OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Artaserse (Ferradini)

Artaserse és una òpera en tres actes composta per Antonio Ferradini sobre un llibret italià de Pietro Metastasio. S'estrenà a Forlì el 1752. A Catalunya s'estrenà el 4 de novembre de 1754 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Antonio Ferradini». [Consulta: 20 desembre 2017].
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# La scaltra letterata

La scaltra letterata és una òpera en tres actes composta per Niccolò Piccinni sobre un llibret italià d'Antonio Palomba. S'estrenà al Teatro Nuovo de Nàpols l'hivern de 1758.
A Catalunya s'estrenà el 20 de gener de 1762 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona amb motiu de l'aniversari de Carles III d'Espanya.

## Referències

* ↑ Dades a operone.de
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Elena e Malvina

Elena e Malvina és una òpera en dos actes composta per Ramon Carnicer sobre un llibret italià de Felice Romani. S'estrenà al Teatro Real de Madrid l'11 de febrer de 1829.
Aquesta òpera va produir en el públic tal entusiasme que li va ser demanada amb grans instàncies per a diversos punts fora d'Espanya. Des d'aleshores Carnicer estigué dedicat gairebé sempre en la direcció d'algun dels lírics de Madrid sense deixar de donar de temps a alguna mostra encara que curta del seu talent per a la composició.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/carnicer.html Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ Alamán, Lucas. Diccionario universal de historia y de geografía ... Volum 2 de Diccionario universal de historia y de geografía. Librería de Andrade, 1853.
# Riquilda de Tolosa

Riquilda de Tolosa (905-955) fou infanta de Tolosa i comtessa consort de Barcelona (925-954).

## Orígens familiars

No es coneix gaire sobre els seus orígens ni llinatge però, segons Szabolcs de Vajay, sembla que era filla del comte Ermengol I de Roergue i la seva muller, Adelaida de França.

## Núpcies i descendents

Es casà el 925 amb el comte de Barcelona Sunyer I, de la qual fou la seva segona esposa i amb qui tingué cinc fills:
* Ermengol I d'Osona (925-943), comte d'Osona
* Miró I de Barcelona (926-966), comte de Barcelona
* Borrell II de Barcelona (927-992), comte de Barcelona
* Adelaida de Barcelona (928-v955), casada amb el seu oncle Sunifred II d'Urgell i posteriorment abadessa del Monestir de Sant Joan de les Abadesses
* Gausfred de Barcelona (fl. 986)

## Biografia

Riquilda va fer moltes compres i donacions d'alous, sobretot a l'església i va ser benefactora del monestir de Santa Cecília de Montserrat i el de Sant Peres de les Puel·les, del qual fou fundadora. L'any 945 el monjo Cesari, qui seria el futur abat de Santa Cecília de Montserrat, li demanà que intercedís amb el seu espòs per aconseguir recursos per restaurar l'església, cosa que aconseguí amb la col·laboració del bisbe Jordi de Vic, així mateix el bisbe va facultar el monjo Cesari per erigir-la en monestir masculí amb el consentiment del comte Sunyer i la protecció de Riquilda. La comunitat es va posar sota l'advocació de sant Pere i van rebre béns de la mateixa Riquilda i del bisbe, a part d'altres donants.

## Referències

* 1 2 3 4 Sobrequés i Callicó, Jaume; Morales i Montoya, Mercè. Comtes, Reis, Comtesses i Reines de Catalunya. Barcelona: Base, abril de 2011, p. 26,27. ISBN 9788415267249.
* ↑ Bofarull, Pròsper de. Los condes de Barcelona vindicados... (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Oliveres y Monmany, 1836, p. 64, 114, 130-131.
# Ròman Rúrua

Ròman Rúrua (Martvili, 25 de novembre de 1942) és un lluitador georgià, ja retirat, especialista en lluita grecoromana, que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on guanyà la medalla de plata en la competició del pes ploma del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, guanyà la medalla d'or en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles d'or al Campionat del món, entre el 1966 i 1970. A nivell nacional va guanyar títols soviètics en diferents pesos els anys 1963-1965, 1967, 1970 i 1971. El 1972 es va retirar de les competicions.
Entre 1999 i 2003 va ser membre del Parlament de Geòrgia. Fou vicepresident de la Federació de Lluita de Geòrgia i el 2010 va ser inclòs a l'International Wrestling Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Roman Rurua». [Consulta: 29 maig 2024].
* ↑ «РУРУА Роман Владимирович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 29 maig 2024].
* ↑ «Руруа Роман Владимирович | Федерация спортивной борьбы Самарской области» (en rus). [Consulta: 29 maig 2024].
* ↑ «Hall of Fame - Greco-Roman | United World Wrestling», 18-09-2015. Arxivat de l'original el 2015-09-18. [Consulta: 29 maig 2024].
# Adolescence

