OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Flexoarquitectura

Flexoarquitectura és un despatx d'arquitectura format l'any 2002 per Bàrbara Vic Arrom, Aixa del Rey García i Tomeu Ramis Frontera. Bàrbara Vic va deixar l'estudi en 2017. Flexoarquitectura té premis en diversos concursos i ha aparegut en "2G Dossier. Joves arquitectes espanyols". També imparteixen conferències. Han construït bastants de les seves propostes.

## Premis i reconeixement

* 1r premi en els "Premis d'Arquitectura de Menorca 2004-2008"
* 1r premi en els "Premis d'Arquitectura de Mallorca 2007-2011", en la categoria d'edificis públics per la seva obra al centre de dia i activitats comunitàries, el qual se situa al carrer Pensament de Palma. I també van guanyar el premi a l'apartat d'interiorisme i disseny, per la seva obra de reforma interior del bar Farina, situat al barri de Sa Gerreria també a Palma.
* 1r premi en el "Ciutat de Palma Guillem Sagrera d'Arquitectura 2012".
* 1r premi en els "premis AJAC IX 2014".

## Referències

* ↑ «Compás de espera ante la redefinición del sector» (en castellà). La Vanguardia, 06-09-2021. [Consulta: 26 juliol 2023].
* ↑ «Flexoarquitectura» (en castellà). Revista Vía Construcción, 24-03-2015. [Consulta: 26 juliol 2023].
* ↑ «Taller vertical 2012. Fuentes de Horta-Guinardó». Universitat Internacional de Catalunya, 201. Arxivat de l'original el 2016-04-09. [Consulta: 8 febrer 2021].
* ↑ Hogarismo, Los 50 Mejores Arquitectos Españoles. Tradición Y Vanguardia (3 agost 2011). Consulta 29 de març del 2016
* ↑ El COAIBA hace públicos los premios de Arquitectura de Mallorca 2007-2010. El Mundo. 11 de octubre de 2011. Consulta 29 de marzo de 2016
* ↑ Premi Ciutat de Palma "Guillem Sagrera d'Arquitectura" 2012 FUTUR. Portal de la Producción Científica de los Investigadores de la UPC Consulta 15 d'octubre del 2016
* ↑ Ganadores IX Premis AJAC. 4 de noviembre de 2014. O Premios de Arquitectura. Consulta 29 de març del 2016
# Alan Valentine

Alan Valentine (Glen Cove, 23 de febrer de 1901 - Rockland, 14 de juliol de 1980) va ser un jugador de rugbi a 15 estatunidenc que va competir durant la dècada de 1920. Va ser president de la Universitat de Rochester i va servir a l'Administració Truman com a funcionari del Pla Marshall i com a primer cap de l'Agència d'Estabilització Econòmica.
Nascut a Glen Cove, Nova York, en una família quàquer, Valentine es va llicenciar al Swarthmore College, i va obtenir un màster a la Wharton School de la Universitat de Pennsilvània i al Balliol College de la Universitat d'Oxford amb una beca Rhodes. El 1924 va ser seleccionat per jugar amb la selecció dels Estats Units de rugbi a 15 que va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla d'or.
De tornada als Estats Units va ensenyar anglès a Swarthmore, per posteriorment exercir de professor d'història a la Universitat Yale. El 1935 fou escollit president de la Universitat de Rochester, càrrec del qual dimití el 1949. Entre 1948 i 1949 va dirigir el Pla Marshall als Països Baixos. L'octubre de 1950, el president Harry S. Truman el va escollir per dirigir la nova Agència d'Estabilització Econòmica.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Alan Valentine». [Consulta: 24 setembre 2024].
* ↑ «Rugby Football History». [Consulta: 24 setembre 2024].
* ↑ «University of Rochester Library Bulletin: Alan Valentine, An Appreciation | RBSCP». [Consulta: 24 setembre 2024].
# Pasajul Macca-Vilacrosse

