció georgiana

Després d'haver jugat amb els sub-21 de Geòrgia. El 12 de setembre de 2023, va debutar amb la selecció absoluta de Geòrgia en una derrota de classificació per a la Eurocopa 2024 davant Noruega el 12 de setembre de 2023.

## Palmarès
#### Dinamo Tblisi

* 1 Erovnuli Liga: 2022
* 1 Supercopa de Geòrgia: 2023

## Referències

* ↑ «თუკი ტალანტებს საქართველოში ვერ გვიზრდიან, იქნებ, წასვლა სჯობდეს!.. უნგრეთში ორი ქართველი ახალგაზრდა წარადგინეს». Lelo.Ge.
* ↑ «[დინამო თბილისი ახალი კონტრაქტები და მზადება უკრაინელებთან ამხანაგური მატჩისთვის...]». Lelo.Ge.
* ↑ https://fehervarfc.hu/hirek/alekszandre-kalandadze-a-vidiben-folytatja-palyafutasat-2025-01-27
* ↑ https://www.gunebakis.com.tr/haber/15788766/trabzonspora-gurcu-defans-mi-geliyor
* ↑ https://es.soccerway.com/matches/2023/09/12/europe/european-championship-qualification/norway/georgia/3972567/

## Enllaços externs

* Fitxa a Footballdatabase
* Fitxa a Transfermarkt
* Fitxa a Erovnuli Liga
# Aleksei Klumov

Aleksei Konstantinovitx Klumov, en rus Алексей Константинович Клумов (Moscou, 21 d'agost de 1907 - Moscou 5 de setembre de 1944) fou un compositor soviètic, pianista i professor de música. Artista d'honor de la BSSR (1940).

## Biografia

Aleksei Klumov va néixer el 1907 a Moscou. El 1934 es va graduar al Conservatori de Moscou, rebent les classes de piano de Heinrich Neuhaus. El 1937 es va graduar a la mateixa escola amb Neuhaus novament com a professor. També va prendre lliçons de Mikhail Gnessin.
Després de graduar-se, va aconseguir una feina com a professor de piano al Conservatori Estatal de Belarús. Des de 1939 en va ser professor associat.
Va morir sobtadament el 1944 a Moscou.
Entre les obres d'Alexei Klumov hi ha l'òpera L'espasa d'Uzbekistan (escrita juntament amb M. Burkhanov, M. Weinberg, T. Jalilov i T. Sadykov⁣; representada per primera vegada a Taixkent el 1941); comèdia musical "Les aventures de Fritz" (1944); Concert per a piano i orquestra simfònica (1943); Suite de dansa belarussa per a piano (1939), 2 sonates (ambdues de 1940), transcripció de concerts de fragments del ballet <i>Gayane</i> d'A. I. Khachaturian i l'obra homònima; cicle sobre paraules d'A. S. Puixkin per a veu i piano (1937), romanços, cançons; mostres de cançons populars belarusses. També va participar en la crítica teatral.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Клумов». enc.biblioclub.ru. [Consulta: 11 juny 2019].
* ↑ «Клумов Алексей Константинович, композитор, пианист, педагог, заслуженный артист БССР .: Информация о фонде .: Главная». fk.archives.gov.by. Arxivat de l'original el 2019-06-14. [Consulta: 11 juny 2019].
# Amfiperateri

Els amfiperateris (Amphiperatherium) són un gènere extint de mamífers metateris de la família dels herpetotèrids que visqueren a Europa des de l'Eocè inferior fins al Miocè mitjà, fa entre 12,75 i 55,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya (incloent-hi el jaciment de Messel), Bèlgica, Bòsnia i Hercegovina, Espanya (incloent-hi la província de Castelló i el jaciment dels Casots, a l'Alt Penedès), França, la República Txeca, el Regne Unit i Suïssa. A. frequens fou l'últim marsupial oriünd d'Europa. Les espècies d'aquest grup, semblants als opòssums d'avui en dia, tenien una llargada de cap a gropa d'uns 15 cm i la cua un xic més llarga, d'aproximadament 17 cm.

## Referències

* 1 2 Entrada «Amphiperatherium» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ M. C. T. «El último marsupial europeo vivió en un bosque de l'Alcora» (en castellà). El Periódico Mediterráneo, 13 juny 2012. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Agustí i Antón, 2002, p. 25.

## Bibliografia

* Agustí, J.; Antón, M. Mammoths, Sabertooths and Hominids: 65 Million Years of Mammalian Evolution in Europe (en anglès). Columbia University Press, 2002. ISBN 0-231-11640-3.
# St. John (Indiana)

St. John és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 8.382 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. John tenia 8.382 habitants, 2.800 habitatges, i 2.441 famílies. La densitat de població era de 481,6 habitants/km².
Dels 2.800 habitatges en un 43,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 79,8% hi vivien parelles casades, en un 5,1% dones solteres, i en un 12,8% no eren unitats familiars. En l'11,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,99 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,4% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 28% de 45 a 60 i un 8,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98 homes.
La renda mediana per habitatge era de 71.378 $ i la renda mediana per família de 75.231 $. Els homes tenien una renda mediana de 55.554 $ mentre que les dones 30.603 $. La renda per capita de la població era de 25.106 $. Entorn de l'1,1% de les famílies i l'1,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. John». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. John». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Microgravetat