Adolescence és una minisèrie dramàtica de Netflix del 2025 creada i escrita per Jack Thorne i Stephen Graham i dirigida per Philip Barantini. S'ha subtitulat al català.
Filmat en un pla seqüència, un alumne de 13 anys és detingut per l'assassinat d'un company de classe.
La sèrie es va anunciar el març de 2024. Es tracta d'un drama de ficció criminal de quatre episodis explicat en temps real, amb un estil d'una sola presa, amb Phillip Barantini com a director. Warp Films, Matriarch Productions i Plan B Entertainment van produir la sèrie per Netflix. Jo Johnson n'és la productora, i Graham, Thorne i Barantini en són els productors executius amb Mark Herbert, Emily Feller, Hannah Walters, Jeremy Kleiner, Dede Gardner i Nina Wolarsky.
Ashley Walters i Erin Doherty també formen part del repartiment principal. El rodatge va començar al Regne Unit el juliol de 2024 i va acabar cap a l'octubre de 2024. Els llocs de rodatge inclouen South Kirkby, South Elmsall i Sheffield.
La sèrie es va estrenar a Netflix el 13 de març de 2025 amb subtítols en català.

## Referències

* ↑ «Adolescence». Goita què fan, ara!. [Consulta: 14 març 2025].
* ↑ Hibbs, James. «Stephen Graham and Ashley Walters lead ambitious Netflix crime drama Adolescence». Radio Times, 22-07-2024. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ Goldbart, Max. «Netflix UK Scripted Slate: Steven Knight To Pen Guinness Series; Stephen Graham & Jack Thorne Team For Real-Time Crime Drama». Deadline Hollywood, 14-03-2024. [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ Shafer, Ellise. «Julie Delpy-Suranne Jones Political Series 'The Choice,' Real Estate Show 'Buying London,' Marian Keyes' 'Grown Ups' Adaptation Among Netflix U.K. Commissions». Variety, 14-03-2024. [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ Roxborough, Scott. «Netflix Orders New Series Starring Jamie Dornan, Mackenzie Davis, Julie Delpy». Hollywood Reporter, 14-03-2024. [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ Goldbart, Max. «Stephen Graham, Erin Doherty & Ashley Walters Board One-Shot Netflix Series 'Adolescence' From 'Boiling Point' Creators, Warp Films & Brad Pitt's Plan B». Deadline Hollywood, 22-07-2024. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ Calnan, Ellie. «2024 film and high-end TV productions shooting in the UK and Ireland: latest updates». Screen Daily, 14-08-2024. [Consulta: 14 agost 2024].
* ↑ Turner, Laura Jane. «Stephen Graham in first look at new UK-set Netflix crime drama». Digital Spy, 22-07-2024. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ Cumber, Robert. «Adolescence: New Netflix drama starring Stephen Graham reportedly being filmed in Sheffield». thestar.co.uk, 25-07-2024. [Consulta: 25 juliol 2024].
* ↑ Gannon, Catherine. «New one-shot Netflix crime drama Adolescence starring Stephen Graham, Ashley Walters and Erin Doherty filmed in South Kirkby, Production Park reveals». Wakefield Express, 13-11-2024. [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ Turner, Laura Jane. «Shows coming in 2025 that you won't want to miss». Digital Spy, 10-12-2024. [Consulta: 11 desembre 2024].
# 90è Cos d'Exèrcit (Alemanya)

El 90è Cos d'Exèrcit (en alemany: LXXXX. Armeekorps) va ser un cos de l'exèrcit alemany, el Heer, dins de la Wehrmacht durant la Segona Guerra Mundial.

