OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elasmobranquis

Els elasmobranquis (Elasmobranchii) són una subclasse de peixos cartilaginosos que inclou les rajades i els taurons. Els elasmobranquis estan àmpliament distribuïts en les aigües tropicals i temperades.
Se’n distingeixen dues formes bàsiques d'organització corporal ben diferenciades entre si, que es corresponen amb els dos superordres, els selacimorfs (com els taurons), amb el cos fusiforme i amb les obertures branquials laterals i els batoïdeus (com les rajades) amb el cos deprimit i les obertures branquials ventrals

## Característiques

Els elasmobranquis no tenen bufeta natatòria, presenten set parells de brànquies que s'obren individualment a l'exterior, aletes dorsals rígides, i escates placoides petites. Les dents es troben en diverses fileres; la mandíbula superior no està fusionada amb el crani, i la mandíbula inferior s'articula amb la superior. Les aletes pelvianes dels mascles s'han modificat fins a esdevenir elements copuladors, implicats en la transmissió de l'esperma.
Els elasmobranquis són osmoconformistes respecte al medi. Presenten una osmolaritat molt similar a la de l'aigua, fet que aconsegueixen incorporant urea a la sang. El seu medi intern és isotònic respecte al medi extern. Eliminen sals per la glàndula rectal.

## Taxonomia

Subclasse Elasmobranchii
* Superordre Selachimorpha
** Ordre Hexanquiformes
** Ordre Squaliformes
** Ordre Pristiophoriformes - taurons serra
** Ordre Squatiniformes
** Ordre Heterodontiformes
** Ordre Orectolobiformes
** Ordre Carcharhiniformes
** Ordre Lamniformes
* Superordre Batoideos
** Ordre Rajiformes - rajades verdaderes
** Ordre Pristiformes - peixos serra
** Ordre Torpediniformes - rajades elèctriques
** Ordre Myliobatiformes - rajades d'agulló

## Referències

* ↑ Bigelow, Henry B.; Schroeder, William C.. Fishes of the Western North Atlantic. Sears Foundation for Marine Research, Yale University, 1948, pp. 64-65. ISBN B000J0D9X6.
# Esquí alpí als Jocs Olímpics d'hivern de 1952

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1952 celebrats a la ciutat d'Oslo (Noruega) es disputaren sis proves d'esquí alpí, tres en categoria masculina i tres més en categoria femenina.
En aquesta edició, disputada entre els dies 14 i 20 de febrer de 1952 a les instal·lacions d'Oslo, s'eliminà del programa la combinada alpina i s'introduí la prova de l'eslàlom gegant. Els resultats d'aquestes proves foren considerats, així mateix, vàlids per al Campionat del Món d'esquí alpí.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Descens Detalls | Zeno Colò | Othmar Schneider | Christian Pravda |
| Eslàlom gegant Detalls | Stein Eriksen | Christian Pravda | Toni Spiß |
| Eslàlom Detalls | Othmar Schneider | Stein Eriksen | Guttorm Berge |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Descens Detalls | Trude Jochum-Beiser | Annemarie Buchner | Giuliana Minuzzo |
| Eslàlom gegant Detalls | Andrea Mead-Lawrence | Dagmar Rom | Annemarie Buchner |
| Eslàlom Detalls | Andrea Mead-Lawrence | Ossi Reichert | Annemarie Buchner |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Àustria | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 2 | Estats Units | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 3 | Noruega | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 4 | Itàlia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 5 | Alemanya | 0 | 2 | 2 | 4 |
| Total | Total | 6 | 6 | 6 | 18 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Alpine Skiing at the 1952 Winter Olympics». [Consulta: 24 desembre 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) FIS-Ski.com Arxivat 2009-10-02 a Wayback Machine.
# Gustavo Huet Bobadilla

