OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Namtar

En la mitologia sumeri-babilònica Namtar o també Namtaru, o Namtara, que significa «destí», era el visir (sukkal) i el missatger de la deessa de l'infern Ereixkigal i del seu espòs Nergal. Era fill d'Enlil i d'Ereixkigal, i va néixer abans que el seu pare violés a la deessa Ninlil.
Namtar era considerat el responsable de les malalties, les plagues i els paràsits. Es deia que enviva seixanta malalties, en forma de dimonis que penetraven en les diferents parts del cos humà. Les ofrenes que se li feien eren per prevenir els seus atacs. Més tard, els assiris i els babilonis van prendre aquesta creença dels sumeris, després de conquerir-los. Es va convertir en un esperit del destí, i com a tal tenia una gran importància. Executava les instruccions que els déus determinaven sobre el destí dels homes, i podia influir també en el destí dels déus. Era una personificació de la Mort.
Diu la llegenda, que Ereixkigal, filla d'Anu, va ser raptada pel drac Kur, i portada a l'inframon on es va convertir en reina. Més tard els déus, van decidir fer un banquet, però per mantenir l'orde còsmic, ni ells podien baixar a l'inframon ni els déus ctònics podien pujar. Ereixkigal va escollir Namtar perquè participés de la celebració, com el seu enviat i en representació del món subterrani.

## Referències

* ↑ Klein, J «Namtar». Reallexikon der Assyriologie und vorderasiatischen Archäologie, 9, 2001, pàg. 143.
* ↑ Taracha, Piotr. Religions of Second Millennium Anatolia. Wiesbaden: Harrassowitz, 2009, p. 124. ISBN 9783447058858.
# Piromorfita

La piromorfita és un mineral de la classe dels fosfats. És un clorofosfat de plom, de fórmula química Pb₅(PO₄)₃Cl, que cristal·litza en el sistema hexagonal, i que sol aparèixer a la zona d'oxidació dels dipòsits de minerals primaris de plom com és ara la galena. En alguns llocs s'ha pogut aprofitar com a mena de plom. Es troba en cristalls en forma de prisma hexagonal, sovint amb els extrems en forma de piràmide o arrodonits en forma de bóta, generalment de color verd més o menys intens. Forma part d'una sèrie amb la mimetita (Pb₅(AsO₄)₃Cl) i la vanadinita (Pb₅(VO₄)₃Cl), dins la qual en alguns casos només només es pot distingir per anàlisis químiques. La duresa Mohs es troba entre 3,5 i 4,0, i la densitat es troba entre 6,7 g/cm³ i 7,0 g/cm³. Pertany al grup de l'apatita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz la piromorfita pertany a «08.BN - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ = 0,33:1» juntament amb els següents minerals: aradita, magganasita, fluorpiromorfita, fluorsigaiïta, fluoralforsita, alforsita, belovita-(Ce), clorapatita, mimetita-M, johnbaumita-M, fluorapatita, hedifana, hidroxilapatita, johnbaumita, mimetita, morelandita, fluorstrofita, svabita, turneaureïta, vanadinita, belovita-(La), deloneïta, fluorcafita, kuannersuïta-(Ce), hidroxilapatita-M, fosfohedifana, hidroxilpiromorfita, estronadelfita, fluorfosfohedifana, carlgieseckeïta-(Nd), vanackerita, miyahisaïta, pieczkaïta, hidroxilhedifana, pliniusita, parafiniukita, arctita, krügerita i goryainovita.

## Jaciments

Havien estat molt famosos a principis del segle XX els exemplars de les mines d'El Horcajo, Almodóvar del Campo, Ciudad Real (Castella-la Manxa), i a finals del segle els de la mina de San Andrés, a Espiel, Còrdova (Andalusia), jaciments tots dos ja exhaurits. Molt bones peces han sortit de la mina Daoping, a la regió de Guangxi Zhuang (Xina).