## Història

El primer comandament del LXXXX. L'Armeekorps es va establir el 17 de novembre de 1942 a Roma, Itàlia, des de Stab Nehring per establir i controlar els caps de pont de Tunis i Bizerta a Tunísia. Dues setmanes més tard es va reestructurar en el 5è Exèrcit Panzer el 8 de desembre de 1942.
El comandament del cos d'exèrcit LXXXX es va restablir el 19 de novembre de 1944 a l'Alsàcia. L'estat major del Cos procedia del IV Cos de Camp de la Luftwaffe. El cos va participar en l'operació Nordwind com a part del 1r Exèrcit. El cos va avançar uns 15 km en direcció a Bitche, però després va ser rebutjat. El cos va romandre al nord d'Alsàcia fins que el 7è exèrcit nord-americà l'obligà a sobrepassar el Rin el 24 de març de 1945. El 7è exèrcit nord-americà va estimar que els dos exèrcits alemanys implicats van perdre entre el 75 i el 80% de la seva força d'infanteria en aquesta curta campanya. El 3 d'abril, el cos es trobava a l'est de Karlsruhe. A finals d'abril de 1945, el Cos es trobava a les Muntanyes Metal·líferes, com a part del 4t Exèrcit Panzer.

## Referències

* 1 2 3 «LXXXX. Armeekorps - Lexikon der Wehrmacht». [Consulta: 22 novembre 2024].
# Diòptria

La diòptria és la unitat de mesura amb què s'expressa la potència d'una lent o d'un mirall corbat. És la inversa de la distància focal expressada en metres. Per exemple, si una lent té una distància focal de 2 metres, té 0,5 diòptries; si té una distància focal de 33,3 centímetres, té 3 diòptries, etc.
    $D={\frac {1}{f{\text{ (m)}}}}$
El terme va ser proposat per l'oftalmòleg francès Ferdinand Monoyer el 1872.

## Exemple

La distància focal de l'ull humà és d'aproximadament f$_{norm}$ = 17 mm. Un ull miop té la mateixa longitud focal d'un ull normal, però, en ser més llarg, requereix una longitud focal més gran per tal que els raigs de llum convergeixen en la retina. Per exemple, si suposem que és un mil·límetre més llarg, necessitarà una distància focal F = 18 mm. Si volem corregir el defecte de la vista, hem d'utilitzar una lent divergent de distància focal f$_{corr}$. En un sistema de lents composts, és possible demostrar que
    ${\frac {1}{F}}={\frac {1}{f_{\text{norm}}}}+{\frac {1}{f_{\text{corr}}}}$,
a partir de la qual
    ${\frac {1}{f_{\text{corr}}}}={\frac {1}{F}}-{\frac {1}{f_{\text{norm}}}}=\left({\frac {1}{18}}-{\frac {1}{17}}\right)\cdot 10^{3}{\text{ m}}^{-1}=-3.3{\text{ diòptries}}$,
on el signe menys justifica l'afirmació de què la lent ha de ser divergent.
Per una correcció de la miopia es requerirà una lent negativa (còncava) de 3,25 diòptries, pel fet que, normalment, les lents per a la correcció de defectes refractius es mesuren en passos de 0,25.

## Referències

* ↑ Monoyer F., Annales d'Oculistiques (París) 68:101 (1872) va proposar la notació de la diòptria, però el terme va ser encunyat per Johannes Kepler que el va utilitzar al títol de la seva obra Dioptrice el 1611, sobre òptica geomètrica.
* ↑ Colenbrander, August. «Measuring Vision and Vision Loss» (PDF). Smith-Kettlewell Institute. Arxivat de l'original el 2014-12-04. [Consulta: 14 juliol 2009].
* ↑ Julio González Martín Moro, Manual CTO de Medicina y Cirugía (Madrid) 10:10 (2011)
# Dèficit hídric climàtic

El dèficit hídric climàtic és la diferència entre l'aigua que es podria evaporar en un lloc si hi hagués disponible prou humitat (evapotranspiració potencial) i la que realment s'evapora (evapotranspiració real). En climes més o menys secs, com el clima mediterrani, l'evapotranspiració real està limitada per l'aigua continguda al sòl i les plantes i el dèficit hídric té signe positiu. En canvi, en llocs humits, freds i on plou molt, la precipitació excedeix l'evaporació i el dèficit hídric és negatiu, com passa en algunes zones del Pirineu i el Prepirineu.
Així, per exemple, a la conca de Llobregat, al nord del Berguedà o el Solsonès el dèficit hídric és negatiu, mentre que al centre i la part baixa de la conca el dèficit hídric anual és de més de 200 mm.

