OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centre de la Cultura Catalana

Centre de la Cultura Catalana és una associació civil creada el novembre de 1994 a Andorra la Vella per una seixantena de promotors que es van reunir amb la voluntat comuna de contribuir a redreçar els aspectes lingüístics i culturals a Andorra.
El 16 de gener del 1995 va celebrar la seva Assemblea fundacional i des d'aleshores és obert a tothom amb diverses seccions i activitats. La junta directiva constituïda el 1997 era formada per Fèlix Canet i Giralt (president), Jaume Domènech i Pons (vicepresident), Joaquim Juan i Vañó (tresorer) i Salvador Brasó i Campderrós (secretari general). Hi va col·laborar Manuel Anglada i Ferran. El 2005 celebrà el seu desè aniversari.
Les activitats del centre incloïen la mostra de cinema català «Hivern de Cinema», la recollida de la Flama del Canigó i altres activitats durant la diada de Sant Joan (amb la col·laboració dels Fallaires d'Andorra la Vella), l'organització del Premi Carles Sabater a la millor cançó en català de l'any (fins a la fi de la dècada del 2000), concursos de pessebres i presentacions i berenars literaris. Tanmateix, amb el transcurs dels anys el Centre va passar per diferents dificultats econòmiques i el novembre de 2013 es va veure en l'obligació de tancar el local que el Centre tenia obert al carrer de la Llacuna d'Andorra la Vella.
Aquell trasbals financer li va provocar una retallada de subvencions i d'activitat dràstiques que va perdurar més d'una dècada. El centre, a les primeries dels anys 2020, ja només mantenia la Festa del foc —l’arribada de la flama del Canigó— i altres actes puntuals amb la col·laboració del Comú d'Andorra la Vella i del Govern d'Andorra.

## Referències

* ↑ «Entitats culturals emblemàtiques dels Països Catalans». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: juliol 2013].
* ↑ «Història del CCC». Centre de la Cultura Catalana, 02-02-2010. [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «El Centre de Cultura Catalana d'Andorra fa deu anys». Vilaweb, 16-01-2005.
* ↑ Estiralallengua «Teresa Cabanes: “El que no pots readaptar és una nòmina o un local”». Núvol, 11-10-2013 [Consulta: 15 gener 2025].
* 1 2 Miró, Quim «Teresa Cabanas: “A Andorra el català no se sent foraster”». Exteriors.cat, 05-05-2023 [Consulta: 15 gener 2025].

## Enllaços externs

* Centre de la Cultura Catalana d'Andorra
# Hyperoplus lanceolatus

Hyperoplus lanceolatus o llançó és una espècie de peix de la família dels ammodítids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 40 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Spitzbergen fins a Portugal, incloent-hi Islàndia i la mar Bàltica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Le Sauvage, E. 1824. Note sur une espèce nouvelle de genre Ammodyte. Bulletin de la Société philomatique, París, 1824: 140-141.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Muus, B.J. i P. Dahlström, 1974. Collins guide to the sea fishes of Britain and North-Western Europe. Collins, Londres (Regne Unit). 244 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Harrislee

Harrislee (danès Harreslev) és un municipi de l'estat alemany de Slesvig-Holstein, al districte de Slesvig-Flensburg. Es troba a 4 kilòmetres de Flensburg. Es divideix en els districtes de Harrislee-Feld, Harrislee-Dorf, Slukefter, Niehuus (Nyhus), Kupfermühle (Kobbermølle) i Wassersleben (Sosti).

## Ajuntament

Dels 23 escons al consell municipal a les eleccions locals de 2008 la SSW va obtenir 9 escons i la CDU i el SPD en tenen set cada un.
# Covel·lita

La covel·lita és un mineral de coure de la classe dels sulfurs. Va ser anomenat així l'any 1832 per François Sulpice Beudant en homenatge al mineralogista italià Niccolo Covelli (1790-1829), qui va descobrir el mineral al mont Vesuvi.

