OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anna de Jesús Maria de Bragança

Anna de Jesús Maria de Bragança (portuguès: Ana de Jesus Maria de Bragança) (Mafra, 23 d'octubre de 1806 - Roma, 22 de juny de 1857) va ser una infanta de Portugal.
Va néixer a Mafra el 23 de desembre de 1806 com la novena i darrera filla de Joan VI de Portugal, quan encara príncep del Brasil, hereu de la corona portuguesa, i de la infanta Carlota Joaquima de Borbó. Va passar tota la infància i joventut a Rio de Janeiro, a causa de la marxa de la família reial al Brasil arran de la invasió napoleònica.
A la seva tornada a Europa, va conèixer el marquès de Loulé, Nuno José de Moura Barreto, un habitual de la cort portuguesa que tenia relacions amb els infants de Portugal. Ambdós van iniciar una relació amorosa i van mantenir relacions, quelcom que va desembocar en què Anna es quedés embarassada. Això va precipitar el matrimoni de la infanta amb l'aristòcrata abans del naixement de la criatura. El casament va celebrar-se el 5 de desembre de 1827 a la capella del Palau Reial de Qeluz, sota els auspicis de la reina Carlota. L'esdeveniment va ser un escàndol entre alguns membres de la noblesa pel caràcter morganàtic del casament i l'embaràs de la infanta. No obstant això, va mantenir els seus drets successoris, ja que no hi va renunciar de manera formal i tampoc infringia les normes de successió al tron.
Durant el conflicte successori entre els infants Pere, més liberal, i Miquel, més tradicionalista, la infanta va recolzar el primer. A causa d'això, ella i el seu espòs van haver d'exiliar-se durant el regnat de Miquel I a París i no van tornar a Portugal fins a 1834. Posteriorment, el seu marit va esdevenir una figura important en la política portuguesa i va ser diverses vegades primer ministre del regne. Amb ell va tenir cinc fills, i alguns reialistes consideren els seus descendents legítims hereus a la corona portuguesa, atesa la manca de descendència de Manuel II i la prohibició recaiguda sobre la branca descendent de Miquel I.
Anna de Jesús Maria va divorciar-se de Moura eventualment. Va morir a Roma el 22 de juny de 1857 i va ser enterrada a l'església de Sant Antoni dels Portuguesos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Retrato da Infanta D. Ana de Jesus Maria» (en portuguès). MatrizNet. Governo de Portugal. Arxivat de l'original el 26 de maig 2023. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ Zúñiga y Ontiveros, Mariano José de. Calendario manual y guia de forasteros en México, para el año de 1818 (en castellà). Oficina del Autor, 1817, p. 221.
* 1 2 3 Mendóça, Filipe Alberto Folgue de. O Duque de Loulé - Crónica de um Percurso Político (tesi) (en portuguès). vol. 1. Universitat de Coïmbra, 2016, p. 33-34.
* 1 2 3 Newitt, Malyn. The Braganzas. The Rise and Fall of the Ruling Dynasties of Portugal and Brazil, 1640-1910 (en anglès). Londres: Reaktion Books, 2019.
* 1 2 «O outro candidato ao trono português». CM, 27-01-2008.
* ↑ Castells, Irene; Espigado Tocino, Gloria; Romeo, María Cruz. Heroínas y patriotas: mujeres de 1808 (en castellà). Cátedra, 2009, p. 452.
* ↑ «Ana de Jesus Maria of Braganza» (en anglès). Find a Grave. [Consulta: 29 març 2024].
# Anne-Beatrice Kihara

Anne-Beatrice Kihara (segle XX) és una metgessa i professora keniana presidenta de la Federació Internacional de Ginecologia i Obstetrícia. Ha dedicat la seva carrera a millorar la salut física de les dones a l'Àfrica.

## Joventut i educació

Kihara va créixer a Kenya. Es va interessar per la medicina mentre ajudava al seu pare, Dickson Kihara Nyaga, que era un oficial de salut pública. Era estudiant de medicina a la Universitat de Nairobi, on va tenir un embaràs no planificat. A vint-i-un anys es va veure obligada a repetir l'any. Després de completar la seva llicenciatura en medicina, va treballar com a ginecòloga a Nairobi. Va establir centres de maternitat i un hospital del poble. Va treballar per empoderar les dones joves locals proporcionant-los accés al treball.