Gustavo Huet Bobadilla (Ciutat de Mèxic, 22 de novembre de 1912 - Estat de Puebla, 20 de novembre de 1951) va ser un tirador mexicà que va competir durant les dècades de 1930 i 1940. Era germà del també tirador Guillermo Huet.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la prova de rifle en posició estesa, 50 metres del programa de tir. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, quedà setè en la mateixa prova. El 1948, a Londres, disputà els sues tercers, i darrers, Jocs Olímpics, on fou trentè novament en la prova de rifle en posició estesa, 50 metres.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib de 1938. Morís assassinat per un conductor borratxo el 1951 mentre treballava com a policia.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Gustavo Huet». [Consulta: 10 octubre 2024].
# L'oracolo in Messenia

L'oracolo in Messenia és una òpera d'Antonio Vivaldi amb llibret d'Apostolo Zeno. L'òpera va ser composta per al carnaval de tardor de Venècia de 1738, després que Vivaldi es fes càrrec del Teatro Sant'Angelo.
L'obra és un pasticcio, és a dir, una obra feta a partir de música que ja existia, adaptada a un nou text. Vivaldi va reciclar algunes de les seves àries més populars, a més d'altres àries d'autors contemporanis com Broschi, Giacomelli i Hasse. Es tracta d'una pràctica habitual al segle xviii, i L'Oracolo in Messenia va tenir força èxit. La partitura original està perduda, i l'obra tal com la coneixem és resultat d'una reconstrucció elaborada pel violinista i director d'orquestra Fabio Biondi per a la recuperació de l'obra que va tenir lloc a Viena el 2011, de la qual es va fer un enregistrament.

## Enregistraments

* L'oracolo in Messenia. Vivica Genaux, Julia Lezhneva, Ann Hallenberg, Romina Basso, Franziska Gottwald, Magnus Staveland, Xavier Sabata, Europa Galante, Fabio Biondi; Virgin Classics, 2CDs 2012.

## Referències

* ↑ Michael Talbot The Vivaldi Compendium Pàg xxv 2011 "For the carnival season of 1738 he took over the Teatro Sant'Angelo from the impresario who had managed it in the preceding autumn and staged three operas: a new composition (L'oracolo in Messenia), an updated version of an earlier ..."
* ↑ Karl Heller Antonio Vivaldi: The Red Priest of Venice Pàg 108 1997 "That season included performances of the new opera L'oracolo in Messenia; the pasticcio Rosmira (with arias by, among others, Hasse, Handel, and Pergolesi) arranged by Vivaldi; and Armida al campo d'Egitto, which had first been ..."
* ↑ Ashley, Tim «Culture Music Classical music Vivaldi: L'Oracolo in Messenia – review». The Guardian. Guardian Media Group, 10-10-2012 [Consulta: 30 gener 2018].
Òperes d'Antonio Vivaldi :
Ottone in villa (1713)
Orlando finto pazzo (1714)
Nerone fatto Cesare (1715)
Arsilda, regina di Ponto (1716)
La costanza trionfante (1716)
L'incoronazione di Dario (1717)
Tieteberga (1717)
Armida al campo d'Egitto (1718)
Scanderbeg (1718)
Teuzzone (1719)
Tito Manlio (1719)
La verità in cimento (1720)
La Silvia (1721)
Ercole su'l Termodonte (1723)
Dorilla in Tempe (1726)
Farnace (1727)
Orlando furioso (1727)
Siroe, re di Persia (1727)
Ipermestra (1727)
Rosilena ed Oronta (1728)
Atenaide (1729)
Argippo (1730)
La fida Ninfa (1732)
Motezuma (1733)
L'Olimpiade (1734)
Bajazet (1735)
Griselda (1735)
L'Adelaide (1735)
Catone in Utica (1737)
Rosmira (1738)
L'oracolo in Messenia (1738) :
Llista d'obres de Vivaldi :
# Dolors Martínez Pérez

Dolors Martínez Pérez (Barcelona) és una actriu, locutora i realitzadora de ficció per a pòdcasts catalana.