## Referències

* ↑ «Pyromorphite Mineral Data». webmineral.com. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Pyromorphite». mindat.org. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Pyromorphite». mineralienatlas.de. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With only large cations, (OH, etc.):RO4 = 0.33:1». Mindat. [Consulta: 25 juny 2024].

## Enllaços externs

* Mindat (anglès)
# Bulbul capnegre

El bulbul capnegre (Brachypodius melanocephalos) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a Bangladesh, Brunei, Cambodja, Xina, l'Índia, Indonèsia, Laos, Malàisia, Myanmar, Filipines, Singapur, Tailàndia i Vietnam. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, els manglars, els boscos de pantà, els matollars i els herbassars secs tropicals i subtropicals, les plantacions, els jardins rurals i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul capnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 619. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black-headed Bulbul. Brachypodius atriceps» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Fritz Schallwig

Fritz Schallwig (Spandau, 7 de maig de 1890 - Hamburg, 1960) fou un ciclista alemany, professional des del 1910 fins al 1913. Es va especialitzar en les curses de sis dies. Va guanyar la seva primera cursa el 1910 a Alemanya a la cursa de Berlín a Leipzig.
Schallwig es va casar amb Emma Tonne des de 1917 fins al seu divorci el 1940.
Durant la 1a Guerra Mundial va ser guardonat amb la Creu de Ferro.

## Palmarès
### En pista.

* 1913
** 1r als Sis dies de Kiel (amb Paul Passenheim)

### Palmarès en ruta.

* 1910
** 1r a la Berlín-Leipzig-Berlín
* 1911
** 1r a la Berlín-Cottbus-Berlín
** 1r a Hannover
** 1r a la Volta a Magdeburg
* 1912
** 1r a la Volta a Saxònia

## Referències

* ↑ «Fritz Schallwig». Cycling Archives. [Consulta: 1r febrer 2014].
* ↑ Heiratsregister StA Berlin-Steglitz, Nr. 196/1917
* 1 2 Fitxa a sitiodeciclismo.net
* 1 2 Fitxa a museociclismo.it
* 1 2 Fitxa a cyclebase.nl
# Joan II de Schleswig-Holstein-Sonderburg

Joan el Jove o Joan de Dinamarca (25 de març de 1545 – 9 d'octubre de 1622) fou un príncep de Dinamarca de la casa d'Oldenburg i duc de Schleswig-Holstein-Sonderburg de 1559 a 1622.

## Referències

* ↑ Thimm, Franz L. The Princess Alexandra and the Royal House of Denmark; a Genealogy (en anglès), 1863, p. 9.
* ↑ A Chapter from the History of England in the Twenty-sixth Year of the Reign of Our Blessed Sovereign, Lady Queen Victoria, March, 1863 (en anglès). E. Faithfull, 1863, p. 66.
# Departament de Veinticinco de Mayo (Misiones)

Veinticinco de Mayo és un dels disset departaments en els quals es divideix la província de Misiones, a l'Argentina, situat al centre-est de la província. Limita amb els departaments de Cainguás, Guaraní, Oberá, i al sud amb la República Federativa de Brasil separat pel riu Uruguai.
El departament té una superfície de 1.629 km², equivalent a 5,8% del total de la província. La seva població és de 27.754 habitants, segons el cens 2010 (INDEC). La seva localitat capçalera és Alba Posse.
Les activitats econòmiques estan relacionades fortament amb el cultiu de tabac, te i herba mate, així com el repoblament. Altres activitats econòmiques inclouen la nàutica i la pesca esportiva.
Al departament 25 de maig es troba la comunitat aborigen Mbya Guaraní a 13 quilòmetres de distància del poble de 25 de Mayo. La comunitat compta amb una propietat de 3200 hectàrees. Actualment hi habiten 36 famílies aproximadament, el Primer Cacic va ser Dionisio Duarte, Primer Cacic General de Misiones.
Al departament de 25 de Maig, hi ha el municipi de 25 de Mayo on hi ha el llogaret aborigen Mbya Guaraní comunitat Tamandúa (Tekoa); a la comunitat hi ha una de les 10 seus de la SRMTIC (Secundària Rural Mediades per Tecnologies). La seu hi està instal·lada des del 2014.

