# Chloé Zhao

Chloé Zhao (赵婷 en xinès, Zhào Tíng en hànyǔ pīnyīn, Pequín, 31 de març de 1982) és una guionista i directora xino-estatunidenca independent guanyadora del Oscar a la millor direcció i el Lleó d'Or per la pel·lícula de 2020 Nomadland.

## Biografia

Zhao Ting (赵婷) va néixer el 31 de març de 1982 a Pequín. El seu pare Zhao Yuji (赵玉吉) va ser executiu de Shougang Group, una de les empreses siderúrgiques estatals més grans del país. Després d'acumular una riquesa personal important, va passar al desenvolupament immobiliari i la inversió en capital.
Ha estudiat ciències polítiques al Mount Holyoke College (Massachusetts) i producció cinematogràfica a la universitat de Nova York.
En una entrevista a Vogue, Zhao es va descriure com una adolescent rebel, mandrosa a l'escola que va dibuixar còmics amb influència manga i va escriure fanfiction. Li encantaven les pel·lícules de gran, especialment Happy Together de Wong Kar-wai. Des de ben petita, Zhao es va sentir atreta per influències de la cultura pop occidental. Després que els seus pares se separessin, el seu pare es va casar amb l'actriu de còmic Song Dandan, a qui Zhao havia crescut veient a la televisió.
Tot i que Zhao encara estava aprenent anglès en aquell moment, els seus pares la van enviar a Brighton College als 15 anys. Més tard es va traslladar a Los Angeles sola, vivint en un apartament de Koreatown l'any 2000 i va anar a l'escola secundària de Los Angeles. Després va anar al Mount Holyoke College, on es va especialitzar en política i es va graduar en estudis de cinema, i es va graduar el 2005. Fer de cambrera i fer feines ocasionals després de graduar-se la van ajudar a adonar-se que li agradava conèixer gent i escoltar sobre les seves vides i històries, cosa que li va donar l'impuls per anar a l'escola de cinema. Un article de Vulture va informar que «Quatre anys van ser suficients per desconnectar-la de la política... es va trobar més atreta per la gent que per la política». Després de la seva carrera de cinema, es va incorporar al Kanbar Institute of Film and Television Graduate Film Program a la Tisch School of the Arts de la Universitat de Nova York. Mentre assistia a Tisch, Zhao va estudiar amb el director Spike Lee. Va dir a USA Today que va apreciar que Lee no ensucrava res, dient que «només t'ho dirà tal com és», cosa que ella diu que necessitava. Després de matricular-se al programa d'Estudis de Postgrau de cinema de la Universitat de Nova York l'any 2010, va fer el seu primer curtmetratge Daughters.