El pasajul Macca-Vilacrosse és un carrer porticat cobert de vidre groc en forma de forquilla al centre de Bucarest (Romania). Antigament, en el lloc on hi ha avui el passatge, s'hi trobava l'hostal Câmpineanu Inn (en romanès: Hanul Câmpineanu).
Petros Serafins va comprar la vella posada, que la va regalar a dues de les seves filles com a dots. La seva filla Polixena es va casar el 1843 amb Xavier Villacrosse, arquitecte en cap de Bucarest, entre 1840 i 1848, la fonda va canviar el seu nom. La filla Anastasia es va casar amb Mihalache Macca, que va construir botigues de luxe per la seva banda. A finals dels anys 1880, la ciutat va decidir comprar els llocs per construir un passatge d'estil occidental per alleujar la congestió. Va ser dissenyat per l’arquitecte Felix Xenopol i obert el 1891.
Com que la part central del lloc estava ocupada per l'Hotel Pesht, que el propietari es va negar a vendre, el passatge es va executar en forma de bifurcació, semblant a una forquilla, amb dues ales al voltant dels dos costats de l'hotel. Els carrers estrets estaven coberts amb un sostre de vidre, que permetia l'entrada de llum natural tot proporcionant refugi de la pluja. La planta baixa estava destinada a botigues, mentre que les habitacions de la primera planta eren de lloguer. Una branca del passatge es deia Vilacrosse, mentre que l’altra es deia Macca, en honor dels antics propietaris. Un dels dos finals del passatge dona a Calea Victoriei, una de les principals avingudes de Bucarest; l'altre dona al carrer Eugene Carada, tocant al Banc Nacional, a l'històric districte de Lipscani.
El Pasajul Macca-Vilacrosse va acollir la primera casa borsària de Bucarest, abans que es construís una estructura més gran i adequada. Entre el 1950 i el 1990 el passatge es va anomenar Pasajul Bijuteria ("Passatge de la Joieria"), però el nom inicial es va restaurar després.
Avui acull diversos establiments de restauració interiors i exteriors, inclosos un bar restaurant de temàtica egípcia, el Blues Cafe, un bistrot, un restaurant xinès i un bar de vins.

## Referències

* ↑ «Pasajul Macca Villacrosse» (en romanès). Arxivat de l'original el 2021-05-14. [Consulta: 14 maig 2021].
* ↑ «[gadgetreport.ro Pasajul Villacrosse. Povestea fascinantă a primului mall de lux din Bucureşti]».
* ↑ «București, Pasajul Macca-Villacrosse» (en romanès).
* ↑ Inside the Macca Villacrosse Passage
# Woolstock

Woolstock és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 204 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Woolstock tenia 204 habitants, 98 habitatges, i 62 famílies. La densitat de població era de 76,5 habitants/km².
Dels 98 habitatges en un 17,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 3,1% dones solteres, i en un 36,7% no eren unitats familiars. En el 35,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,6.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,2% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 21,1% entre 25 i 44, un 33,3% de 45 a 60 i un 23% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 50 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.479 $ i la renda mediana per família de 47.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.917 $ mentre que les dones 28.594 $. La renda per capita de la població era de 20.599 $. Entorn de l'1,7% de les famílies i el 4,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Woolstock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Woolstock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Conselleria d'Hisenda, Economia i Administració Pública de la Generalitat Valenciana

La Conselleria d'Hisenda, Economia i Administració Pública del Consell de la Generalitat Valenciana fou un departament o conselleria amb les competències en matèria d’hisenda, economia, finançament, sector públic empresarial i fundacional de la Generalitat i consorcis no sanitaris adscrits a la Generalitat, patrimoni, projectes i fons europeus, tecnologies de la informació i la comunicació de l’administració, i funció pública.
La conselleria va estar activa els primers mesos de la XI Legislatura sota la direcció de la consellera Ruth Merino Peña que agrupava competències que anteriorment havien estat desagregades en altres conselleries. Les referides a Economia i Hisenda han anat sempre aparellades des de l'etapa preautonòmica amb excepcions com en el període 1981-1982 o 2015-2023 en que la cartera d'Hisenda va comptar amb entitat pròpia.
Les competències relacionades en la gestió de l'administració pública també ha estat relacionades amb les d'hisenda en diversos moments tot i que també ha comptat amb departament propi (1985-1999) o ha estat relacionada amb el departament de Justícia (1999-2005 i 2019-2023).