## Trajectòria

El 2013, Kihara va ser nomenada presidenta de la Societat Obstètrica i Ginecològica de Kenya. Va treballar per prevenir les morts maternes i infantils i per eliminar la transmissió de pares a fills d'infeccions de transmissió sexual, incloses la sífilis i el VIH. El 2020, va ser nomenada presidenta de la Federació Africana d'Obstetres i Ginecòlegs.
El 2023, Kihara es va convertir en presidenta de la Federació Internacional de Ginecologia i Obstetrícia. Va ser la seva primera presidenta de l'Àfrica subsahariana. Va treballar per promoure el lideratge i la participació de les dones en l'elaboració de polítiques, així com per millorar l'accés a la informació sobre la salut i l'anticoncepció. Ha dit que se centrarà a transformar les experiències de les dones joves que pateixen matrimonis infantils i mutilació genital femenina. Ha promogut l'adopció del Protocol de Maputo, que promou la igualtat de gènere i els drets de gènere.

## Referències

* 1 2 3 4 Samarasekera, Udani The Lancet, 402, 10411, 10-2023, pàg. 1410. DOI: 10.1016/s0140-6736(23)02242-0. ISSN: 0140-6736. PMID: 37813117.
* 1 2 Media, Brent Kirby-Kurb. «Find an MFM | SMFM.org - The Society for Maternal-Fetal Medicine» (en anglès). www.smfm.org. Arxivat de l'original el 2023-10-22. [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 «Anne Kihara | Figo» (en anglès). www.figo.org. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «FIGO Election Results 2023 | Figo» (en anglès). www.figo.org. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «Dr Anne Beatrice Kihara on the achievements of the Maputo Protocol and remaining challenges across Africa | Figo» (en anglès). www.figo.org. [Consulta: 16 octubre 2023].
# Panterins

Els panterins (Pantherinae) són una subfamília dins la família Felidae, que conté els gèneres vivents Panthera i Neofelis. Es diferencien de la resta dels fèlids per l'absència d'ossificació de la gola, cosa que els permet rugir. La majoria d'espècies tenen una mida més gran que la resta de felins i una musculatura i una força més desenvolupades, ja que normalment són els depredadors dominants en els seus hàbitats. Excepte el lleó (Panthera leo), tots són animals principalment solitaris. Es calcula que els panterins i els felins van divergir d'un ancestre comú fa uns 11 milions d'anys.

## Referències

* ↑ Johnson, W. E., Eizirik, E., Pecon-Slattery, J., Murphy, W. J., Antunes, A., Teeling, E., & O'Brien, S. J. (2006). The late Miocene radiation of modern Felidae: a genetic assessment. Science, 311(5757), 73-77.(anglès)
* ↑ Li, G., Davis, B. W., Eizirik, E., & Murphy, W. J. (2016). «Phylogenomic evidence for ancient hybridization in the genomes of living cats (Felidae)». Genome research, 26(1), 1-11(anglès)
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Anselm Blanch i Batlle

Anselm Blanch i Batlle (Vilassar de Dalt, Barcelona, 31 d'agost de 1638 - Montserrat, 9 de setembre de 1689) fill de Margarita i Jaume Blanch, va ser un monjo benedictí en el Monestir de Montserrat que va destacar per la seva vocació musical i religiosa.

## Biografia
### Educació i càrrecs monàstics

Anselm va ser bautitzat en la parròquia de Sant Ginés amb el nom de Jaime. La seva educació musical va tenir lloc a l'Escolania de Montserrat, on va quedar-se fins al 26 de juny de 1657, moment en què va rebre l'hàbit de monjo benedictí i el nom d'Anselm. Pel que fa a les seves tasques monàstiques, va tenir diferents ocupacions i càrrecs; entre elles es va dedicar a ser sagristà major. Durant aquest període va encomanar daurar l'orgue del monestir que s'havia completat l'any 1609 i la compleció del cambril de la Verge que va ser començat per Cererols i Sellares. Cal destacar la devoció que mostrava a una antiga imatge del Sant Crist, venerada en una capella de l'església. Una de les seves funcions especials va ser organitzar una festa solemne en el seu honor durant el dia de la Transfiguració del Senyor.

### Vocació musical

A més de dedicar-se tota la seva vida a la religió, va tenir una vocació musical que el va portar a fer uns canvis en la forma de fer música al monestir. Destaca la solemnització de la processó per l'administració del viàtic gràcies a l'afegiment d'instruments musicals que s'encarregaven d'acompanyar.

## Referències

* ↑ Segarra, Ireneu. Quaranta-cinc anys de director de l'Escolania de Montserrat: (1950 - 1951; 1953 - 1997); memòries personals. Barcelona: Publ. de l'Abadia de Montserrat, 2000. ISBN 978-84-8415-179-1.
* 1 2 Codina, Daniel; «Blanch i Battle, A.». Diccionario de la música española e hispanoamericana (en castellà). Vol. 2. Madrid: SGAE: Sociedad General de Autores y Editores, 1999-2002, p. 501. ISBN 9788480483032.