## Carrera

El primer treball de Chloé Zhao és el seu curtmetratge de 2009 The Atlas Mountains, la història sobre Helen Thomas que desenvolupa una breu, però apassionada relació amb una treballadora immigrant que ve a arreglar el seu ordinador. També va estrenar un segon curtmetratge titulat Daughters, una pel·lícula sobre una noia Maple de 14 anys, que viu a la Xina rural, que es veu obligada a casar-se i pren un camí perillós intentant alliberar-se. Aquest curt va guanyar el primer lloc del curtmetratge d'acció en directe per a estudiants al Palm Springs International Short Fest de 2010 i el Premi especial del jurat al Festival de Cinema Cinequest de 2010.
El 2015, Zhao va dirigir Songs My Brothers Taught Me. Rodada a la reserva índia de Pine Ridge a Dakota del Sud, la pel·lícula mostra la relació entre un germà sioux lakota i la seva germana petita. Una reserva ja existent, la reserva índia de Pine Ridge té aproximadament 82.000 km², uns 46.855 membres i ocupa els comtats d'Oglala lakota, Jackson i Bennet. A la pel·lícula de Zhao, el germà Johnny planeja marxar de casa i traslladar-se a Los Angeles amb la seva xicota quan es graduï de l'escola secundària, però lluita amb la idea de deixar la seva germana Jashaun a casa amb la seva mare problemàtica que pateix la pèrdua del seu pare. Centrant-se en les vides reals i les lluites de la comunitat circumdant, la pel·lícula mostra la realitat de les persones i els problemes als quals s'enfronten. En un article de Filmmaker, Zhao va afirmar que els seus anys de rebel·lia a la seva infància són els que la van empènyer a deixar la Xina i estudiar a l'estranger, ajudant-la a connectar-se amb la trama de la pel·lícula que se centra en un personatge que lluita en aquest entorn. Mitjanament improvisat, es van recollir unes 100 hores d'imatges mentre Zhao treballava amb els residents reals de la reserva per inspirar-se en les seves vides i personalitats per ajudar a donar forma a la seva història. Va ser capaç d'utilitzar el paisatge natural que l'envolta en aquesta pel·lícula per crear un lloc de revelació, on la gent pugui estar més a prop de Déu. Utilitzant plans amples i llargs, va crear una pel·lícula semblant a un documental que se sent autèntica, la bellesa desolada de les Grans Planes creant una història que representa tant la llibertat com la desesperança. Es va estrenar el 2015 com a part de la Competició Dramàtica dels EUA al Festival de Cinema de Sundance. Més tard va actuar al Festival de Cannes com a part de la selecció de la Quinzena del Director i va ser nominada a la millor pel·lícula principal al 31è premi Independent Spirit.
El 2017, Zhao va dirigir The Rider, un drama occidental contemporani, que segueix el viatge d'un jove vaquer cap a l'autodescobriment després que un accident gairebé mortal posi fi a la seva carrera professional d'equitació. La pel·lícula va ser produïda pel seu pare, Yuji Zhao. Igual que amb el seu primer llargmetratge, Zhao va contractar un repartiment de no actors que vivien al lloc de rodatge, en aquest cas en un ranxo. La seva inspiració va venir de Brady Jandreau, un vaquer que havia conegut a la reserva on va rodar la seva primera pel·lícula, que va patir una greu lesió al cap quan va ser llançat del seu cavall durant una competició de rodeo. Jandreau protagonitzaria la pel·lícula, interpretant una versió de ficció d'ell mateix com Brady Blackburn. Segons un article d'Indiewire, aquesta pel·lícula descobreix una nova cara del tema western, revolucionari perquè un immigrant xinès va canviar el gènere més antic del país. L'article afirmava que la pel·lícula es va convertir en «el tipus de pel·lícula que és gràcies a un home i una dona, perquè tots dos volíem treballar junts i entendre d'on veníem».
The Rider, és presentat a la Quinzena dels directors al Festival de Canes 2017 on assoleix el Premi Art Cinema a la millor pel·lícula d'aquesta selecció paral·lela. És a continuació seleccionat al Festival del cinema americà de Deauville 2017 on assoleix el Gran premi. A la 33a edició dels Premis Independent Spirit, els que recompensen el millor del cinema independent als Estats Units, el film The Rider permet a Chloé Zhao d'assolir la primera edició del Premi Bonnie. El Premi Bonnie ha estat batejat així en homenatge a Bonnie Tiburzi Caputo, primera dona pilot en una línia aèria comercial. Havia estat contractada l'any 1973, amb 24 anys, per American Airlines, que comandita el premi. Aquesta borsa de 50.000 dòlars, permet encoratjar les dones cineastes en mig de la carrera. La pel·lícula va ser estrenada el 13 d'abril de 2018 per Sony Pictures Classics i va ser aclamada per la crítica. Peter Keough de The Boston Globe va escriure: «[La pel·lícula] aconsegueix el que el cinema és capaç en el seu millor moment: reprodueix un món amb tanta agudesa, fidelitat i empatia que transcendeix allò que és mundà i toca el que és universal».
El 2018, Zhao va dirigir Nomadland, protagonitzada per Frances McDormand. L'adaptació de Nomadland: Surviving America in the Twenty-First Century de Jessica Bruder es va rodar durant quatre mesos viatjant per l'oest americà en una caravana amb molts treballadors nòmades reals. El llibre de Bruder girava al voltant de personatges que es poden trobar a la pel·lícula, com Linda May, una dona de 64 anys que viu a la seva furgoneta i busca feina per comprar terrenys per a una casa permanent. Altres personatges, com Bob Wells, un vlogger nòmada del canal i lloc web de YouTube CheapRVliving i encarregat de la trobada anual de nòmades que apareix a la pel·lícula, són persones reals que Bruder es va trobar quan va escriure el seu llibre i que Zhao va incloure a la seva pel·lícula. La pel·lícula explica la història d'una vídua que ho va perdre tot a La Gran Recessió i decideix viatjar amb la seva furgoneta pel mig oest americà, començant un viatge d'autodescobriment. L'estrella Frances McDormand i Zhao es van unir ràpidament i es van inspirar mútuament, i McDormand es va convertir en un element important del procés de realització i del seu èxit. Es van conèixer un dia abans dels Premis Independent Spirit 2018, on McDormand va ser nominada a la millor actriu i Zhao va rebre una subvenció de 50.000 dòlars per a dones directores. Durant l'acte, van deixar entreveure el seu projecte de futur junts. Es va estrenar al Festival de Cinema de Venècia, on va rebre l'aclamació de la crítica i va guanyar el premi Lleó d'Or, i posteriorment es va tocar al Festival Internacional de Cinema de Toronto 2020, on va guanyar el premi People's Choice. La pel·lícula es va estrenar el 19 de febrer de 2021 per Searchlight Pictures. Zhao va guanyar el Globus d'Or al Millor Director per Nomadland, convertint-la en la primera dona d'ascendència asiàtica honrada, i només la segona dona a guanyar un Globus d'Or per direcció des de Barbra Streisand el 1984. L'abril de 2021, Zhao va guanyar l'Oscar al millor director, convertint-se en la segona dona a fer-ho (Kathryn Bigelow va ser la primera). La pel·lícula no s'ha estrenat en cinemes a la Xina, amb l'especulació que es pels seus comentaris passats sobre la nació, i també es va censurar la notícia de la seva victòria a la millor direcció als Premis de l'Acadèmia.
El setembre de 2018, Marvel Studios la va contractar per dirigir Eternals, basat en els personatges del còmic del mateix nom. La pel·lícula segueix els esdeveniments de la pel·lícula Marvel del 2019 Avengers: Endgame, amb un nou equip de superherois que s'han de reunir per lluitar contra un antic enemic de la raça humana, els Deviants. Zhao va estar molt influenciat per Prometheus (2012) de Ridley Scott i The Notebook (2004) de Nick Cassavetes en l'elaboració de la pel·lícula MCU. Va ser llançat el 5 de novembre de 2021. Zhao és alhora el director i un dels quatre guionistes de la pel·lícula, els altres són Patrick Burleigh, Ryan Firpo i Kaz Firpo. Eternals va rebre crítiques mixtes. The New Yorker va afirmar que l'estil de Zhao de dirigir escenes de diàleg revela l'absurditat del guió, dient que «també podria haver-se fet mitjançant una pantalla verda, per la poca tangibilitat i textura que ofereix als personatges i als espectadors». L'article també afirmava que la pel·lícula ha estat prohibida a l'Aràbia Saudita i Kuwait a causa de la relació entre dos personatges masculins, Phastos i Ben. Malgrat les crítiques negatives, encara va guanyar 161,7 milions de dòlars durant el cap de setmana d'obertura i es va convertir en el número 1 de la taquilla.
El 15 de febrer de 2021, Variety va informar que amb 34 trofeus de la temporada de premis per a la direcció, 13 per al guió i nou per al muntatge, Chloe Zhao ha superat a Alexander Payne (Sideways) com la persona més premiada en una sola temporada de premis a l'era moderna. El 2021, va aparèixer al Time 100, una llista anual de les 100 persones més influents del món.
El 2023, Zhao va exercir de productor executiu a The Graduates dirigida per Hannah Peterson.