## Vegeu també

* Conselleria d'Hisenda i Economia
* Conselleria d'Administració Pública

## Referències

* ↑ «DECRET 133/2023, de 10 d’agost, del Consell, d’aprovació del Reglament orgànic i funcional de la Conselleria d’Hisenda, Economia i Administració Pública.». DOGV, 14-08-2023.
* ↑ Rodríguez, Elísabeth. «Ruth Merino recibe la cartera de Hacienda: «Trabajaré con consenso y sin sectarismos»» (en castellà), 20-07-2023. [Consulta: 20 agost 2023].
# Dr. Slump: Hi ha un monstre a la vila del Pingüí

Dr. Slump: Hi ha un monstre a la vila del Pingüí (Dr.スランプ アラレちゃん んちゃ!ペンギン村はハレのち晴れ, Dokutā Suranpu Arare-chan N-cha! Pengin-mura wa Hare nochi Hare) és una pel·lícula anime japonesa del 1993 dirigida per Yukio Kaizawa. És la cinquena pel·lícula del manga Dr. Slump d'Akira Toriyama. Està doblada al català.
Es va estrenar al Japó el 3 de març de 1993, on va ser distribuïda per Toei Animation. El 27 de desembre de 1995 es va estrenar a TV3 en llengua catalana.

## Argument

El professor Sembei Norimaki ha creat l'Arale un robot humanoide amb forma de nena i una força extraordinària, que no té cap problema per integrar-se a la Vila del Pingüi. Però de cop i volta apareix a la Vila un monstre anomenat Dodongadon, aquest atemoreix tots els habitants del poble menys l'Arale.

## Doblatge

| Nom del personatge | Actor de veu en japonès | Actor de veu en català |
| Arale Norimaki | Mami Koyama | Anna Maria Camps |
| Akane Kimidori | Mami Matsui | Maria Rosa Guillén |
| Senbei Norimaki | Kenji Utsumi | Ramon Puig |
| Dodongadon | Keiko Yamamoto | Carme Calvell |
| Mamangadon | Tomie Kataoka | Enriqueta Linares |
| Cap Gyaos | Daisuke Gôri | Ferran Llavina |

## Referències

* ↑ «Dr. Slump: Hi ha un monstre a la vila del Pingüí». esadir.cat. [Consulta: 18 juliol 2024].
* ↑ «DR. SLUMP 6 Sunny Penguin Village (TOEI ANIMATION FILM LIST)». Toei Animation. Arxivat de l'original el 2015-07-26. [Consulta: 24 desembre 2016].
* ↑ «Mundo Deportivo / Televisión». Mundo Deportivo, 27-12-1995. [Consulta: 18 juliol 2024].
* ↑ «Dr. Slump & Arale-chan Ncha! Penguin Mura wa Hare no chi Hare». imdb.com. [Consulta: 18 juliol 2024].
* ↑ «EL DR. SLUMP: HI HA UN MONSTRE A LA VILA DEL PINGÜÍ». Doblatge anime català. [Consulta: 18 juliol 2024].
# Alba Xandri Suets