## Característiques

És un sulfur abundant a l'escorça terrestre. Cristal·litza en el sistema hexagonal, en forma de cristalls prims i hexagonals o en rosetes. També ho fa amb un hàbit massiu o granular. Els bons cristalls són força rars. Es fa servir com mena de coure, ja que és un molt bon conductor del corrent elèctric. Té un marcat pleocroisme de blau profund a blau pàl·lid.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la covel·lita pertany a «02.CA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Cu» juntament amb els següents minerals: klockmannita, spionkopita, yarrowita, nukundamita i calvertita.

## Formació i jaciments

La covel·lita és trobada com un mineral secundari de coure, poques vegades és un mineral primari en jaciments de coure, i és encara menys probable que es trobi com un sublimat volcànic. Es forma a la intempèrie prop de la superfície dels dipòsits on el coure és el sulfur primari, en condicions hidrotermals. Pot contenir impureses de ferro, seleni, plata o plom. Acostuma a trobar-se com a recobriment sobre calcocita, calcopirita, bornita, enargita, pirita i altres sulfurs, sovint produint reemplaçaments pseudomòrfics d'altres minerals.

## Varietats

Es coneixen dues varietats de covel·lita:
* La covel·lita argentífera és una varietat de color blau que conté plata de manera significativa, i que ha estat trobada a la mina Chala, Khaskovo, Bulgària.
* La covel·lita selenosa és una varietat que conté seleni, amb fórmula Cu(S,Se). Se n'ha trobat a diversos indrets de la Xina i als Urals.

## Referències

* ↑ «Covellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 juny 2014].
* ↑ «Argentian Covellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 juny 2014].
* ↑ «Selenian Covellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 juny 2014].
# Sorella castanyola

La sorella castanyola (Caranx hippos) és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 124 cm de llargària total i als 32 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Atlàntic oriental (des de Portugal fins a Angola, incloent-hi l'oest de la mar Mediterrània) i de l'Atlàntic occidental (des de Nova Escòcia i nord del Golf de Mèxic fins a l'Uruguai).

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Regla de l'octet

La regla de l'octet fou enunciada pel químic nord-americà Gilbert Newton Lewis (1875-1946) l'any 1916 i diu:
       La tendència dels àtoms dels elements del sistema periòdic, és completar els seus darrers nivells d'energia (nivell de valència) amb una quantitat d'electrons tal que adquireix una configuració similar a la d'un gas noble.
Els gasos nobles (He, Ne, Ar, Kr, Xe, Rn) estan ubicats a l'extrem dret de la taula periòdica i són inerts, o sigui que és molt difícil que reaccionin amb un altre element. Com que tenen les capes electròniques completes, amb 8 electrons, Lewis indicà que aquest fet permet establir una regla que indica si un element serà o no reactiu i quants d'enllaços covalents formarà, amb l'objectiu d'aconseguir la capa de valència amb 8 electrons.
Pels enllaços iònics Walther Ludwig Julius Kossel (1888 -1956) desenvolupà la mateixa regla en la seva teoria de l'enllaç iònic. En conjunt es pot dir que els electrons que ha d'aconseguir un àtom per completar la seva capa de valència ho pot fer per:
* Compartició d'electrons amb un altre element químic, la qual cosa dona lloc a l'enllaç covalent.
* Pèrdua d'electrons, formant-se cations, és el cas dels elements alcalins (Li, Na, K, Rb, Cs i Fr) i dels elements alcalinoterris (Be, Ca, Mg, Sr, Ba i Ra) que perden un o dos electrons respectivament. Aquests cations poden formar enllaços iònics amb anions.
* Adquisició d'electrons, formant-se anions, és el cas dels halògens (F, Cl, Br, I i At) o dels calcògens (O, S, Se i Te), que guanyen un o dos electrons respectivament. Aquests anions poden formar enllaços iònics amb cations.
La regla és vàlida pels enllaços iònics pels elements que estan situats als extrems de la taula periòdica. També és vàlida pels enllaços covalents dels elements del segon període, ja que els àtoms dels elements que es troben després del segon període de la taula periòdica, poden acomodar més de 8 electrons a la seva capa externa. Exemples són els compostos PCl₅ i SF₆. Tampoc els dos elements del primer període (H i He) no la compleixen, ja que la seva darrera capa només pot acomodar dos electrons.
Algunes molècules o ions summament reactius tenen àtoms amb menys de 8 electrons a la seva capa externa. Un exemple és el trifluorur de bor (BF₃). A la molècula de BF₃ l'àtom de bor central només té 6 electrons al seu voltant. Aquest buit electrònic el predisposa a formar interaccions per omplir-lo.
Trobem alguns elements que no sempre compleixen la regla de l'octet, aquestes excepcions són els elements del període 3, fòsfor, sofre i clor.