### Últims projectes

El febrer de 2021, Variety va confirmar que Zhao s'enfrontava al clàssic monstre universal Dràcula com a escriptor, productor i director d'una nova interpretació del personatge en la línia d'un western de ciència-ficció futurista.
L'agost de 2022, l'actor Patton Oswalt va revelar que una seqüela d’Eternals estava en desenvolupament amb Zhao tornant a dirigir. No obstant això, l'actor Kumail Nanjiani va declarar més tard que no havia sentit res sobre una seqüela i creia que Oswalt estava equivocat.
L'abril de 2023 es va anunciar una adaptació cinematogràfica d'Hamnet produïda en part per Amblin Partners i dirigida per Zhao, amb Jessie Buckley i Paul Mescal en converses per protagonitzar la pel·lícula.

## Estils i temes

Al llarg de la seva filmografia, Zhao porta relativament els mateixos estils i tècniques. Frances McDormand va dir a Rolling Stone sobre el procés de Zhao, dient que «bàsicament és com una periodista... coneix la teva història i crea un personatge a partir d'això» i que «traça una línia nítida entre el sentiment i el sentimentalisme». Un article del cineasta va citar a Zhao que va dir: «Vull trobar noves maneres de col·locar la càmera per evocar més sentiments. El meu objectiu és posar la càmera dins [del personatge]». Un exemple del seu procés es pot trobar a Eternals quan va veure la connexió entre els actors Lauren Ridloff i Barry Keoghan que interpreten Makkari i Druig a la pel·lícula. L'article va escriure que Zhao els va veure interactuar i va pensar «D'acord, hem d'escriure més moments», afirmant: «És el mateix que vaig fer amb Nomadland i The Rider. Miraria com interactuen i ho escriuria a la pel·lícula». Creu que tothom vol sentir una connexió, que els cineastes expliquen les seves històries perquè no volen sentir-se sols, per això se centra en els temes de l'autenticitat i posa èmfasi en les històries reals. En una entrevista a Brut America, Zhao va parlar del seu sentiment sobre la importància de dirigir des de la perspectiva de la mirada femenina. «Per a mi, hi ha un yin i un yang en tots nosaltres, la força femenina i masculina i crec que sovint a la nostra societat en el nostre sector, la força masculina s'està celebrant, i aquesta és una manera dolorosa d'existir tant per a dones com per a homes». Zhao, coneguda principalment pels seus llargmetratges que representen la vida i les lluites de persones reals de diferents orígens, com ara The Rider, Songs My Brother Taught Me i Nomadland, ara està assumint projectes que representen diversos personatges d'univers més amplis., per exemple la pel·lícula de Marvel, Eternals. En dirigir aquesta infinitat de personatges des de la perspectiva femenina, diu: «Sempre intento trobar una manera de donar-los l'oportunitat d'estar en contacte amb el seu costat femení. També hem de permetre que els nostres personatges masculins accedeixin al seu costat més suau, crec. aquesta és la veritable mirada femenina».