## Història

Va ser creat el dia 26 de desembre de 1956 pel decret llei Núm. 1668, el qual establia els 17 departaments que té la província de Misiones. La seva extensió original era de 1542 km², dividint-se en tres municipis: Alba Posse, Colonia Aurora i 25 de Mayo. La seva capçalera és la localitat d'Alba Posse, batejada amb el cognom del seu fundador, l'enginyer agrònom Rodolfo Alba Posse, que el 1927 va fer els primers passos per establir un poble en una zona coneguda fins aleshores com a Puerto Rubens, a la vora del riu Uruguai.
El 1964, amb la creació del municipi de Dos de Mayo, se li van annexar dues fraccions sobre el desllindament Nord-oest preses del Departament Cainguás, per a ser integrades als municipis de Colonia Aurora i 25 de Mayo i una altra fracció sobre el costat Nord-est fins a l'arroyo Chafariz, cedida pel Departament Guaraní. El 1978, amb la creació del municipi de San Vicente, aquesta fracció va ser novament retornada al Departament Guaraní, definint-se així els actuals límits del Departament Veinticinco de Mayo.

## Població

El departament té una població de 27.754 habitants, segons el cens 2010 (INDEC). Quant a la proporció de població de cada municipi: el 46,5% s'ubica a 25 de Mayo, el 27,9% a Colonia Aurora i el restant 25,6% a Alba Posse, la capçalera departamental.
| Cens Any | Població |
| 1960 | 10.212 |
| 1970 | 16.824 |
| 1980 | 22.789 |
| 1991 | 24.422 |
| 2001 | 27.187 |
| 2010 | 27.754 |

## Galeria

* Centro Cívic de Colonia Aurora.
* Edifici municipal de 25 de Mayo.
* Plaça saludable d'Alba Posse.

## Referències

* ↑ «Cominidad Tamandua».
* ↑ Gran Atlas de Misiones. Posadas, Misiones: Institut Provincial d'Estadístiques i Censos (IPEC).
* ↑ Diccionario Geográfico Toponímico de Misiones. 2009. Contratiempo Ediciones.

## Enllaços externs

* Documental:https://www.youtube.com/watch?v=yXEwShlB7Fkl
# Dorothy Maharam

Dorothy Maharam Stone (Parkersburg, Virgínia Occidental, 1 de juliol de 1917 - Brookline, Massachusetts, 27 de setembre de 2014) va ser una matemàtica estatunidenca que va fer contribucions importants a la teoria de la mesura. Porten el seu nom el teorema de Maharam i l'àlgebra de Maharam.

## Biografia

Dorothy Maharam va obtenir la llicenciatura a l'Institut Carnegie de Tecnologia, de la Universitat Carnegie Mellon, el 1937, i el doctorat al Bryn Mawr College el 1940, sota la supervisió d'Anna Johnson Pell Wheeler, la principal matemàtica nord-americana de la seva època, amb una dissertació titulada On measure in abstract sets. Part de la seva tesi va ser publicada a Transactions of the American Mathematical Society. Després va fer estudis postdoctorals a l'Institut d'Estudis Avançats a Princeton, Nova Jersey, on va ser la primera becària d'un programa Emmy Noether en matemáticas, gràcies a uns fons recollits per la professora Wheeler destinats a donar suport a joves dones matemàtiques.
Maharam va ser professora a diverses universitats dels Estats Units i Gran Bretanya. Després d'haver treballat a la Universitat de Purdue, va ser professora visitant al Wellesley College de 1950 a 1951, i professora de la Universitat de Manchester de 1952 a 1961. Després de tornar als Estats Units, va començar a impartir classes a la Universitat de Rochester, on va romandre durant molts anys, amb breus interrupcions per a complir amb beques de treball postdoctoral a la Universitat Yale, la Universitat de Berkeley i la Universitat Nacional d'Austràlia.
Gràcies a les seves contribucions a les matemàtiques, Maharam ha obtingut reconeixement internacional. Va ser pionera en la recerca de mesures finitament additives en enters. El teorema de Maharam té un paper important en la teoria dels espais de Banach, va ser publicat a Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America el 1942. Un altre dels seus articles, publicat a la revista Annals of Mathematics el 1947, va introduir l'àlgebra de Maharam, àlgebres de Boole completes amb submesures contínues.