## Referències

* ↑ «Climatic Water Deficit | California Climate Commons». [Consulta: 30 setembre 2024].
* 1 2 The Llobregat: The Story of a Polluted Mediterranean River. New York: Springer, 2012. ISBN 978-3-642-30938-0.
# Dún Laoghaire–Rathdown

Dún Laoghaire–Rathdown (gaèlic irlandès: Dún Laoghaire–Ráth an Dúin) és un comtat administratiu de la República d'Irlanda que formava part del tradicional comtat de Dublín, a la província de Leinster, i que forma part de l'àrea del Gran Dublín. La capital és Dún Laoghaire. Limita a l'est amb el mar, al nord amb Dublín, a l'oest amb Dublín Sud i al sud amb el comtat de Wicklow. El lema del seu escut és Ó Chuan go Sliab, que significa "Del Port a la Muntanya". La corona a l'escut és del rey Laoghaire, Gran rei d'Irlanda en el segle V i que va viure en l'àrea.

## Ciutats i viles

* Ballinteer
* Ballybrack
* Blackrock
* Booterstown
* Belfield
* Bray
* Cabinteely
* Carrickmines
* Cherrywood
* Churchtown
* Clonskeagh
* Dalkey
* Deansgrange
* Dundrum
* Dún Laoghaire
* Foxrock
* Goatstown
* Glasthule
* Glenageary
* Glencullen
* Johnstown
* Killiney
* Kilmacud
* Kilternan
* Leopardstown
* Loughlinstown
* Monkstown
* Rathfarnham
* Sandyford
* Sandycove
* Sallynoggin
* Shankill
* Stepaside
* Stillorgan
* Ticknock

## Política

Després de les eleccions locals de 2009 el consell del comtat restà format per:
| Partit | Escons |
| Fine Gael | 11 |
| Labour Party | 8 |
| Fianna Fáil | 4 |
| People Before Profit Alliance | 2 |
| Independents | 3 |

## Enllaços externs

* Dún Laoghaire-Rathdown County Council
* Dún Laoghaire-Rathdown County Enterprise Board
* Dún Laoghaire-Rathdown Tourism Arxivat 2012-02-25 a Wayback Machine.
# Nelly & Nadine

Nelly & Nadine és una pel·lícula documental del 2022 dirigida per Magnus Gertten. Representa l'última part d'una trilogia del director. S'ha subtitulat al català.
Explica la història de la vida de les dues dones del títol, Nelly Mousset-Vos i Nadine Hwang, que es van enamorar mentre eren presoneres del camp de concentració de Ravensbrück durant Segona Guerra Mundial. Unes dècades més tard, la neta de la Nelly parteix a la recerca de pistes sobre la relació entre les dues dones, que feia temps que era secreta.
Es va estrenar el febrer de 2022 al 72è Festival Internacional de Cinema de Berlín. Va arribar als cinemes d'Alemanya el 24 de novembre de 2022.

## Referències

* ↑ «Nelly & Nadine». Goita què fan, ara!. [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ «Ce film raconte l'histoire poignante d'un coup de foudre entre deux résistantes dans les camps de la mort», 25-11-2024. [Consulta: 25 gener 2025].
# Eclànum

Eclànum o Eclà (en llatí: Aeclanum o Aeculanum, en grec antic: Αἰκούλανον) va ser una ciutat del Sàmnium, al territori dels hirpins, que l'Itinerari d'Antoní situa a la Via Àpia, a 15 milles romanes de Beneventum. També la situen allà Plini el Vell, Claudi Ptolemeu i la Taula de Peutinger.
No se'n fa cap menció durant les guerres dels romans amb els samnites, tot i que sembla que era una de les principals ciutats dels hirpins. Durant la Guerra Social (89 aC) Sul·la la va ocupar i saquejar, cosa que va obligar a la submissió de gairebé totes les ciutats veïnes. Molt poc després va ser restaurada, i les seves noves muralles, portes i torres tenen una inscripció encara existent, que probablement pertany a una data propera i posterior a la Guerra Social. Més tard, una part del seu territori es va repartir entre nous colons, probablement sota Octavi, però va mantenir la condició de municipium, tal com diu Plini el vell i diverses inscripcions, fins molt després. Segurament va ser durant el regnat de Trajà quan va adquirir el rang i el títol de colònia que es troba en inscripcions posteriors.
S'han trobat les restes de la ciutat antiga, una part considerable de les muralles i ruïnes i fonaments de les termes, aqüeductes, temples, un amfiteatre i altres edificis. S'han trobat també monedes, gemmes, bronzes i altres relíquies menors de l'antiguitat. Les inscripcions que s'hi han trobat testimonien la seva esplendor i importància sota l'Imperi Romà. Va ser un lloc important fins al segle vii, quan l'any 662 l'emperador Constant II la va destruir quan feia la guerra amb els longobards. Les seves ruïnes reconstruïdes van formar un nou poble anomenat Quintodecimum, que indicava la seva distància de 15 milles de Beneventum, i que va continuar existint fins al segle xi quan va caure en total decadència, i els pocs habitants que quedaven es van traslladar al castell de Mirabella, aixecat pels normands en un turó veí.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari llatí-català de noms propis editat per Columna, p. 15
* ↑ Segons el Diccionari llatí-català de l'Enciclopèdia Catalana, p. 73