## Influències

Zhao cita el romanç de Wong Kar-wai Happy Together com la pel·lícula que em va fer venir ganes de fer pel·lícules. També va ser influenciada per Spike Lee, que va ser el seu professor de cinema mentre estudiava a la Tisch School of the Arts de la Universitat de Nova York. També va citar Ang Lee com a influència, dient: «La carrera d'Ang Lee ha estat molt inspiradora per a mi, com és capaç de portar d'on ve a totes les pel·lícules que fa». També ha esmentat Werner Herzog i Terrence Malick com a influències clau.
Zhao va dir que les seves primeres presentacions al cinema americà van ser Terminator, Ghost i Sister Act.

## Censura a la Xina

Després que Zhao es convertís en la segona dona a guanyar un Globus d'Or a la millor direcció (per Nomadland), molts espectadors xinesos, així com mitjans estatals de la Xina, van celebrar la seva victòria i van buscar la glòria de Zhao per a la Xina. Poc després, però, uns quants usuaris d'Internet xinesos van començar a qüestionar la ciutadania de Zhao i van debatre «si és oportú reivindicar la victòria de Zhao com a la de la Xina», i Variety va qualificar l'afirmació com «un moviment comú dels punts de venda amb el suport de l'estat per impulsar el Nacionalisme xinès. Gran part de la controvèrsia es va centrar en dos conjunts de comentaris: una entrevista de la revista Filmmaker de 2013 en la qual Zhao va descriure la Xina com un lloc on hi ha mentides a tot arreu, i una entrevista de finals de 2020 en la qual Zhao va ser citada malament «Els EUA són ara el meu país» (en realitat havia dit «Els EUA no són el meu país», i l'error es va corregir uns dos mesos després). Les referències a Zhao als mitjans xinesos van ser censurades després de la seva victòria a l'Oscar.

## Vida personal

Zhao resideix a Ojai, Califòrnia, amb la seva parella i director de fotografia Joshua James Richards. Richards i Zhao es van conèixer mentre Zhao investigava per al seu primer llargmetratge Songs My Brother Taught Me i Richards encara era estudiant de cinema a la Universitat de Nova York. Ha estat el director de fotografia de les seves dues pel·lícules següents i ha estat operador de càmera a Eternals.

## Filmografia
### Curtmetratges

* 2008: Post
* 2009: The Atlas Mountains
* 2010: Daughters
* 2011: Benachin

### Llargmetratges

| Any | Títol | Directora | Escriptora | Productora | Notes |
| 2015 | Songs My Brothers Taught Me | Sí | Sí | Sí | També editora |
| 2017 | The Rider | Sí | Sí | Sí | |
| 2020 | Nomadland | Sí | Sí | Sí | També editora |
| 2021 | Eternals | Sí | No | No | Postproducció |

## Premis i seleccions
### Premis

* 2010: Daughters assoleix el premi del millor curtmetratge al Palm Springs Internacional Festival of Short Films
* 2017: Premi Art Cinema a la millor pel·lícula de la Quinzena dels directors al Festival de Cannes 2017 per a The Rider.
* 2017: Gran premi al Festival del cinema americà de Deauville 2017 per a The Rider.

### Seleccions

* 2010: Daughters és seleccionada en la categoria Competició Internacional al Festival internacional del curt metratge de Clarmont d'Alvèrnia

### Altres reconeixements

El desembre de 2024, la BBC va incloure-la en la seva llista 100 Women, que reconeix a les dones més inspiradores i influents de l'any a nivell mundial.