## Bibliografia

* CARTMELL, E. i FOWLES, G.W.A. Valencia y estructura molecular. Reverté, Barcelona, 1979.
* LEWIS, G.N. The Atom and the Molecule. J. Am. Chem. Soc. 1916, 38, 762-785.

## Vegeu també

Simbolisme de Lewis
# Armadillo de musell llarg meridional

L'armadillo de musell llarg meridional (Dasypus hybridus) és una espècie d'armadillo de Sud-amèrica. És originari de l'Argentina, el Brasil, el Paraguai i l'Uruguai.

## Referències

Espècies vivents de cingulats :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Xenarthra :
Família Chlamyphoridae :
Família Dasypodidae :
Categoria :
# Ratpenat de musell llarg

El ratpenat de musell llarg (Myotis myotis) és l'espècie més grossa del gènere Myotis, d'aspecte robust i ales amples.

## Descripció

Tal com indica el seu nom, té un musell allargat, de forma més o menys cònica. Les orelles fan entre 26 i 28 mm de llargada i si es dobleguen endavant sobrepassen entre 3 i 5 mm l'extrem del musell. El tragus és llarg (gairebé arriba a la meitat de l'orella), ample a la base i acabat en punta.
El pelatge és espès i curt. Al dors adopta tonalitats marrons grisenques clares, de vegades una mica vermelloses, mentre que el ventre és blanc grisenques. El musell, les orelles i el patagi són de color gris marronós. Les cries són més fosques que els adults, de color gris cendra.
Dimensions corporals: cap + cos (65–84 mm), cua (40–60 mm), avantbraç (55–68 mm) i envergadura alar (350-450 mm).
Pes: 18–45 g.

## Hàbitat

Boscos i altres àrees amb una cobertura arbòria o arbustiva prou desenvolupada, tant a les planes com a la muntanya, però no a grans altituds.
Típicament cavernícola, s'allotja en coves humides.

## Distribució

Habita a l'Orient Pròxim, el Caucas, els Balcans, els Alps, França, Itàlia, Espanya i diverses illes mediterrànies com Mallorca i Menorca, Sardenya, Còrsega i Sicília.

## Costums

Surt tard a la nit, quan ja fa estona que s'ha post el sol i si fa fred o plou prefereix quedar-se amagat. Generalment caça a 5-10 m d'alçada, si bé també pot fer-ho arran de terra, amb un vol lent i pesat fàcil de reconèixer.
Molt gregari, forma colònies de centenars d'individus, que es pengen de les parets i el sostre de les coves en raïms molt compactes, de vegades associats amb altres ratpenats cavernícoles, com els ratpenats de ferradura, el ratpenat de musell agut i el ratpenat de cova.

## Espècies semblants

El ratpenat de musell agut presenta sovint un floc de pèls blanquinosos al front i té les orelles una mica més curtes (no superen els 26 mm).