## Enllaços externs

* Rokseth, Yvonne; Cererols, Joan; dom David Pujol «Mestres de l'escolania de Montserrat. Obres musicals dels monjos del monestir de Montserrat (1500-1800), editades per primera vegada; t. II». Revue de musicologie, 12, 40, 11-1931, pàg. 311. DOI: 10.2307/925676. ISSN: 0035-1601.
* Rokseth, Yvonne; Cererols, Joan; dom David Pujol «Mestres de l'escolania de Montserrat. Obres musicals dels monjos del monestir de Montserrat (1500-1800), editades per primera vegada; t. II». Revue de musicologie, 12, 40, 1931-11, pàg. 311. DOI: 10.2307/925676. ISSN: 0035-1601.
# Antequera Club de Futbol

L'Antequera Club de Fútbol és un club de futbol amb seu a Antequera, a la comunitat autònoma d'Andalusia. Fundat l'any 1992, actualment juga a Primera Federació, i celebra els partits a casa a l'Estadio El Maulí, amb una capacitat de 6.000 localitats.

## Història

L'Antequera Club de Fútbol es va fundar l'any 1992, a partir d'una fusió entre el CD Puerto Malagueño i el CD Antequerano. La temporada 2012-13 el club va guanyar la Primera Andalusa i va començar la temporada següent al Grup 9 de Tercera Divisió.
El 15 de setembre de 2015 Antequera va nomenar José Jesús Aybar nou entrenador del club.

## Temporada a temporada

| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc |
| 1992–93 | 5 | Reg. Pref. | 2n |
| 1993–94 | 4 | 3a | 17è |
| 1994–95 | 4 | 3a | 6è |
| 1995–96 | 4 | 3a | 7è |
| 1996–97 | 4 | 3a | 16è |
| 1997–98 | 4 | 3a | 16è |
| 1998–99 | 4 | 3a | 11è |
| 1999–2000 | 4 | 3a | 14è |
| 2000–01 | 4 | 3a | 15è |
| 2001–02 | 4 | 3a | 7è |
| 2002–03 | 4 | 3a | 13è |
| 2003–04 | 4 | 3a | 21st |
| 2004–05 | 5 | 1a And. | 3r |
| 2005–06 | 5 | 1a And. | 2n |
| 2006–07 | 4 | 3a | 8è |
| 2007–08 | 4 | 3a | 2n |
| 2008–09 | 3 | 2a B | 16è |
| 2009–10 | 4 | 3a | 10è |
| 2010–11 | 4 | 3a | 7è |
| 2011–12 | 4 | 3a | 19th |
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc | Copa del Rei |
| 2012–13 | 5 | 1a And. | 1r | |
| 2013–14 | 4 | 3a | 13è | |
| 2014–15 | 4 | 3a | 15è | |
| 2015–16 | 4 | 3a | 6è | |
| 2016–17 | 4 | 3a | 2n | |
| 2017–18 | 4 | 3a | 4t | Second round |
| 2018–19 | 4 | 3a | 3r | |
| 2019–20 | 4 | 3a | 7è | |
| 2020–21 | 4 | 3a | 2n / 4t | |
| 2021–22 | 4 | 2a RFEF | 12è | |
| 2022–23 | 4 | 2a Fed. | 1r | |
| 2023–24 | 3 | 1a Fed. | | Second round |
* 1 temporada a Primera Federació
* 1 temporada a Segona Divisió B
* 2 temporades a Segona Federació
* 23 temporades a Tercera Divisió

## Referències

* ↑ «Antequera CF. WEB OFICIAL». www.antequeracf.es. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 19 novembre 2019].
* ↑ «Últimas noticias del Antequera: plantilla, resultados, clasificación» (en castellà). es.besoccer.com. [Consulta: 25 juny 2020].
* ↑ «Histórico Antequera - Tercera División G 9». www.resultados-futbol.com. [Consulta: 17 novembre 2019].
* ↑ «El Antequera ya tiene entrenador: José Jesús Aybar». eldesmarque.com. Arxivat de l'original el 2019-11-17. [Consulta: 17 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial (en castellà)
* Perfil de l'equip Futbolme (en castellà)
* Perfil de l'equip Lapreferente (en castellà)
# Anthon Grimsmo

Anthon Grimsmo (Oslo, 5 de juliol de 1968) és un jugador de cúrling noruec, ja retirat, que va competir durant les dècades del 1980 i 1990.
El 1998 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Nagano, on va guanyar la medalla de bronze en la competició del cúrling. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de cúrling de 1995.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Anthon Grimsmo». [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «Personal details». [Consulta: 15 desembre 2024].
# Anton Heida

Anton Heida (Praga, Imperi Austrohongarès, 24 de desembre de 1878 - segle XX) fou un gimnasta artístic estatunidenc, guanyador de sis medalles olímpiques. Nascut a Praga es nacionalitzà estatunidenc el 17 d'octubre de 1904.