## Referències

* 1 2 3 Willmore, Alison «Chloé Zhao's America». New York, 16-02-2021 [Consulta: 3 maig 2021]. Arxivat 2021-03-20 a Wayback Machine.
* ↑ «Chloé Zhao» (en francès). Filmmaker Magazine. Arxivat de l'original el 2017-11-09. [Consulta: 8 gener 2019].
* 1 2 «Bafta Film Awards 2021: Nomadland and Promising Young Woman win big» (en anglès). BBC News, 11-04-2021. Arxivat de l'original el 2021-04-11 [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ Mullen, Matt. «The Rider Is An Early Contender For Best Film of 2018». Interview, 13-04-2018. Arxivat de l'original el 29 d'abril de 2018. [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ Gardiner, Margaret. «Chloé Zhao: A Woman Telling a Cowboys' Tale». Golden Globes, 23-05-2017. Arxivat de l'original el 30 d'abril de 2021. [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ Pfarrer, Steve. «From Mount Holyoke College to the Oscars: Pioneering director Chloé Zhao first studied film in the Valley». Daily Hampshire Gazette, 25-04-2021. Arxivat de l'original el 30 d'abril de 2021. [Consulta: 30 abril 2021].
* ↑ Savoie, Keely. «Zhao '05 brings stirring depiction of Native American life to big screen.». mtholyoke.edu. Mount Holyoke College, 12-01-2015. Arxivat de l'original el 26 de juny de 2022. [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ Savoie, Keely. «Chloé Zhao '05 wins at the Academy Awards.». mtholyoke.edu. Mount Holyoke College, 26-04-2021. Arxivat de l'original el 29 de juny de 2022. [Consulta: 28 abril 2021].
* 1 2 3 Guy, Zoe. «Meet Chloé Zhao, the Visionary 'Nomadland' Director». Marie Claire Magazine, 25-04-2021. Arxivat de l'original el 5 de desembre de 2021. [Consulta: 5 desembre 2021].
* 1 2 Weaver, Hilary. «Everything You Need to Know About Chloé Zhao, the Director of 'Nomadland'» (en anglès americà). Elle, 28-02-2021. Arxivat de l'original el 3 de març de 2021. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «Chloé Zhao». New York University. Arxivat de l'original el 26 d'abril de 2021. [Consulta: 30 abril 2021].
* ↑ «NYU Tisch Alumna, Chloé Zhao, Makes History at 2021 Academy Awards». New York University, 26-04-2021. Arxivat de l'original el 30 d'abril de 2021. [Consulta: 30 abril 2021].
* ↑ «The Atlas Mountains». Arxivat de l'original el 2021-12-03. [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ «Daughters». Arxivat de l'original el 2021-12-03. [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ «Chloe Zhao» (en anglès americà). Film Independent. Arxivat de l'original el 3 desembre 2021. [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ «Pine Ridge Agency». Bureau of Indian Affairs. Arxivat de l'original el 15 setembre 2020. [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ DeSanti, Brady (en anglès) Journal of Religion & Film, 20, 3, 10-2016.
* 1 2 Macaulay, Scott. «Chloé Zhao» (en anglès americà), 15-07-2013. Arxivat de l'original el 21 agost 2013. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «Navigating Fact and Fiction: Chloé Zhao on Songs My Brothers Taught Me» (en anglès americà). walkerart.org. Arxivat de l'original el 3 desembre 2021. [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ Mayer, Hervé «Còpia arxivada» (en anglès). Miranda, 18, 15-04-2019. Arxivat de l'original el 3 de desembre 2021. DOI: 10.4000/miranda.16672. ISSN: 2108-6559 [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ «In ‘Songs My Brothers Taught Me,’ Reservation Dreams» (en anglès). The New York Times, 01-03-2016. Arxivat de l'original el 3 desembre 2021. ISSN: 0362-4331 [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ «Songs My Brothers Taught Me». Sundance Institute. Arxivat de l'original el 20 juliol 2020. [Consulta: 7 desembre 2015].
* ↑ Kang, Inkoo. «More Sundance Deals: 'Hot Girls Wanted,' '10.000 Saints,' 'Songs My Brother Taught Me'». Arxivat de l'original el 2015-11-18. [Consulta: 7 desembre 2015].
* ↑ «31st Film Independent Spirit Awards Nominations Announced». Film Independent. Arxivat de l'original el 14 juny 2018. [Consulta: 14 juny 2018].
* ↑ Allen, Joseph. «Cannes 2017 Women Directors: Meet Chloé Zhao — "The Rider"». Women and Hollywood, 18-05-2017. Arxivat de l'original el 7 octubre 2017. [Consulta: 7 octubre 2017].
* ↑ «The Rider». Sundance Institute. Arxivat de l'original el 2021-04-26. [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ Ponsoldt, James. «Rodeo Dream: Chloé Zhao on The Rider». Filmmaker, 08-03-2018. Arxivat de l'original el 9 març 2018. [Consulta: 14 juny 2018].