## Vida familiar

Mentre estudiava a Princeton, hi va conèixer el seu col·lega matemàtic Arthur Harold Stone, amb qui es casaria a l'abril de 1942. Van tenir dos fills, Ellen i David, que també es van dedicar a les matemàtiques. Maharam es va retirar el 2001 i va morir el setembre de 2014.

## Referències

* ↑ Gale, Thomson. American Men & Women of Science: Q-S, 2003, p. 1022. ISBN 0787665290.
* ↑ «Dorothy Stone Obituary».
* ↑ R. Daniel Mauldin, R. M. Shortt, Casar E. Silva. Measure and measurable dynamics. Proceedings of a Conference in honor of Dorothy Maharam Stone held September 17-19, 1987 (en anglès). Providence, Rhode Island: American Mathematical Society, vol. 94, 1989.
* 1 2 3 4 5 Riddle, Larry. «Dorothy Maharam Stone» (en inglés). Biographies of Women Mathematicians. Agnes Scott College, 22-02-2023. [Consulta: agost 2024].
* 1 2 3 4 5 Macho Stadler, Marta. «Dorothy Maharam Stone, una respetada especialista en teoría de la medida» (en castellà). Mujeres con ciencia, 07-12-2021. [Consulta: 4 agost 2024].
# Centaure (astronomia)

Els centaures són una classe de planetes menors que giren al voltant del Sol en òrbites situades entre la de Júpiter i la de Neptú. Estan compostos en gran part per gel.
El primer centaure descobert va ser (2060) Quiró. Quiró era el nom d'un ésser de la mitologia grega que pertanyia a la mítica estirp dels centaures. A conseqüència d'això, tots els objectes d'aquest tipus que es descobreixen reben noms de centaures. Quan Quiró es va apropar al seu periheli es va observar que presentava una coma. Per això, Quiró està classificat oficialment com a cometa (95/P Quiró) i com a asteroide, encara que és molt més gran que els altres cometes. Actualment, s'observa atentament els altres centaures per veure si també presenten activitat cometària.
Les òrbites dels centaures no són estables. Probablement, havien estat objectes del cinturó de Kuiper fins que un encontre amb Neptú va pertorbar gravitatòriament les seves òrbites i els va llançar cap a l'interior del sistema solar. Actualment, es troben en un estadi orbital intermedi. En el futur, és possible que alguns arribin a creuar l'òrbita de Júpiter i es converteixin en cometes de període curt. Eventualment, acabaran xocant amb el Sol o amb un planeta o seran expulsats per sempre del sistema solar cap a l'espai interestel·lar.
Actualment, no disposem de cap fotografia d'alta resolució d'un centaure, ja que no han estat visitats per cap sonda espacial. Però el telescopi espacial Hubble ens ha proporcionat alguna informació sobre la superfície de (8405) Asbolus. Es pensa que Febe, un dels satèl·lits de Saturn, podria ser un centaure capturat. Aquest satèl·lit va ser fotografiat per la nau Cassini el 2004.

## Alguns dels centaures coneguts

| Nom | Any | Descobridor |
| (10199) Cariclo | 1997 | Spacewatch |
| (8405) Asbolus | 1995 | Spacewatch (James V. Scotti) |
| (7066) Nessus | 1993 | Spacewatch (David L. Rabinowitz) |
| (5145) Pholus | 1992 | Spacewatch (David L. Rabinowitz) |
| (2060) Quiró | 1977 | Charles T. Kowal |

## Enllaços externs

* Llista de Centaures i Objectes de disc dispersos.
Viccionari
# Pet Sounds

Pet Sounds és un àlbum dels Beach Boys, compost gairebé completament pel seu líder, Brian Wilson. Per això, es tracta d'un àlbum molt personal, intimista i la proposta del qual era totalment contrària a la música que el grup feia fins llavors, una barreja de rock and roll i música surf.