Alba Xandri Suets (Berga, Berguedà, 2 d'octubre de 1978), és una esportista d'alt nivell, viatgera, traductora i professora.
Va estudiar Traducció i interpretació per a posteriorment començar a competir en diverses disciplines esportives. Els anys 2000-2001 va començar amb el duatló i el triatló, com a membre de la selecció gallega; dedicant-se al triatló durant més d’una dècada. El 2005, als Campionats europeus de triatló a Suècia va guanyar en el seu grup d'edat i va participar el 2007 a l'Ironman de Hawaii. El 2010, amb la federació catalana de duatló i triatló va guanyar el Campionat d'Espanya de duatló per autonomies i el mateix any, va ser campiona absoluta de triatló a Catalunya.
És una esportista molt polifacètica i en dona fe el fet que ha format part de diverses seleccions catalanes: triatló, ciclisme, raquetes de neu, esquí de muntanya i curses de muntanya. El 2008 va ser 2a a la Jean Bouin Open de Barcelona, el 2009 va ser 4a a la Marató de València, el 2012 va fer 5a a la Copa del món de crono vertical amb esquís de muntanya i 2a a la Copa del Món de Km vertical a Finestrat. El 2013 va ser 4a a la Copa del Món de cursa vertical. L'any 2018 va ser primera al Campionat d'Espanya de Triatló d'Hivern.
És coautora del llibre La màgia dels pedals, amb el Ricard Calmet Calveras, on relaten el viatge en que van fer la volta al món en bicicleta des de 2014 i durant 3 anys, recorrent 55.000 km per 41 països.
És cofundadora des de l'any 2019 de la revista Sorora, revista sobre esport femení, amb Laura Roca, per reclamar més visibilització de les dones.

## Referències

* 1 2 «Alba Xandri - Mujeres corredoras» (en castellà), 24-02-2014. [Consulta: 19 octubre 2020].
* 1 2 Fenollar, Lluís Navarro. «Pello Osoro y Alba Xandri nuevos campeones de Espana de Triatlón de Invierno» (en castellà), 05-02-2018. [Consulta: 19 octubre 2020].
* 1 2 «Neix ‘Sorora’, una revista sobre esport femení escrita només per dones», 15-11-2019. [Consulta: 19 octubre 2020].
* ↑ Alemany, Jordi. «"La màgia és que els pedals ens han permès trencar molts prejudicis" - 30 abril 2018». [Consulta: 19 octubre 2020].
* ↑ «Neix ‘Sorora’, una revista sobre esport femení escrita només per dones», 15-11-2019. [Consulta: 19 octubre 2020].
# Woden (Iowa)

Woden és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 243 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Woden tenia 243 habitants, 115 habitatges, i 69 famílies. La densitat de població era de 218,2 habitants/km².
Dels 115 habitatges en un 21,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,1% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 40% no eren unitats familiars. En el 39,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,11 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,4% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 18,9% de 45 a 60 i un 26,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.083 $ i la renda mediana per família de 39.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.643 $ mentre que les dones 21.000 $. La renda per capita de la població era de 17.544 $. Entorn del 14,1% de les famílies i el 19,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Woden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Woden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dinastia hethumiana

La dinastia hethumiana fou la dinastia que va governar primer a Lampron (amb branques a Barberon i Korikos) i després al Regne Armeni de Cilícia des del 1226 per l'enllaç de Hethum, hereu de Barberon i Korikos amb Isabel d'Armènia Menor, l'hereva de la dinastia rubènida. Va ser substituïda per la dinastia Lusignan el 1341.
La dinastia es va originar a Lampron (Nimrun), castell que dominava l'alta vall del riu Tars. Va tenir els següents governants:

## Senyors de Lampron

* Hethum I mort vers 1071
* Oshin I vers 1071-1110
* Hethum II 1110-1143
* Reparteix els seus dominis entre Oshin II (a Lampron) i Sembat a [Barberon]
* Oshin II 1143-1170
* Hethum III 1170-1218
* Constantí I 1218-1250
* Heretat per Lleó III d'Armènia Menor, casat amb una filla d'Hethum (+1250) i neta de Constantí I

## Senyors de Barberon

* Sembat 1143-1153
* Bakuran 1153-1199
* Vasak 1199-?
* Constantí I ?-1263, adquireix Korikos
* Hethum I es casa amb Isabel d'Armènia Menor i esdevé rei. El segon fill Oshin rep la senyoria de Korikos. Obre la línia hethumida o hethumiana d'Armènia Menor