* 1 2 Hodson, Hayley. «Chloe Zhao's 'The Rider' is riveting». The Stanford Daily, 09-06-2018. Arxivat de l'original el 14 juny 2018. [Consulta: 14 juny 2018].
* 1 2 Kohn, Eric. «Chloe Zhao's 'The Rider' Is a Welcome Antidote to the Age of Donald Trump» (en anglès). IndieWire, 14-11-2018. Arxivat de l'original el 16 gener 2021. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «Cannes: Chloe Zhao’s ‘The Rider’ Tops Cannes' Directors' Fortnight» (en anglès). Variety, maig 2017. Arxivat de l'original el 2017-09-07. [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ «Festival de Deauville: le Grand Prix à "The Rider" de Chloé Zhao. Découvrez le palmarès complet» (en francès). Ouest France, setembre 2017. Arxivat de l'original el 2019-02-14. [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ «The Rider Reviews - Metacritic». Metacritic. Arxivat de l'original el 2 juny 2017. [Consulta: 14 juny 2018].
* ↑ Keough, Peter. «'The Rider': What cinema is capable of at its best». The Boston Globe, 25-04-2018. Arxivat de l'original el 25 abril 2018. [Consulta: 14 juny 2018].
* ↑ Aurthur, Kate. «Chloe Zhao Becomes Second Woman to Win Golden Globe for Directing as 'Nomadland’Makes History» (en anglès americà). Variety, 01-03-2021. Arxivat de l'original el 1 març 2021. [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ Keegan, Rebecca. «Director Chloe Zhao Arrives With Early Oscar Contender 'Nomadland’and Next Year's 'Eternals': "It's a Bit Surreal"». The Hollywood Reporter, 02-09-2020. Arxivat de l'original el 3 setembre 2020. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ Bell, Carrie. «Meet the Real-Life Nomads of Chloé Zhao's "Nomadland"» (en anglès americà). Fodors Travel Guide, 21-04-2021. Arxivat de l'original el 4 desembre 2021. [Consulta: 4 desembre 2021].
* 1 2 Kohn, Eric. «'Nomadland': How Chloé Zhao Made a Secret Road Movie While Becoming a Marvel Director» (en anglès). IndieWire, 08-09-2020. Arxivat de l'original el 28 setembre 2020. [Consulta: 4 desembre 2021].
* ↑ Tartaglione, Nancy. «'Nomadland’Scoops Golden Lion At Venice Film Festival – Full List Of Winners» (en anglès americà). Deadline, 12-09-2020. Arxivat de l'original el 13 setembre 2020. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ Vlessing, Etan. «Toronto: Chloe Zhao's 'Nomadland’Wins Audience Award». The Hollywood Reporter, 20-09-2020. Arxivat de l'original el 13 novembre 2020. [Consulta: 20 setembre 2020].
* ↑ Barnes, Jess. «Disney Will Release 'Nomadland’on Hulu on Same Day as Theaters». CordCuttersNews, 14-01-2021. Arxivat de l'original el 14 gener 2021. [Consulta: 15 gener 2021].
* ↑ Brown, Tracy. «Chloé Zhao is the first woman of Asian descent to land a Golden Globes directing nod». Los Angeles Times, 03-02-2021. Arxivat de l'original el 3 febrer 2021. [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ Sharf, Zack. «Chloé Zhao Makes Golden Globes History as Second Woman to Win Best Director Prize» (en anglès). IndieWire, 01-03-2021. Arxivat de l'original el 1 març 2021. [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ The New York Times, 26-04-2021. Arxivat de l'original el 30 abril 2021 [Consulta: 27 abril 2021].
* ↑ Kit, Borys. «Marvel Studios' 'The Eternals' Finds Its Director With Chloé Zhao». The Hollywood Reporter, 21-09-2018. Arxivat de l'original el 2018-09-21. [Consulta: 21 setembre 2018].
* ↑ «Eternals» (en anglès). Marvel Entertainment. Arxivat de l'original el 3 desembre 2021. [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ Shirey, Paul. «Eternals' Director Was Heavily Influenced by Prometheus... And The Notebook» (en anglès americà). ScreenRant, 15-10-2021. Arxivat de l'original el 3 desembre 2021. [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ Francisco, Eric. «'Eternals' screenwriters reveal the one MCU location that was off-limits» (en anglès). Inverse, 12-11-2021. Arxivat de l'original el 5 desembre 2021. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ Romano, Nick. «'Eternals' reigns with $161.7 million global opening weekend despite international hurdles» (en anglès). EW.com, 08-11-2021. Arxivat de l'original el 5 desembre 2021. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ Davis, Clayton. «Awards Circuit Winners Chart: Chloe Zhao Is Now the Most Awarded Filmmaker in a Single Awards Season». Variety, 15-02-2021. Arxivat de l'original el 20 febrer 2021. [Consulta: 19 febrer 2021].
* ↑ Sachdeva, Maanya. «Britney Spears, Scarlett Johansson and Jason Sudeikis among Time 100 most influential» (en anglès). The Independent, 16-09-2021. Arxivat de l'original el 14 juny 2022. [Consulta: 13 novembre 2021].