S'anomena microgravetat la situació que es dona a l'interior dels vehicles en òrbita al voltant de la Terra que s'assimila a l'absència de gravetat. Això és degut al fet que es troben en situació de caiguda lliure, equivalent a l'absència de gravetat per als fenòmens físics. Aquest estat pot provocar desorientació, perquè el sentit de "dalt" o "sota" no existeix a l'espai. Però, contràriament a la creença popular, no és exactament un estat d'ingravidesa (sense gravetat).
Tanmateix, l'equivalència només és vàlida des d'un punt de vista macroscòpic (és a dir, des del punt de vista de les activitats a l'escala humana). El camp gravitatori terrestre contínua sent ben present (la força d'aquest és només d'un 10% més baixa a l'alçada de l'estació espacial internacional) i deixa sentir els seus efectes. Per exemple, hi ha una diferència petita, però mesurable, en la seva força entre els punts del vehicle més propers i més allunyats de la Terra. A més, el vehicle pateix petites acceleracions degudes a forces de frotament amb l'atmosfera, interaccions amb el camp magnètic, radiació solar, etc.
Totes aquestes forces fan que els objectes en microgravetat estiguin sotmesos a petites acceleracions respecte a la nau, cosa que trenca l'equivalència amb l'absència de gravetat. En realitat, la situació s'aproxima més a estar sotmès a camps gravitatoris molt febles, d'aquí el seu nom.
# Albert Benet i Clarà

Albert Benet i Clarà (Sallent, 1941 - Sant Cugat del Vallès, 2012) va ser un historiador català. Fou un destacat investigador medievalista, sobretot de l’alta edat mitjana. En la seva extensa bibliografia, destaquen els llibres El procés d’independència de Catalunya i Història de Manresa: dels orígens al segle XI. Va participar en la redacció de Catalunya romànica (Enciclopèdia Catalana), sobretot als volums dedicats al Bages i a l'Anoia. Va escriure nombrosos llibres, articles i estudis d'història local sobre Sallent, Artés i altres poblacions, col·laborant en revistes com L'Avenç, Dovella, L'Erol, Ausa, Miscel·lània d'Estudis Bagencs, Les Fonts, L'Esparver, i el diari Regió7.
Va estudiar a la Universitat de Barcelona, on es va llicenciar en Història de l'Art i es va doctorar en Història Medieval. Va ser catedràtic de Geografia i Història, i va exercir de professor del 1977 al 1991 als instituts Lluís de Peguera i Pius Font i Quer de Manresa. Va participar en diverses excavacions arqueològiques. Va ser un dels fundadors del Centre d'Estudis del Bages i del Foment Arqueològic i Excursionista Sallentí (FAES).
Va ser també un pintor i escultor aficionat, amb obres inspirades en el surrealisme i el dadaisme, que va mostrar en exposicions col·lectives a Sallent. Les obres realitzades conjuntament amb el pintor Anton Riera les signaven "Albertón".
Com a anècdota, es poden esmentar els àpats medievals -molt ben documentats- que Albert Benet preparava per a les seves amistats.

## Obres destacades

* Història de Manresa: dels orígens al segle XI. 1985. ISBN 8439836031 (Tesi doctoral).
* El Procés d'independència de Catalunya: 897-989. Institut d'Arqueologia, Història i Ciències Naturals, 1988. ISBN 8460053423.
* La Família Gurb-Queralt : 956-1276 : senyors de Sallent, Oló, Avinyó, Gurb, Manlleu, Voltregà, Queralt i Santa Coloma de Queralt. Institut d'Arqueologia, Història i Ciències Naturals, 1993. ISBN 8460085112 (Tesina de llicenciatura).
* Catalunya romànica. Enciclopèdia Catalana, 1985-1998 (Participació en 10 dels 25 volums).
* Anoia; Bages (Història de les comarques de Catalunya). Parcir, 1987-1988. ISBN 848653805X (Consell de redacció i redacció de diversos capítols).
* Albert Benet i Clarà, Llorenç Ferrer i Alòs. Artés: societat i economia d'un poble de la Catalunya central. Ajuntament d'Artés, 1990. ISBN 8450595568.
* Sallent, dels orígens al segle XIII. Rafel Dalmau, 1977. ISBN 8423201155.
* Joana la negra, una bruixa sallentina: i altres episodis d'història sallentina. Institut d'Arqueologia, Història i Ciències Naturals, 1983.