## Senyors de Korikos

* Oshin I 1263-1264
* Constantí I 1263-1280
* Hethum I l'historiador 1280-1314
* Oshin II 1314-1329
* L'hereta Constantí IV d'Armènia Menor pel seu matrimoni amb una germana d'Oshin II

## Línia reial (senyors de Barberon, reis d'Armènia)

* Hethum I 1226-1269
* Lleó III 1269-1289
* Hethum II 1289-1294
* Toros III 1294-1296
* Sembat 1296-1299
* Hethum II (segona vegada) 1299-1301
* Lleó IV 1301-1308
* Oshin 1308-1320
* Lleó V 1320-1341
* Dinastia Lusignan 1341 a 1373
# Drac de Mataró

El Drac de Mataró és un element del bestiari popular que forma part de les comparses del seguici institucional de Mataró. És una figura de foc i portada per una sola persona, inspirada amb el drac del casc del gegant Robafaves. Es presentà per primer cop a la ciutat en el marc de la Diada de Sant Jordi del 1991. Va ser construit per Manuel Casserres de Solsona.

## Història

El drac nasqué el 20 d'abril del 1991, en la celebració de Sant Jordi a Mataró. Des de llavors, forma part del seguici de Les Santes. L'any 1997 es creà l'acte de la Fogonada per Sant Jordi, un recorregut amb foc pels carrers i voltafocs per les places del centre històric de la ciutat, que adapta la llegenda de Sant Jordi a Mataró. En la versió de Mataró, el drac és embruixat per un boc dolent que enduu el drac en el mal per raptar junts la princesa. Arriba aleshores el cavaller Sant Jordi que venç el boc, desembruixa el drac i s'en va amb la princesa. És una mena de teatre de carrer interactiu.
El Sant Jordi de l'any 2007 es presentà en societat l'ou d'on sortiria el Dragalió, el seu fill, el 25 de juliol d'aquell mateix any. El petit drac és obra de Xevi Ribas.

## Descripció

La figura és ferotge però a la vegada amable, amb un foc tranquil format per tretze punts de foc (3 la boca 8 a les ales i 2 a la cua). Està inspirat en el drac alat que el gegant Robafaves duu esculpit al casc. La colla està formada per portadors i músics. El drac sempre balla amb el ritme dels timbals, i té un ball propi compost per Michael Weiss i una coreografia de Montse Calsapeu.

## Referències

* 1 2 Arcal, Lluís «Vint-i-cinc Santes de drac a la ciutat». El Punt Avui (edició Maresme), 31-07-2016, pàg. 25.
* 1 2 «El Drac i el Dragalió». Ajuntament de Mataró. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ Biel, Mireia «Agustí Piera, 25 espelmes de foc». Tot Mataró, 14-07-2016 [Consulta: 3 juny 2024].
* ↑ ACN «El Drac de Mataró allibera la princesa i s'uneix a la revetlla de la diada de Sant Jordi». La Vanguardia, 23-04-2015.
* ↑ Carrera i Escudé, Manel. «La Fogonada». Festes.org, s.d. [Consulta: 29 novembre 2024].
* ↑ Muñoz i Pérez, Ferran. «Drac de Mataró». Robafaves. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ «El Drac de Mataró al taller». Tot Mataró, 25-04-2019 [Consulta: 17 abril 2022].
* ↑ «Al Dragalió li arriba l'hora de sortir de l'ou». Capgròs, 25-07-2007. [Consulta: 19 novembre 2024].

## Enllaços externs

* «Figura de goma del Drac de Mataró». Festiari.
* «La cultura popular de Mataró se suma a les Festes de Santa Eulàlia». betevé, 11-02-2016. [Consulta: 19 novembre 2024].
# Amane Beriso Shankule

Amane Beriso Shankule (Etiòpia, 13 d'octubre de 1991) és una esportista etíop de llarga distància. Va guanyar la medalla d'or al Campionat Mundial d'Atletisme de 2023 a Budapest, en la prova de marató. El 2022, va millorar la seua marca personal de marató en gairebé sis minuts aconseguint la victòria a la Marató de València 2022, col·locant-se tercera a la llista mundial de tots els temps. Beriso va acabar segona a la Marató de Boston de 2023 .