## Biografia

És llicenciada en Art Dramàtic, especialitat en Interpretació, per l'Institut del Teatre de Barcelona i llicenciada en Ciències de la Informació, especialitat en Ràdio i Televisió per la Universitat Autònoma de Barcelona. A més, s'ha format amb Franco di Francescantonio, Carol Rosenfeld, Dominic de Fazio, Salvador Oliva, Nancy Tuñón i Genadi Korotkov.
Des de l'any 1985 treballa a Catalunya Ràdio on és una de les veus corporatives (juntament amb Carles Davó) de l'emissora i de Catalunya Informació. Des del mes de maig del 2001, moment en què es va reformular el Canal 33, és la veu corporativa d'El 33. També ha narrat documentals com Els homes del silenci i Ernest Lluch, lliure i atrevit.
És la directora artística de la versió radiofònica del programa Crims. A més, va participar en el pòdcast Tor. Tretze cases i tres morts i va interpretar el personatge de Maria Àngels Feliu al pòdcast El segrest.
A banda, ha posat la veu a diferents anuncis publicitaris i productes. Per exemple, va posar la veu a la nina Barbie en català i castellà i en els respectius anuncis de la joguina. També és la veu dels contestadors automàtics dels telèfons dels diferents departaments de la Generalitat de Catalunya. Ha doblat audiollibres com el de Harry Potter i la pedra filosofal i diferents novel·les de Quim Monzó.

## Referències

* ↑ CCMA. «Els autors», 23-02-2015. [Consulta: 24 gener 2023].
* ↑ ccma.cat. «Dolors Martínez agafa el relleu al capdavant del programa "TR3SC", de Catalunya Ràdio». [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Dones a les ones: Martínez, Dolors». donesalesones.adpc.cat. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «realització radiofònica Dolors Martínez». Teatre Lliure: Ones lliures, 09-05-2024, pàg. 10, 11.
* ↑ Ràdio, Catalunya. «El suplement - Et sonen, aquestes veus?». [Consulta: 19 gener 2023].
* ↑ CCMA. «Els autors», 23-02-2015. [Consulta: 23 gener 2023].
* ↑ TV3. «Telenotícies - Portes obertes pels 35 anys de Catalunya Ràdio». [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ «CCRTV INFORME ANUAL 2001» p. 6. CCMA, 31-12-2001. [Consulta: 20 gener 2023].
* 1 2 3 4 5 «La Vermella - La veu en off, amb Dolors Martínez i Xavi Martín». CCMA. [Consulta: 4 juliol 2024].
* ↑ «La tarda de Catalunya Ràdio - L'equip del "Crims" pren la paraula: com és treballar amb Carles Porta?». Catalunya Ràdio. [Consulta: 19 gener 2023].
# Esquí alpí als Jocs Olímpics d'hivern de 1968

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1968 celebrats a la ciutat de Grenoble (França) es disputaren sis proves d'esquí alpí, tres en categoria masculina i tres més en categoria femenina. Les proves es realitzaren entre els dies 9 i 17 de febrer de 1968 a les instal·lacions de Chamrousse.
Per primera vegada l'eslàlom gegant masculí es realitzà a dues mànegues. Els resultats d'aquestes proves foren considerats, així mateix, vàlids per al Campionat del Món d'esquí alpí, i per primera i única vegada a la història vàlids per a la Copa del Món d'esquí alpí.
Hi participaren un total de 190 esquiadors, entre ells 135 homes i 55 dones, de 33 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Descens detalls | Jean-Claude Killy | Guy Périllat | Jean-Daniel Dätwyler |
| Eslàlom gegant detalls | Jean-Claude Killy | Willy Favre | Heinrich Messner |
| Eslàlom detalls | Jean-Claude Killy | Herbert Huber | Alfred Matt |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Descens detalls | Olga Pall | Isabelle Mir | Christl Haas |
| Eslàlom gegant detalls | Nancy Greene | Annie Famose | Fernande Bochatay |
| Eslàlom detalls | Marielle Goitschel | Nancy Greene | Annie Famose |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | França | 4 | 3 | 1 | 8 |
| 2 | Àustria | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 3 | Canadà | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | Suïssa | 0 | 1 | 2 | 3 |
| Total | Total | 6 | 6 | 6 | 18 |

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Alpine Skiing at the 1968 Winter Olympics». [Consulta: 25 desembre 2024].