## Referències

* ↑ Pou, El. «Benet, Castellanos i Mata». [Consulta: 13 març 2024].
* 1 2 3 Miscel·lania en homenatge a Albert Benet Clarà. Manresa: Amics de l'Art Romànic del Bages, 2023. ISBN 9788418849954.
* ↑ «Albert Benet i Clarà» (en castellà). [Consulta: 13 març 2024].
* 1 2 Sardans i Farràs, Jordi «Acte d'homenatge a l'historiador Albert Benet i Carà a Sallent». El butlletí / Amics de l'Art Romànic del Bages, Núm. 199, Setembre-desembre 2022, pàg. 3-6.
# Temple d'Àrtemis (Delos)

El Temple d'Àrtemis o Artemísion (grec antic: Ἀρτεμίσιον) fou un antic temple grec dedicat a Àrtemis, a l'illa de Delos (Cíclades), a Grècia. Les seues ruïnes formen part del jaciment arqueològic de Delos, declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. El jaciment forma part del Santuari d'Apol·lo i Àrtemis de Delos.
Es va construir en el període hel·lenístic al voltant de l'any 179 abans de la nostra era. Hi havia un temple anterior del període arcaic, construït al 600 ae, que s'incorporà al temple hel·lenístic. Al seu torn, havia estat l'emplaçament d'un edifici del període micènic. Era a l'oest de l'anomenat Temple d'Apol·lo Pòrinos i d'altres temples dedicats a Apol·lo, germà d'Àrtemis, i al sud de l'estoa en forma de lletra L.
Estava construït sobre un alt pedestal i era d'estil jònic. El naos del temple feia 8,6 m de llarg i 9,6 m d'ample, és a dir, era més ample que llarg. S'obria cap a l'est i tenia sis columnes jòniques al davant.
A prop del temple hi havia la tomba de les donzelles hiperbòries Laòdice i Hipèroca, també esmentades per Heròdot. A prop del temple s'ha trobat un dipòsit d'objectes micènics d'or i vori. En els voltants també s'ha trobat l'anomenada Kore de Nicandre, donada a Àrtemis i datada a l'entorn del 640 ae. És una de les primeres escultures de cores conegudes i conté una de les primeres inscripcions gregues en pedra.

## Galeria d'imatges

* Ruïnes del temple d'Àrtemis.

## Referències

* 1 2 3 «Delos, Temple of Artemis» (en anglés). Projecte Perseus. Arxivat de l'original el 2010-07-29. [Consulta: 23 juliol 2024].
* 1 2 ; MacDonald, William L.; McAllister, Marian Holland (ed.); Stillwell «Delos, Greece» (en anglés). The Princeton Encyclopedia of Classical Sites. Princeton University Press [Princeton, N. J.], 1976 [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ Heròdot: Històries, 4, 33-34.
* ↑ Bridgman, Timothy P. Hyperboreans: Myth and History in Celtic-Hellenic Contacts (en anglés). Routledge, 2004, p. 38. ISBN 1135879788.
* ↑ Tournavitou, Iphigenia «The Mycenaean ivories from the Artemision at Delos» (en anglés). Bulletin de correspondance hellénique, 119-2, 1995, pàg. 479–527 [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ «Athens, NM 1 (Sculpture)» (en anglés). Perseus. Arxivat de l'original el 2010-07-27. [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ Jenkins, R. J. H.. Dedalica: a Study of Dorian Plastic Art in the Seventh Century B.C. (en anglés). London: Cambridge University Press, 1936.
# Jean Lafitte (Louisiana)

Jean Lafitte és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 2.137 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jean Lafitte tenia 2.137 habitants, 721 habitatges, i 575 famílies. La densitat de població era de 138 habitants/km².
Dels 721 habitatges en un 39,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,2% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 20,2% no eren unitats familiars. En el 15,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,2% tenia menys de 18 anys, un 11,7% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 9,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.833 $ i la renda mediana per família de 40.163 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.025 $ mentre que les dones 22.697 $. La renda per capita de la població era de 14.209 $. Entorn del 14,2% de les famílies i el 17% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jean Lafitte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jean Lafitte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fiódorovka (Jírnovsk)

Fiódorovka (en rus: Фёдоровка) és un poble a l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 216 habitants. Pertany al districte de Jírnovsk.

## Referències

* ↑ Почвенная карта России
* ↑ «Минх, Александр Николаевич. Историко-географический словарь Саратовской губернии / Сост. А. Н. Минх. — Саратов, 1898—1902. — 5 т. — Прил. к Трудам Саратовской ученой архивной комиссии. Т. 1 : Южные уезды: Камышинский и Царицынский. Вып. 3 : Лит. Л — Ф / сост. А. Н. Минх; печ. под наблюд. С. А. Щеглова. — 1901. — С 557—1094 с., 17 л. к. C. 935—937». Arxivat de l'original el 2016-11-08. [Consulta: 28 setembre 2016].
# Fiódorovka (Oriol)

Fiódorovka — Фёдоровка (rus) — és un poble de l'óblast d'Oriol, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 12 habitants. Pertany al districte municipal de Verkhóvie.

## Referències

* ↑ «Орловская область. Общая площадь земель муниципального образования. ФСГС». Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «Закон Орловской области от 19 ноября 2004 года № 446-ОЗ «О статусе, границах и административных центрах муниципальных образований на территории Верховского района Орловской области»». Arxivat de l'original el 2018-09-12. [Consulta: 12 setembre 2018].
* ↑ «История Верховского района на сайте областной администрации». Arxivat de l'original el 2018-04-01. [Consulta: 22 maig 2011].