## Carrera

Beriso Shankule va guanyar la Mitja Marató de Copenhaguen el 2014. Un any després, amb 23 anys va fer marca personal no oficial en la prova amb 1:08:43 en guanyar la Mitja Marató Roma-Ostia . El 2016, va debutar a la marató arribant en segon lloc a la Marató de Dubai amb un temps de 2:20:48, una posició que també va fer a la Marató de Praga 2017 (2:22:15).
Després de la Marató de Praga del 2017, Beriso Shankule va fer front a una sèrie de lesions a la cama i el genoll. Va guanyar la Marató de Bombai el 2020 (2:24:51), però no es va recuperar completament fins al 2022.
L'agost de 2022, va guanyar la Marató de Ciutat de Mèxic a una alçada de més de 2.000 metres (2:25:05). El 4 de desembre, amb 31 anys va aconseguir la victòria de la Marató de València, amb 2:14:58 i una millora de 5:50 respecte a la seua marca personal del 2016, establint un rècord de la cursa, rècord nacional d'Etiòpia i tercer millor temps de tots els temps. Es va convertir en la tercera dona en baixar dels 2:15:00.
L'abril de 2023, Beriso Shankule va acabar segona a la Marató de Boston amb un temps de 2:21:50, a 12 segons d'Hellen Obiri.

## Millors personals

* 10 quilòmetres – 32:52 (Langueux 2015)
* Mitja marató - 1:10:54 (Varsòvia 2015) (1:08:43 no legal, 2015)
* Marató 2:14:58 (València 2022) NR, 3r més ràpid de tots els temps.

## Referències

* 1 2 Rathborn, Jack. «Amane Beriso pulls off surprise win in blazing time at Valencia Marathon» (en anglès). The Independent, 04-12-2022. [Consulta: 4 desembre 2022].
* 1 2 Esports, À Punt. «València torna a tindre les millors carreres d'Espanya», 16-03-2023. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Amane Beriso SHANKULE – Athlete Profile». World Athletics. [Consulta: 4 desembre 2022].
* 1 2 3 Gault, Jonathan. «Kelvin Kiptum (2:01:53) & Amane Beriso (2:14:58) Surprise to Win Super Fast 2022 Valencia Marathon» (en anglès). LetsRun.com, 04-12-2022. [Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ Valiente, Emeterio. «Kiptum and Beriso break course records in Valencia». World Athletics, 04-12-2022. [Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ Hightower, Kyle. «Kenya's Obiri breaks late to win women's Boston Marathon». The Independent, 17-04-2023. [Consulta: 17 abril 2023].

## Enllaços externs

* Perfil d'atletisme mundial
# Dent carnissera

Les dents carnisseres són dents llargues que es troben en molts mamífers carnívors, que serveixen per a tallar carn i os de manera similar a les tisores o cisalles. En els carnívors, les carnisseres són una versió modificada de l'última premolar superior i de la primera molar inferior, però en els extints creodonts, les carnisseres es trobaven més enrere: eren la primera molar superior i la segona inferior, o la segona superior i la tercera inferior.
Les carnisseres són la característica que defineix l'ordre dels carnívors; és a dir, són el tret que tots els animals dins d'aquest ordre tenen en comú. Les carnisseres, especialment llargues i punxegudes, serveixen per a tallar carn dura (i potser gelada) i esclafar ossos. La destrucció de les carnisseres d'un carnívor salvatge (com un llop o un lleó) es pot acabar amb la mort de l'animal per no poder alimentar-se.

## Referències

* ↑ «Dent carnissera». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.

## Enllaços externs

* Les carnisseres d'un puma (anglès)