## Referències

* ↑ Alcover, 1988, p. 93.

## Bibliografia

* Alcover, Josep Antoni. Els mamífers de les Balears. Palma: Editorial Moll, 1988. ISBN 84-273-0265-7.
* Vigo, Marta: Guia dels mamífers terrestres de Catalunya. Enciclopèdia Catalana, col·lecció Pòrtic Natura, núm. 18. Barcelona, maig del 2002. ISBN 84-7306-680-4, planes 102-103.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Orpiment

L'orpiment és un mineral de la classe dels sulfurs. El terme prové del llatí auripigmentum (pigment auri o daurat) a causa del seu color groc profund.

## Característiques

L'orpiment és un mineral compost per arsènic i sofre. Té una duresa a l'escala de Mohs d'1,5 a 2 i un pes específic de 3,46. Fon entre 300 i 325 °C. Des del punt de vista òptic és biaxial amb índex de refracció a = 2,4, b = 2,81, g = 3,02. De coloració ataronjada groguenca, conté 60,91% d'arsènic, 39,09% de sofre i impureses de mercuri i germani. Cristal·litza en el sistema monoclínic amb formes gairebé ròmbiques. Generalment es presenta en masses laminars, de color groc, amb tonalitats ataronjades i en alguns casos verdoses per impureses. Té llustre resinós, i nacrat. Visualment és molt similar a la uzonita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'orpiment pertany a «02.FA: Sulfurs d'arsènic, àlcalis, sulfurs amb halurs, òxids, hidròxid, H₂O, amb As, (Sb), S» juntament amb els següents minerals: duranusita, dimorfita, pararealgar, realgar, alacranita, uzonita, laphamita, getchellita i wakabayashilita.

## Formació i jaciments

Es troba en tot el món, i es forma per sublimació en les fumaroles volcàniques, en fonts hidrotermals temperades, per canvis bruscos de temperatura i com a subproducte de la descomposició d'altres minerals arsenicals com el realgar per acció de la llum solar. Sol trobar-se associat a altres minerals com: estibina, realgar, guix, calcita, barita i arsènic.

## Usos

L'orpiment va ser un important element d'intercanvi comercial durant l'Imperi Romà i va tenir usos medicinals a la Xina, malgrat la seva alta toxicitat. Es va utilitzar com a verí volàtil i en pocions verinoses. A causa del seu cridaner color, va arribar a ser favorit dels alquimistes tant a la Xina com a Occident en la seva recerca per obtenir or. Durant segles se'l va explotar i es va processar com a pigment per a pintura, i en tal aplicació va ser un dels molt escassos grocs brillants i clars disponibles fins ben entrat el segle xix, tot i els problemes derivats de la seva toxicitat extrema i la seva incompatibilitat amb altres pigments basats en plom i coure, com l'atzurita. L'ús com a pigment va cessar amb el descobriment del groc de cadmi i altres colorants al segle xix.
En l'actualitat l'orpiment s'utilitza en la fabricació de vidre permeable a la radiació infraroja, teles especials, i linòleums. Com a pigment té aplicacions en semiconductors i fotoconductors i en la fabricació de focs d'artifici.

## Referències

* ↑ «Orpiment» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 novembre 2014].
# Ipsos

Ipsos (en llatí Ipsus, en grec antic Ἴψους o Ἴψος) va ser una ciutat de Frígia propera a Sínnada.
Era un poblet petit, sense res d'especial, però famós perquè a la planúria que ocupava es va lliurar la gran batalla d'Ipsos l'any 301 aC, on Antígon el borni i el seu fill Demetri Poliorcetes van ser derrotats per les forces combinades de Cassandre, Lisímac de Tràcia, Ptolemeu I Sòter i Seleuc I Nicàtor, i en la qual Antígon va morir i va perdre les seves possessions asiàtiques, segons diu Plutarc.
Segons Hièrocles, als segles vii i viii era la seu d'un bisbe cristià.
La seva ubicació exacta es desconeix, però es creu que podria estar a Afyonkara Hisar, al sud-est de Bolvadin amb Çay o bé es pensa que Çay es troba just al mateix lloc

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ipsus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ Çay İlçesinin Tarihi Arxivat 2009-12-09 a Wayback Machine. (turc)
# Cep d'estiu

El cep d'estiu (Boletus reticulatus) és un bolet comestible de l'ordre dels boletals.