## Referències

* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, III, 11
* ↑ Claudi Ptolemeu. Geographia, III, 1, 71
* ↑ Apià, Ro̱maïká («Història de Roma»), Bellum Civile, I, 51
* 1 2 Smith, William (ed.). «Aeculanum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 novembre 2023].
* ↑ «Aeclanum». A: The encyclopaedia britannica: a dictionary of arts, sciences, literature and general information, vol. 1. Cambridge: The Cambridge University Press, 1911, p. 244
# Edith Schaar

Edith Schaar (Pommern, 7 de maig de 1926) és una artista del tapís alemanya establerta al poble de la Floresta d'ençà de finals de la dècada del 1980.

## Biografia

Edith Schaar va arribar a la Floresta seguint el somni del seu amic historiador de l'art i filòsof, Diether Rudloff, que volia restaurar el Castell de la Floresta per a convertir-lo en un centre de cultura lliure. Fins a aquest poble de les Garrigues també hi van fer cap altres artistes alemanys, però després de la mort de Rudloff el 1989, només hi va romandre ella.
Formada en l'expressionisme, l'abstracció i el cubisme, les seves creacions són un homenatge a la natura, a la llum, al color i a l'experimentació tècnica i conceptual. Utilitza llanes i fils tenyits per ella mateixa a través de plantes naturals que conrea al jardí, seguint les tècniques que va aprendre dels pobles amerindis que va conèixer durant els anys que va viure al Brasil, com a professora a l'escola Waldorf de São Paulo, i als Estats Units d'Amèrica.

## Referències

* ↑ «Persones (6): Edith Schaar, Artista alemanya». Les Borges TV, 07-12-2016. [Consulta: 5 gener 2024].
* ↑ «Juneda acull una exposició retrospectiva de l’artista Edith Schaar». Garrigues TV, 08-02-2018. [Consulta: 5 gener 2024].
* ↑ «Telenotícies comarques - L'artista Edith Schaar continua creant als 90 anys - 3Cat». CCMA. [Consulta: 5 gener 2024].
* 1 2 Marín, David. «El jardí de l'Edith Schaar». El Punt Avui, 11-01-2013. [Consulta: 5 gener 2024].
* ↑ Mongay, Cristina. «La natura és la font de la vida. Cal cuidar-la com mereix!», 14-12-2016. [Consulta: 5 gener 2024].

## Bibliografia

* Edith Schaar. Una vida dedicada a l'art. Lleida: Edicions de l'IEI, 2011. ISBN 978-84-96908-63-5.
# Edith Sitwell

Edith Sitwell (Scarborough, 7 de setembre de 1887 - Hospital Saint Thomas, 9 de desembre de 1964) va ser una poeta modernista anglesa molt influent.
La seva obra es caracteritza per un continu intent de renovació, tot i que se sol emmarcar en el simbolisme. Formava part d'un reconegut cercle d'artistes londinenc del qual formaven part també els seus germans Osbert i Sacheverell. Era una gran defensora de les tendències innovadores en la poesia anglesa i es va oposar al que va considerar el convencionalisme de gran part dels poetes contemporanis que miraven cap enrere. Així, les obres de Sitwell són sovint experimentals, amb idees sorprenents, mirant sempre d'explorar les possibilitats del so, cercant ritmes i contrastos sorprenents al servei d'una emoció profunda.
Les seves sèries de poemes, conegudes com a Façade, solien recitar-se amb acompanyaments musicals, en algun cas de William Walton. Va escriure Street Songs (1942), Green Songs (1944) i Songs of the Cold (1945) durant la Segona Guerra Mundial. I casa seva es va convertir en un lloc de trobada per a joves escriptors com Dylan Thomas i Denton Welch. També va ajudar a publicar la poesia de Wilfred Owen després de la seva mort.
La seva única novel·la, Live under a Black Sun, basada en la vida de Jonathan Swift, es va publicar el 1937.
El 1930, Sitwell va publicar també biografies, entre les quals un estudi de 1930 sobre el poeta Alexander Pope, en el qual defensava la grandesa de Pope i l'identificava com un precursor del romanticisme, A Notebook of William Shakespeare (1948), i un guió sobre la infantesa de la reina Elizabeth I: A Fanfare for Elizabeth (1946). La seva autobiografia, Taken Care Of, es va publicar al 1965.
Al 1934 va rebre la medalla Benson de la Royal Society of Literature i va ser nominada al Premi Nobel de Literatura en tres ocasions (1955, 1958 i 1959).