## Carrera esportiva

Membre de l'equip "Turngemeinde Philadelphia", va participar, als 26 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1904 realitzats a Saint Louis (Estats Units), on aconseguí guanyar sis medalles olímpiques: la medalla d'or en la prova combinada, la prova per equips, en la barra fixa, salt sobre cavall i cavall amb arcs. Així mateix també guanyà la medalla de plata en la prova de barres paral·leles.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Anton Heida». [Consulta: 21 desembre 2023].
# Antonella Ragno-Lonzi

Antonella Ragno-Lonzi (Venècia, 6 de juny de 1940) és una tiradora d'esgrima italiana, ja retirada, especialista en floret, que va competir entre les dècades de 1950 i 1970. És filla de Saverio Ragno i està casada amb el waterpolista Gianni Lonzi.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, va guanyar la medalla de bronze en la prova del floret individual, mentre en la del floret per equips fou quarta. Als Jocs de Ciutat de Mèxic de 1968 destaca una sisena posició en la prova del floret per equips. El 1972, als Jocs de Múnic, aconseguí el seu èxit més important en guanyar la medalla d'or en la prova del floret individual, mentre en la del floret per equips fou quarta.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del món d'esgrima, una de plata i tres de bronze, entre les edicions de 1962 i 1967.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Antonella Ragno-Lonzi». [Consulta: 9 agost 2023].
# El mal invisible

El mal invisible serà un thriller, creada per Lluís Arcarazo i dirigida per Marta Pahissa. La sèrie serà emesa en primícia per Televisió de Catalunya i els drets mundials d'emissió seran de The Mediapro Studio. A l'abril de 2024 es va anunciar la sèrie i a l'agost del mateix any es finalitzà el rodatge. Estarà protagonitzada per David Verdaguer i Ángela Cervantes. La sèrie s'estrenarà el 24 de març de 2025 en exclusiva a TV3 i 3Cat.

## Argument

La història prové d'una història real. A finals d'abril del 2020, durant el confinament per la covid-19, la policia va detenir un home acusat d'assassinar diversos indigents als carrers de Barcelona. Els protagonistes del relat seran els agents d'homicidis que portaven la investigació, el seu entorn personal més proper i aquells que vivien pels carrers de la ciutat sense possibilitat de fugir-ne.

## Repartiment

* David Verdaguer com a Sergent Quique Molina
* Ángela Cervantes com a Agent Marga Muñoz
* Àlex Brendemühl
* Melina Matthews
* Roger Guitart
* Victoria Kantch
* Mercè Martínez
* Dafnís Balduz
* Nico Conde
* Martín Aslan
* Òscar Muñoz
* Giovanni Peixoto
* Roger Guitart
* Nia Tosas
* Marius Praniauskas
* Victoria Kantch

## Referències

* ↑ «Finaliza el rodaje de 'El mal invisible', serie basada en el confinamiento en Barcelona» (en castellà). La Vanguardia, 07-08-2024. [Consulta: 6 setembre 2024].
* ↑ «3Cat estrenarà en primícia "El mal", un thriller protagonitzat per David Verdaguer i Ángela Cervantes i coproduït amb Mediapro». CCMA, 08-04-2024. [Consulta: 8 abril 2024].
* ↑ «TV3 anuncia "El mal", un thriller protagonitzat per David Verdaguer i Ángela Cervantes». El Món de la Tele, 08-04-2024. [Consulta: 8 abril 2024].
* ↑ «"El mal invisible", el nou thriller basat en fets reals que t'atraparà». 3cat, 31-01-2025. [Consulta: 28 febrer 2025].
* ↑ «The Mediapro Studio, Catalonia’s 3Cat to Co-Produce Thriller Series ‘Quiet’» (en anglès). Variety, 08-04-2024. [Consulta: 8 abril 2024].
# Johannesburg (Califòrnia)