## Enllaços externs

* (anglès) FIS-Ski.com Arxivat 2010-02-20 a Wayback Machine.
# Guy Banister

Guy Banister fou un investigador privat i agent del FBI, presumptament implicat en l'assassinat del 35é president dels Estats Units d'Amèrica John F. Kennedy.
Banister era membre dels Minutemen, el Comitè d'Activitats Antiamericanes i la John Birch Society. Estava implicat en grups anticastristes i va utilitzar a Lee Harvey Oswald per infiltrar-se en entorns que donaven suport a Fidel Castro. Oswald fou detingut en un incident el dia 9 d'agost de 1963 a Nova Orleans quan repartia pamflets procastristes. Els fulls que repartia duien impresa l'adreça de l'oficina de Banister, el 544 de Camp Street. Delphine Roberts, secretaria de Banister, va declarar que Oswald visitava molt sovint la seva oficina per aquella època.
Banister era soci de David Ferrie, un altre dels presumptes implicats en la suposada conspiració per matar el president.

## Referències

* 1 2 Montero Lama, Àngel. JFK: 50 años de mentiras.. Poe Books, p. 305. ISBN 9788494131516.
* ↑ «50 Years of Conspiracy Theories - JFK Murder -- New York Magazine - Nymag» (en anglès), 25-11-2013. [Consulta: 10 agost 2024].
* ↑ Myers, Shelby. «The New Orleans connection to JFK’s assassination» (en anglès), 01-02-2022. [Consulta: 10 agost 2024].
* ↑ Kroth, Jerome A. Conspiracy in Camelot: The Complete History of the Assassination of John Fitzgerald Kennedy (en anglès). Algora Publishing, 2003. ISBN 978-0-87586-246-0.
* ↑ Garrison, Jim. On the trail of the assassins: my investigation and prosecution of the murder of President Kennedy. New York: Sheridan Square Press : Distributed by Kampmann, 1988. ISBN 978-0-941781-02-2.
# Canary Black

Canary Black és una pel·lícula d'espionatge i thriller d'acció del 2024 dirigida per Pierre Morel i escrita per Matthew Kennedy. La pel·lícula és protagonitzada per Kate Beckinsale com a agent de la CIA en fuga. S'ha subtitulat al català.
El film es va presentar per primera vegada al Marché du Film del 2022 com un thriller d'espies dirigit per Pierre Morel, escrit per Matthew Kennedy i protagonitzat per Kate Beckinsale. A l'American Film Market d'aquell any, es van publicar les primeres imatges de la producció.
El rodatge va començar a Croàcia l'octubre de 2022, i va durar fins al gener de 2023. El rodatge va tenir lloc principalment a Zagreb, on el rodatge va interrompre el servei de diversos tramvies per controlar l'entorn de les seqüències d'acció a l'aire lliure, que incloïen Kate Beckinsale sobrevolant la ciutat des d'un dron i penjada dels terrats. El rodatge a Zagreb va utilitzar l'estadi Maksimir del Dinamo Zagreb com a plató de pel·lícula, i la ciutat de Rovinj va simular que era Tòquio. L'escena final es va filmar al Triple Pont de Ljubljana.
Canary Black es va publicar a Prime Video el 24 d'octubre de 2024.