* ↑ Luers, Erik. «"How Do You Evoke the History of Violence in a Space Without Showing It?": Hannah Peterson on The Graduates». Filmmaker, 20-06-2023. Arxivat de l'original el 28 octubre 2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ Vary, Adam B. «Director Chloe Zhao Sinks Teeth Into Sci-Fi Western 'Dracula' for Universal» (en anglès americà). Variety, 04-02-2021. Arxivat de l'original el 29 abril 2021. [Consulta: 29 abril 2021].
* ↑ Dick, Jeremy. «Patton Oswalt Says Eternals 2 Is Happening with Director Chloe Zhao». MovieWeb, 03-08-2022. Arxivat de l'original el 4 agost 2022. [Consulta: 3 agost 2022].
* ↑ Treese, Tyler. «Patton Oswalt: Eternals 2 is Happening, Chloé Zhao to Direct». Coming Soon, 03-08-2022. Arxivat de l'original el 4 agost 2022. [Consulta: 3 agost 2022].
* ↑ Munõz, Daniel Pacheco. «Kumail Nanjiani Thinks Patton Oswalt Was Wrong About Eternals 2 Happening», 12-11-2022. [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ Kroll, Justin. «Chloé Zhao To Direct Adaptation Of Maggie O'Farrell's Novel 'Hamnet' For Amblin Partners, Hera Pictures, Neal Street Productions and Book of Shadows» (en anglès americà). Deadline, 04-04-2023. Arxivat de l'original el 4 abril 2023. [Consulta: 4 abril 2023].
* ↑ «Chloe Zhao, the Chinese director reinventing US cinema» (en anglès britànic). Deutsche Welle, 23-04-2021. Arxivat de l'original el 5 desembre 2021. [Consulta: 5 desembre 2021].
* 1 2 «Chloé Zhao explains how Nomadland and Eternals are cinematic twins» (en anglès). Washington Post. Arxivat de l'original el 13 novembre 2021. ISSN: 0190-8286 [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ Pennacchio, George. «Oscar-winning filmmaker Chloe Zhao jumps into the Marvel Cinematic Universe with 'Eternals'» (en anglès). ABC7 San Francisco, 05-11-2021. Arxivat de l'original el 16 abril 2024. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «Chloé Zhao On Directing With The Female Gaze», 05-11-2021. Arxivat de l'original el 2023-03-23. [Consulta: 23 març 2023].
* 1 2 «Meet 'Nomadland’director Chloé Zhao, who just made Oscar history (and was Spike Lee's student)». USA Today. Arxivat de l'original el 5 maig 2021. [Consulta: 19 març 2021].
* ↑ «'Nomadland’director Chloé Zhao discusses learning from Spike Lee». MSN. Arxivat de l'original el 26 juny 2022. [Consulta: 19 març 2021].
* ↑ «Chloe Zhao's 'The Rider' Is a Welcome Antidote to the Age of Donald Trump», 19-03-2021. Arxivat de l'original el 16 gener 2021. [Consulta: 19 març 2021].
* ↑ «Under the Influence: Chloé Zhao on The New World». Youtube, 01-08-2018. Arxivat de l'original el 25 abril 2021. [Consulta: 19 març 2021].
* ↑ Davis, Rebecca. «China Both Celebrates and Slams Chloe Zhao’s ‘Nomadland’ Golden Globe Glory» (en anglès americà), 02-03-2021. [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ Mai, Wenlei «How outsider Chloe Zhao captured the American heartland in Nomadland». News.com, 25-12-2020. Arxivat de l'original el 2021-01-01 [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ Qin, Amy «In China, a Backlash Against the Chinese-Born Director of 'Nomadland'». The New York Times, 06-03-2021. Arxivat de l'original el 17 març 2021 [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ Kuo, Lily «Chloé Zhao's historic Oscar win is largely censored in China». The Washington Post, 26-04-2021. Arxivat de l'original el 26 abril 2021 [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ Qin, Amy. «China Censors Chloé Zhao's Oscar Win, but Fans Find Ways to Rejoice». The New York Times, 26-04-2021. Arxivat de l'original el 30 abril 2021. [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ Jame, Coyle. «With quiet humanity, Chloe Zhao's 'Nomadland’makes noise». Associated Press, 13-09-2020. Arxivat de l'original el 27 setembre 2020. [Consulta: 26 setembre 2020].
* ↑ Fernández, Alexia. «Oscars Date Night! Nomadland Director Chloé Zhao Attends with Film's Nominated Cinematographer Joshua James Richards» (en anglès). people.com, 25-04-2021. Arxivat de l'original el 3 desembre 2021. [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ «BBC 100 Women 2024: Who is on the list this year?» (en anglès britànic). BBC News, 03-12-2024. Arxivat de l'original el 2025-01-01. [Consulta: 3 gener 2025].
Premis de Chloé Zhao :
Oscar al millor director1929–1950
Frank Borzage (1928; drama)
Lewis Milestone (1928; comèdia)
Frank Lloyd (1929)
Lewis Milestone (1930)
Norman Taurog (1931)