## Descripció

Barret bombat i vellutat de 5 a 20 cm de color marró. Tenen sovint, quan no hi ha massa humitat, unes esquerdes que presenten l'aspecte d'un reixat, amb solcs que s'enfosqueixen en fer-se més vells. El peu, de 13 a 16 cm, és ventrut de color marró més clar, portant una xarxa reticulada ben marcada de color blanc. Té una carn blanca i espessa que continua sent ben ferma, però que engrogueix envellint i és sovint atacada per les larves. Té una olor agradable.

## Hàbitat

Es troba a tots els boscos (tant en els fullosos com en les coníferes) una mica humits, de la fi de l'estiu al final de la tardor.

## Gastronomia

És un bon comestible. Tanmateix, la seva carn és una mica menys ferma que la dels altres boletus.

## Referències

* 1 2 Belin. Guide des champignons – France et Europe – 4ᵉ édition, 2017.
* ↑ «DNA sequence snalyses reveal abundant diversity, endemism and evidence for Asian origin of the porcini mushrooms». PLOS ONE, vol. 7, 5, 2012, pàg. e37567. Bibcode: 2012PLoSO...737567F. DOI: 10.1371/journal.pone.0037567. PMC: 3356339. PMID: 22629418. e37567.
* ↑ «Targeted metabolites analysis in wild Boletus species». LWT – Food Science and Technology, vol. 44, 6, 2011, pàg. 1343–48. DOI: 10.1016/j.lwt.2011.01.017.
# Hrihori Missiutin

Hrihori Missiutin (ucraïnès: Місютін Григорій) (Oleksandria, Unió Soviètica 1970) és un gimnasta artístic ucraïnès, ja retirat, guanyador de sis medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 29 de desembre de 1970 a la ciutat d'Oleksandria, població situada a la província de Kirovohrad, que en aquells moments formava part de la República Socialista Soviètica d'Ucraïna (Unió Soviètica) i que avui en dia forma part de la República d'Ucraïna.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) en nom de l'Equip Unificat, on va aconseguir guanyar cinc medalles olímpiques: la medalla d'or en la prova per equips i la medalla de plata en les proves individual, exercici de terra, barra fixa i salt sobre cavall.
Participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), en aquesta ocasió en representació d'Ucraïna, on va guanyar la medalla de bronze en la prova masculina per equips. Així mateix finalitzà vuitè en la prova d'exercici de terra, aconseguint així un diploma olímpic com a resultat més destacat.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat nou medalles en el Campionat del Món de gimnàstica artística, entre elles sis medalles d'or, i dues medalles en el Campionat d'Europa de l'especialitat.
Fou entrenat per Mikola Dehtiarov.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Hryhoriy Misiutin». [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ st_kraevoy. «ЮБИЛЕЙ», 20 мар, 2011. [Consulta: 21 desembre 2023].
# Chava Alberstein

Chava Alberstein, en hebreu חוה אלברשטיין (nascuda a Szczecin, Polònia, el 8 de desembre de 1947), és una coneguda cantant, compositora, lletrista, arragista musical i actriu israeliana. És una de les més destacades cantants israeliana, amb una carrera que s'ha perllongat durant més de quaranta anys. Encara que el seu estil més característic és el folklore jiddisch, ha fet incursions en altres gèneres musicals. Ha gravat més de 60 discs, molts dels quals han estat, comercialment parlant, discs d'or i de platí.