## Referències

* ↑ «Canary Black». Goita què fan, ara!. [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ Wiseman, Andreas. «Kate Beckinsale Set To Star In Spy Thriller ‘Canary Black’ For ‘Taken’ Director Pierre Morel & Anton — Cannes Market» (en anglès), 05-05-2022. [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ Ntim, Zac. «‘Canary Black’: First-Look Image From Action Thriller Starring Kate Beckinsale & Rupert Friend — AFM» (en anglès americà), 01-11-2022. [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ Zajović, Milena. «Spy Thriller Canary Black Starring Kate Beckinsale Starts Shooting in Zagreb - FilmNewEurope.com» (en anglès britànic). [Consulta: 10 novembre 2024].
* 1 2 3 «Canary Black: Filming Locations Revealed» (en anglès), 19-12-2022. [Consulta: 10 novembre 2024].
* ↑ «Kate Beckinsale hangs from a drone while filming in Zagreb». Time Out.
* ↑ «13 new films you won't want to miss from Prime Video and Amazon MGM Studios this fall». Amazon, 02-08-2024. [Consulta: 3 agost 2024].
# Dioscoreals

Dioscoreal (Dioscoreales) és un ordre de plantes amb flor.

## Descripció

Els Dioscoreales són vinyes o herbàcies plantes del sòl forestal. Poden ser clorofil·les o saprófites. Les sinapomorfies inclouen arrels tuberoses, pèls glandulars, característiques de la capa de llavors i la presència d'oxalat de calci cristalls. Altres característiques de la L'ordre inclou la presència de saponina esteroides, feixos vasculars anulars que es troben tant a la tija com a la fulla. Les fulles sovint estan desencaminades a la base, tenen un pecíol i una làmina reticulada nervada. Alternativament, poden ser petits i semblants a una escala amb una base enfundada. Les flors són actinomorfes, i poden ser bisexual o dioica, mentre que les flors o la inflorescència porten pèls glandulars. El periant pot ser visible o reduït i l'estil és curt amb branques d'estil ben desenvolupades. Els tèpals persisteixen en el desenvolupament del fruit, que és una càpsula seca o baia. A la llavor, la endotegmen és tanífer i l'embrió curt.
Totes les espècies, excepte els gèneres situats a Nartheciaceae, expressen microsporogènesi simultània. Les plantes de les Nartheciaceae mostren una microsporogènesi successiva que és un dels trets que indica que la família és germana de tots els altres membres inclosos en l'ordre.
El sistema APG II, de 2003, ubica aquest ordre en el clade monocots:
Cladograma II: Relació de famílies Dioscoreales (nombre de gèneres) :
| Dioscoreales | Dioscoreaceae (9) Burmanniaceae (8) Nartheciaceae (5) |

## Referències

* ↑ Caddick et al, 2002a.
* ↑ Stevens 2016, Dioscoreales
* ↑ Hertweck et al, 2015.
* ↑ Christenhusz i Byng, 2016.

## Bibliografia

* Caddick, LR; Rudall, PJ; Wilkin, P [et al.].. Yams and their allies: systematics of Dioscoreales, p. 475–487. , In Wilson & Morrison (2000)
* Hertweck, Kate L.; Kinney, Michael S.; Stuart, Stephanie A.; Maurin, Olivier; Mathews, Sarah; Chase, Mark W.; Gandolfo, Maria A.; Pires, J. Chris «Phylogenetics, divergence times and diversification from three genomic partitions in monocots». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 178, 3, 7-2015, pàg. 375–393. DOI: 10.1111/boj.12260.
* Christenhusz, Maarten JM; Byng, J. W. «The number of known plants species in the world and its annual increase». Phytotaxa, vol. 261, 3, 2016, pàg. 201–217. DOI: 10.11646/phytotaxa.261.3.1.
# Quartet de corda núm. 7 (Schubert)

El Quartet de corda núm. 7 (D 94), en re major, va ser compost per Franz Schubert el 1811 o 1812.