## Referències

* ↑ «Edith Sitwell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 «Edith Sitwell» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ Riera, Maria. «Edith Sitwell». Visat núm. 12, 01-10-2011. [Consulta: 11 juliol 2022].
* 1 2 «Edith Sitwell» (en anglès). Poetry Foundation. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «Edith Sitwell» (en noruec). Store norske lexikon. [Consulta: octubre 2024].
* ↑ Stenhouse, Martha. «The Benson Medal - Royal Society of Literature» (en anglès britànic), 06-09-2023. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ Mehlin, Hans. «Nomination%20Archive» (en anglès americà), 21-05-2024. [Consulta: 21 octubre 2024].
# Pere Bové Montseny

Pere Bové Montseny (Reus, 27 d'octubre de 1829 - Barcelona, 16 de maig de 1901) va ser un enginyer i polític català

## Biografia

D'ideologia republicana, participà en la revolució de 1854 a Madrid. Després tornà a Reus, on va ocupar diversos càrrecs a l'ajuntament, va formar part de la Diputació de Tarragona i va ser capità de la Milícia Nacional. El 1856 va ser deportat a Canàries. Participà activament en la revolució de 1868, membre de la Junta Revolucionària de Reus, va ser escollit Alcalde de l'Ajuntament popular de Reus el gener de 1869, i diputat a les eleccions generals espanyoles de 1869 pel districte de Tarragona, cosa que el va fer dimitir d'alcalde. El seu successor, Antoni Soler i Clariana, va ser destituït el mateix 1869 pel governador quan declarà a Reus la República Federal, i va recuperar molt breument l'alcaldia, tot i que va seguir residint a Madrid, i ho deixà quan Josep Maria Pàmies Juncosa va ser elegit per l'alcaldia el mateix any 1869. Des de Madrid, va encarregar a l'ajuntament reusenc la construcció d'una biblioteca pública, per a la qual n'havia obtingut autorització del Ministeri de Foment. Posteriorment va formar part del Comitè Republicà de Reus i membre dels Voluntaris de la Llibertat, i va resultar elegit diputat pel districte del Vendrell a les eleccions generals espanyoles de 1873.
Després de la restauració borbònica va abandonar la política i es va dedicar a les empreses ferroviàries. El 1880 es va traslladar a Barcelona on va obtenir una autorització per part de la Direcció General d'Obres Públiques per fer els estudis d'un ferrocarril econòmic que havia de sortir de Reus i, passant per Maspujols, l'Aleixar, Vilaplana, Alforja, Arbolí, Cornudella, Torroja, Bellmunt i el Masroig havia d'arribar a Móra la Nova. El diari Las Circunstancias recolzava la iniciativa, però el projecte no es va dur a terme. El 1883 va crear amb Agustí Pujol i Conill l'empresa «Ferrocarril Económico de Olot a Gerona», que va rebre la concessió de la línia de ferrocarril d'Olot a Girona. Al morir, el 1901, era enginyer del ferrocarril de Reus a Móra

## Referències

* 1 2 3 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 141-142.
* ↑ «Actes Municipals 1870» .12-IV-1870, p. 208. Arxiu Històric de Reus
* 1 2 Güell i Mercader, Josep «Pedro Bové». Las Circunstancias, 19-V-1901, pàg. 3.
* ↑ Duarte, Àngel. Possibilistes i federals: política i cultura republicanes a Reus (1874-1899). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1992, p. 217-218. ISBN 8460418499.
* ↑ Línia d'Olot a Girona

## Enllaços externs

* «Pere Bové Montseny». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)