## Història

Els altres integrants del grup, especialment el cantant Mike Love, es van oposar a l'àlbum, i fins i tot la casa de discos Capitol Records va dubtar en llançar-lo. Finalment, va sortir a la venda el 16 de maig de 1966. La música dels Beach Boys, des que es van formar a principis de la dècada de 1960, era molt melòdica i destacava per les seves harmonies vocals, segell del grup. No obstant això, commogut per la gran riquesa de les composicions de John Lennon i Paul McCartney (dels The Beatles) Brian Wilson va voler fer un pas endavant i fer un disc personal i arriscat, en el qual bolcar les seves experiències personals.
Va ser així com, al costat del músic i publicista Tony Asher, va començar a compondre temes per a un àlbum que trencaria amb tot el que havia fet abans el grup. Fins i tot va considerar la possibilitat d'editar el disc com un treball en solitari. Pet Sounds incorpora músics professionals, ja que els Beach Boys restants contribuirien poc en la instrumentació, per a concentrar-se en el treball vocal. Per primera vegada, Wilson se sentia satisfet amb un treball. No va obtenir l'èxit al qual el grup estava acostumat (va ser el seu primer gran fracàs comercial), però sí una obra artística que, segons el mateix Paul McCartney, "és el millor disc vocal mai gravat" i va servir d'inspiració per al Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band (1967), obra mestra dels Beatles. Balades, folk i coquetejos lleus amb el rock and roll, tot amb harmonies vocals, Pet Sounds ha crescut amb el temps per a convertir-se per a alguns en un dels àlbums més influents.
Grups com R.E.M. semblen influïts per aquest disc, com ho demostra el seu senzill At My Most Beautiful. L'àlbum va ser gravat en so monoaural, com tots els discos dels Beach Boys, a causa de la sordesa d'una orella de Brian Wilson, resultat d'un accident d'infància. Diverses vegades s'ha intentat reeditar Pet Sounds en estèreo, però els fans han oposat resistència. En edicions posteriors en cd s'inclou una versió de I Know There's An Answer amb diferent lletra (i sota el títol de Hang On To Your Ego), assajos i preses alternes.

## Llista de cançons

* Wouldn't It Be Nice
* You Still Believe In Me
* That's Not Me
* Don't Talk (Put Your Head On My Shoulder)
* I'm Waiting For The Day (**)
* Let's Go Away For A While (*)
* Sloop John B (+)
* God Only Knows
* I Know There's An Answer (++)
* Here Today
* I Just Wasn't Made For These Times
* Pet Sounds (*)
* Caroline No
Totes les cançons escrites per Brian Wilson i Tony Asher excepte (*) escrites per Wilson, (**) escrita per Wilson i Mike Love, (+) tradicional arreglada per Wilson i (++) per Wilson i Terry Sachen.

## Referències

* LPs dels Beach Boys — la pàgina en català dels Beach Boys
# Bulbul coronat de Myanmar

El bulbul coronat de Myanmar (Alophoixus flaveolus griseiceps; syn: Alophoixus griseiceps) és un tàxon d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Habita zones boscoses del sud de la Xina, sud i est de Myanmar, nord-oest i nord-est de Tailàndia, Cambodja, Laos i el Vietnam. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023), el consideren encara una subespècie del bulbul coronat pàl·lid (Alophoixus pallidus griseiceps).