## Moviments

* Allegro (re major)
* Andante con moto (sol major)
* Menuetto: Allegretto (re major; Trio en si♭ major)
* Presto (re major)

## Fonts

* Franz Schubert's Works, Series V: Streichquartette, editat per Joseph Hellmesberger i Eusebius Mandyczewski. Breitkopf & Härtel, 1890.
* Otto Erich Deutsch (i altres). Schubert Thematic Catalogue (diverses edicions), núm. 94.
* New Schubert Edition, Series VI, Volume 3: Streichquartette, editat per Martin Chusid. Bärenreiter, 1979.

## Enllaços externs

* Quartet de corda núm. 7: Partitura lliure a l'IMSLP.
# I due supposti conti

I due supposti conti ossia Lo sposo senza moglie és una òpera en dos actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Angelo Anelli. S'estrenà a La Scala de Milà el 10 d'octubre de 1784. El 1786 es representà al Teatro Valle de Roma com Lo sposo ridicolo.
La posada en escena fou del famós Pietro Gonzaga. L'òpera que va ser precedida, al mateix teatre i durant la temporada de tardor, per Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia. Davant l'èxit de les dues obres, el príncep de Pietrasanta Sera di Falco va convidar a Cimarosa a passar uns dies a Cantú i, si és cert el que es diu, per Cimarosa l'estada va ser molt agradable gràcies a la relació que va iniciar amb una altra convidada, Antonia Mazzucchellis.

## Referències

* ↑ «Domenico Cimarosa». [Consulta: 20 desembre 2017].
* ↑ La Gran Opera. Barcelona: Planeta-De Agostini, 1989. ISBN 84-395-1303-8.
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# Can Bassons

Can Bassons és un edifici d'obra popular situat a Cervelló, al Baix Llobregat. És una de les masies més antigues del municipi, datada entre el segle xiv i el segle xv. Situada als afores del nucli urbà, va ser clau en la formació del terme. Originalment, va ser una masia dedicada a l'activitat agropecuària, però amb el pas del temps ha estat reconvertida en habitatge, amb quatre unitats residencials.
L'edifici principal té dos nivells amb murs de càrrega de carreus i paredats. Ha estat reformat per preservar-ne l'estructura, amb reforços metàl·lics i forjats de formigó. La coberta és inclinada amb teules àrabs. Es conserven elements de l'antic celler, en desús. L'estat de conservació és bo, tot i l'impacte paisatgístic del viaducte de la B-24.

## Referències

* 1 2 «Patrimoni arquitectònic». [Consulta: 20 febrer 2025].
* 1 2 3 Cervelló, Ajuntament de. «Can Bassons». [Consulta: 20 febrer 2025].
# Gyula Zsivótzky

Gyula Zsivótzky (Budapest, 25 de febrer, 1937 - Budapest, 29 de setembre, 2007) fou un atleta hongarès, especialista en llançament de martell, que va competir entre les dècades de 1950 i 1970.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1960, 1964, 1968 i 1972. Als Jocs de Roma, el1960, i de Tòquio, el 1964, guanyà la medalla de plata, mentre el 1968, a Ciutat de Mèxic, guanyà la medalla d'or. A Munic, el 1972, fou cinquè, sempre en la prova del llançament de martell.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat d'Europa, de bronze el 1958, d'or el 1962 i de plata el 1966. A les Universíades guanyà tres medalles d'or i una de plata entre les edicions de 1959 i 1965. També guanyà tretze campionats nacionals de martell.
Durant la seva carrera va establir dos rècords mundials de l'especialitat, el 1965 i 1968, fins a situar la marca en els 73,76 metres.
Casat amb la saltadora d'alçada Magdolna Komkané Csábi, és pare del decatleta Attila Zsivóczky.

## Millors marques

* Llançament de martell. 73,76 metres (1968)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Gyula Zsivótzky». [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ «World Student Games (Universiade - Men)». [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ IAAF World Athletics Championships. Doha 2019. Statistics Handbook. Doha: IAAF, 2019, p. 692 [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ «Gyula ZSIVÓTZKY | Profile | World Athletics». [Consulta: 31 gener 2024].