## Enllaços externs

* Web de Chava Alberstein.
# Hrvoje Kačić

Hrvoje Kačić (Dubrovnik, 12 de gener de 1932 - 14 de febrer de 2023) va ser un waterpolista croat que va competir sota bandera iugoslava durant la dècada de 1950. També fou un destacat jurista i polític.
Nascut a Dubrovnik, amb 18 anys guanyà la medalla de bronze al Campionat d'Europa de waterpolo de 1950. Posteriorment fou represaliat pel règim comunista de Iugoslàvia, que li va confiscar el passaport en tres ocasions. El 1952 va ser empresonat, fet que li va impedir unir-se a l'equip nacional als Jocs Olímpics d'estiu de 1952. També va ser expulsat de la universitat.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics de Melbourne, on guanyà la medalla de plata en la competició de waterpolo. Durant aquests Jocs el seu amic i company d'equip Ivo Štakula va desertar a Austràlia. El 1957 va ser guardonat com a millor Esportista croat de l'any. El 1958 guanyà la medalla de plata al Campionat d'Europa de waterpolo i el 1959 la d'or als Jocs Mediterranis. A nivell de clubs jugà al VK Jug amb qui guanyà la lliga iugoslava de 1951.
El1956 va acabar la llicenciatura en dret. Posteriorment es va doctorar en dret l'any 1965 a la Universitat de Zagreb, especialitzant-se en dret marítim. També va escriure sobre història. Col·laborà amb l'Institut d'Història Ivo Pilar.
Fou escollit membre del Sabor croat en les primeres eleccions democràtiques de 1990 com a candidat independent. Del 1994 al 2001 va ser president de la Comissió Estatal de Fronteres de la República de Croàcia.
El 1994 va rebre el premi Matija Ljubek del Comitè Olímpic Croat. Ha estat membre del comitè que atorga el Premi Estatal Franjo Bučar per a l'Esport. Continuava vinculat al waterpolo com a membre de la Federació de waterpolo croata.

## Referències

* ↑ «Umro srebrni hrvatski olimpijac i jedan od najvećih igrača Juga u povijesti». Index.hr, 14-02-2023.
* ↑ Gizdić, Jurica. Hrvatski olimpijci i odličnici (PDF) (en croat). Comitè Olímpic de Croàcia, 2016, p. 263. ISBN 978-953-7912-05-5 [Consulta: 22 gener 2020]. Arxivat 2021-10-10 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 «Olimpijske legende: Hrvoje Kačić» (en croatian). Olimp. Comitè Olímpic de Croàcia, 15, 6-2005 [Consulta: 23 maig 2013]. Arxivat 16 de juny 2013 at Archive.is
* 1 2 «Olympedia – Hrvoje Kačić». [Consulta: 26 abril 2024].
* ↑ «Reprinted and new edition of Hrvoje Kačić's U službi domovine». Arxivat de l'original el 2007-11-12. [Consulta: 26 abril 2024].
* ↑ Granting recognition
* ↑ Partisans killed Croatian anti-fascists Arxivat 8 December 2008 a Wayback Machine., Hrvoje Kačić, Glas Koncila
* ↑ News in short Arxivat 30 May 2009 a Wayback Machine., Radiotelevisió de Croàcia
* 1 2 «Hrvoje Kačić» (en croat). matica.hr. Matica hrvatska. Arxivat de l'original el 8 de febrer 2020. [Consulta: 28 gener 2020].
* ↑ «Matija Ljubek Award». Arxivat de l'original el 2008-06-12. [Consulta: 26 abril 2024].
* ↑ «Recipients of the Franjo Bučar State Award for Sport in 2002». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 26 abril 2024].
* ↑ «Vaterpoliste dočekalo 30.000 ljudi» (en croatian). Nacional, 03-04-2007. Arxivat de l'original el 17 July 2012. [Consulta: 30 juny 2012].