## Referències

* ↑ «Bulbul coronat de Myanmar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* 1 2 «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 616. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Grey-crowned Bulbul. Alophoixus griseiceps» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Cedre de l'Himàlaia

El Cedre de l'Himàlaia (Cedrus deodara) és una espècie de cedre.
És originari de l'oest de l'Himàlaia, Afganistan, el Pakistan, Índia (Himachal Pradesh, Uttarakhand i Caixmir), Tibet i Nepal, viu a unes altituds de 1.500-3.200 m.
És un gran arbre de fulla persistent que arriba a 40-50 m d'alt i exepcionalment a 60 m. El tronc arriba a tenir 3 metres de diàmetre. Fins que és adult té una capçada cònica.
Les fulles són aciculars de 2.5-5 cm de llarg i a vegades fins a 7 cm, el gruix és d'1 mm. Les pinyes fan de 7 a 13 cm de llarg i de 5 a 9 cm d'ample i es desintegren quan maduren (en 12 mesos) aleshores deixen anar llavors alades. La flor masculina fa de 4 a 6 cm de llarg i deixen anar el seu pol·len a la tardor.
Posseeix un port cònic cònic fins al 40 anys, a partir d'aleshores adquireix un creixement més aviat cilíndric, similar al gènere dels Avets en edta adulta. Pot arribar a viure fins a més de 1.000 anys.

## Etimologia

El nom de l'espècie Deodara deriva del sànscrit devadāru, "fusta divina", compost de deva (déu) i dāru (fusta).

## Conreu i usos

És un arbre de gran importància en la cultura de l'Índia. Està molt estès com a arbre ornamental, també a la ciutat de Barcelona. No suporta temperatures gaire baixes, ja que a uns -25 °C/-30 °C segons la varietat mor (USDA Zone 7a-6b). S'usa en la construcció i en ebenisteria també en aromateràpia.
# Derbices

Derbices o derbicis (en llatí: derbiccae, en grec antic: δερβίκκαι) eren un poble aparentment escita establert a la Margiana, a l'esquerra de l'Oxus, entre aquest riu i la mar Càspia.
Ctèsies de Cnidos, segons Esteve de Bizanci, els esmenta com derbis i derbisis (en llatí: derbii o derbissi), i diu que Cir II, rei de l'Imperi Persa, va morir a mans del rei d'aquest poble, Amoreos.
Estrabó descriu els seus costums, que són escites: diu que adoraven la terra, mai mataven una dona, i mataven als que passaven dels 70 anys i el parent més proper tenia dret a menjar la seva carn. Estrangulaven a les dones velles i les enterraven i si algú moria abans dels 70 se'l enterrava però no es menjava la seva carn. Claudi Elià explica també aquests fets, afegint que a les persones que maten les ofereixen en sacrifici i després se les mengen en un banquet comunitari.

## Reis

* Amoreos

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Derbiccae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ Ctèsies. Pèrsica, C, 6
# Bulbul coronat olivaci

El bulbul coronat olivaci (Alophoixus phaeocephalus) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a Brunei, Indonèsia i Malàisia, Myanmar i Tailàndia. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, els boscos de pantà i les plantacions. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul coronat olivaci». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 616. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Yellow-bellied Bulbul. Alophoixus phaeocephalus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Fritz Schmidt

Fritz Schmidt (Magúncia, 19 de març de 1943 - Rüsselsheim, 12 d'agost de 2024) fou un jugador d'hoquei sobre herba alemany que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on fou quart en la competició d'hoquei sobre herba. Quatre anys més tard, als Jocs de Munic, va guanyar la medalla d'or en la mateixa competició. El 1976, a Montreal, va disputar els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics. En ells fou cinquè en la competició d'hoquei sobre herba. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat d'Europa de 1970 i una de plata al de 1974, així com dues medalles de bronze al Campionat del Món, el 1973 i 1975. Entre 1963 i 1976 va disputar 146 partits amb la selecció alemanya.
A nivell de clubs va jugar al Rüsselsheimer RK, amb qui va guanyar el campionat alemany de 1968, 1971, 1975, 1977 i 1978, així com els campionats en pista coberta de 1973, 1976 i 1979.

## Referències

* ↑ Rüsselsheimer RK trauert um Olympiasieger Fritz Schmidt (alemany)
* 1 2 3 4 «Olympedia – Fritz Schmidt». [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ «hockey.de». [Consulta: 24 febrer 2025].