Johannesburg és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 176 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Johannesburg tenia 176 habitants, 85 habitatges, i 45 famílies. La densitat de població era de 27,7 habitants/km².
Dels 85 habitatges en un 21,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,5% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 45,9% no eren unitats familiars. En el 35,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,7.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,5% tenia menys de 18 anys, un 4% entre 18 i 24, un 22,2% entre 25 i 44, un 31,8% de 45 a 60 i un 21,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 63.611 $ i la renda mediana per família de 72.222 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.250 $ mentre que les dones 31.250 $. La renda per capita de la població era de 21.478 $. Cap de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Johannesburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Johannesburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Francesc Virgili i Claret

Francesc Virgili i Claret fou un compositor català que va contribuir a les composicions de música de cambra. Compositor català actiu entre finals del segle xix i principis del XX. L’única obra coneguda fins al present d’aquest autor es conserva al Fons musical de la catedral-basílica del Sant Esperit de Terrassa (TerC), es tracta d’un himne a la Verge per a 1 veu i piano «Para cantarse en el Oratorio de los baños / del / remedio / Propiedad de Dña Carmen Palet Vda de Tárrega / Caldas de Montbuy 27 de Agosto 1895», tal com consta en el títol original del manuscrit.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep M. «El fons musical de la Catedral-Basílica del Sant Esperit i el seu repertori». Fons de la Catedral-Basílica del Sant Esperit de Terrassa, 2007.
# Al·la Grisxenkova

Al·la Grisxenkova (Snéjinsk, 27 d'agost de 1961) és una nedadora russa, ja retirada, especialista en papallona, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1970.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou on va disputar tres proves del programa de natació. Fent equip amb Yelena Kruglova, Elvira Vassilkova i Natàlia Strúnnikova guanyà la de bronze en els 4x100 metres estils, mentre en els 200 metres papallona fou vuitena i en els 100 metres papallona quedà eliminada en sèries.
Durant la seva carrera esportiva va disputar el Campionat d'Europa de natació de 1977 i el Campionat del Món de natació de 1978, on no va guanyar cap medalla. Sí que guanyà quatre campionats soviètics de papallona, el 1977 i 1978.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Alla Grishchenkova». [Consulta: 19 juliol 2021].
# Raymond (Iowa)

Raymond és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 537 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Raymond tenia 537 habitants, 204 habitatges, i 161 famílies. La densitat de població era de 134,6 habitants/km².
Dels 204 habitatges en un 33,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,1% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 20,6% no eren unitats familiars. En el 18,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 26,6% de 45 a 60 i un 13% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.813 $ i la renda mediana per família de 55.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.306 $ mentre que les dones 25.192 $. La renda per capita de la població era de 22.201 $. Entorn del 3,3% de les famílies i el 3,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Raymond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Raymond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Arxipèlag Palmer

L'Arxipèlag Palmer es troba a l'Antàrtida, molt propera a la costa nord-oest de la Península Antàrtica (Costa Danco i Costa Davis o Palmer), de la que està separada per l'Estret Gerlache i el Canal Orleans. Es troba a uns 45 km de les Illes Shetland del Sud, que es troben més cap al nord-est.
El nom li fou donat per Adrien de Gerlache, cap de l'expedició antàrtica belga de 1897-1899, en homenatge al foquer (caçador de foques i llops marins) i explorador estatunidenc de principis del segle xix, Capità Nathaniel Palmer, que va navegar per la zona el 1820.
L'Argentina inclou les illes dins el Departament Antàrtida Argentina que forma part de la província de Terra del Foc, Antàrtida i Illes de l'Atlàntic Sud. Per a Xile formen part del Territori Xilè Antàrtic i pel Regne Unit del Territori Antàrtic Britànic, però aquestes reclamacions es troben suspeses pel Tractat Antàrtic.
L'arxipèlag està format per illes de tipus continental, muntanyoses, que es troben quasi totalment cobertes de gel perpetus.
Les principals illes que formen l'arxipèlag són, de sud-oest a nord-est:
* Illa Doumer
* Illa Anvers
* Illa Brabant
* Illa Lieja
* Illa Hoseason
* Illa Trinitat
* Illa Torre

## Referències

* ↑ Hogan, C Michael. «Antarctic Peninsula». The Encyclopedia of Earth, 01-10-2013. [Consulta: 4 agost 2024].
* 1 2 Furse, C. «Joint Services Expedition to Brabant Island, Antarctica 1983–85» (en anglès). Polar Record, 23, 144, 9-1986, pàg. 341–349. DOI: 10.1017/S003224740000718X. ISSN: 1475-3057.
* ↑ «Palmer Archipelago, Antarctica». geographic.org. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ Joyner, Christopher C. «Anglo-Argentine Rivalry after the Falklands : On the Road to Antarctica?». A: The Falklands War, p. 189-211. ISBN 9781003147534.

## Enllaços externs

* Mapa de l'arxipèlag Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.