Frank Borzage (1932)
Frank Lloyd (1933)
Frank Capra (1934)
John Ford (1935)
Frank Capra (1936)
Leo McCarey (1937)
Frank Capra (1938)
Victor Fleming (1939)
John Ford (1940)
John Ford (1941)
William Wyler (1942)
Michael Curtiz (1943)
Leo McCarey (1944)
Billy Wilder (1945)
William Wyler (1946)
Elia Kazan (1947)
John Huston (1948)
Joseph L. Mankiewicz (1949)
Joseph L. Mankiewicz (1950)
1951–1975
George Stevens (1951)
John Ford (1952)
Fred Zinnemann (1953)
Elia Kazan (1954)
Delbert Mann (1955)
George Stevens (1956)
David Lean (1957)
Vincente Minnelli (1958)
William Wyler (1959)
Billy Wilder (1960)
Jerome Robbins i Robert Wise (1961)
David Lean (1962)
Tony Richardson (1963)
George Cukor (1964)
Robert Wise (1965)
Fred Zinnemann (1966)
Mike Nichols (1967)
Carol Reed (1968)
John Schlesinger (1969)
Franklin J. Schaffner (1970)
William Friedkin (1971)
Bob Fosse (1972)
George Roy Hill (1973)
Francis Ford Coppola (1974)
Miloš Forman (1975)
1976–2000
John G. Avildsen (1976)
Woody Allen (1977)
Michael Cimino (1978)
Robert Benton (1979)
Robert Redford (1980)
Warren Beatty (1981)
Richard Attenborough (1982)
James L. Brooks (1983)
Miloš Forman (1984)
Sydney Pollack (1985)
Oliver Stone (1986)
Bernardo Bertolucci (1987)
Barry Levinson (1988)
Oliver Stone (1989)
Kevin Costner (1990)
Jonathan Demme (1991)
Clint Eastwood (1992)
Steven Spielberg (1993)
Robert Zemeckis (1994)
Mel Gibson (1995)
Anthony Minghella (1996)
James Cameron (1997)
Steven Spielberg (1998)
Sam Mendes (1999)
Steven Soderbergh (2000)
2001–2020
Ron Howard (2001)
Roman Polanski (2002)
Peter Jackson (2003)
Clint Eastwood (2004)
Ang Lee (2005)
Martin Scorsese (2006)
Joel Coen i Ethan Coen (2007)
Danny Boyle (2008)
Kathryn Bigelow (2009)
Tom Hooper (2010)
Michel Hazanavicius (2011)
Ang Lee (2012)
Alfonso Cuarón (2013)
Alejandro G. Iñárritu (2014)
Alejandro G. Iñárritu (2015)
Damien Chazelle (2016)
Guillermo del Toro (2017)
Alfonso Cuarón (2018)
Bong Joon-ho (2019)
Chloé Zhao (2020)
Jane Campion (2021)
Daniel Kwan i Daniel Scheinert (2022)
Christopher Nolan (2023)
Sean Baker (2024)
Globus d'Or a la millor direcció 1943–1975
Henry King (1943)
Leo McCarey (1944)
Billy Wilder (1945)
Frank Capra (1946)
Elia Kazan (1947)
John Huston (1948)
Robert Rossen (1949)
Billy Wilder (1950)
László Benedek (1951)
Cecil B. DeMille (1952)
Fred Zinnemann (1953)
Elia Kazan (1954)
Joshua Logan (1955)
Elia Kazan (1956)
David Lean (1957)
Vincente Minnelli (1958)
William Wyler (1959)
Jack Cardiff (1960)
Stanley Kramer (1961)
David Lean (1962)
Elia Kazan (1963)
George Cukor (1964)
David Lean (1965)
Fred Zinnemann (1966)
Mike Nichols (1967)
Paul Newman (1968)
Charles Jarrott (1969)
Arthur Hiller (1970)
William Friedkin (1971)
Francis Ford Coppola (1972)
William Friedkin (1973)
Roman Polanski (1974)
Miloš Forman (1975)
1976–2000
Sidney Lumet (1976)
Herbert Ross (1977)
Michael Cimino (1978)
Francis Ford Coppola (1979)
Robert Redford (1980)
Warren Beatty (1981)
Richard Attenborough (1982)
Barbra Streisand (1983)
Miloš Forman (1984)
John Huston (1985)
Oliver Stone (1986)
Bernardo Bertolucci (1987)
Clint Eastwood (1988)
Oliver Stone (1989)
Kevin Costner (1990)
Oliver Stone (1991)
Clint Eastwood (1992)
Steven Spielberg (1993)
Robert Zemeckis (1994)
Mel Gibson (1995)
Miloš Forman (1996)
James Cameron (1997)
Steven Spielberg (1998)
Sam Mendes (1999)
Ang Lee (2000)
2001–present
Robert Altman (2001)
Martin Scorsese (2002)
Peter Jackson (2003)
Clint Eastwood (2004)
Ang Lee (2005)
Martin Scorsese (2006)
Julian Schnabel (2007)
Danny Boyle (2008)
James Cameron (2009)
David Fincher (2010)
Martin Scorsese (2011)
Ben Affleck (2012)
Alfonso Cuarón (2013)
Richard Linklater (2014)
Alejandro G. Iñárritu (2015)
Damien Chazelle (2016)
Guillermo del Toro (2017)
Alfonso Cuarón (2018)
Sam Mendes (2019)
Chloé Zhao (2020)
Jane Campion (2021)
BAFTA al millor director1968–2000
Mike Nichols (1968)
John Schlesinger (1969)
George Roy Hill (1970)
John Schlesinger (1971)
Bob Fosse (1972)
François Truffaut (1973)
Roman Polanski (1974)
Stanley Kubrick (1975)
Miloš Forman (1976)
Woody Allen (1977)
Alan Parker (1978)
Francis Ford Coppola (1979)
Akira Kurosawa (1980)
Louis Malle (1981)
Richard Attenborough (1982)
Bill Forsyth (1983)
Wim Wenders (1984)
No concedit (1985)
Woody Allen (1986)
Oliver Stone (1987)
Louis Malle (1988)
Kenneth Branagh (1989)
Martin Scorsese (1990)
Alan Parker (1991)
Robert Altman (1992)
Steven Spielberg (1993)
Mike Newell (1994)
Michael Radford (1995)
Joel Coen (1996)
Baz Luhrmann (1997)
Peter Weir (1998)
Pedro Almodóvar (1999)
Ang Lee (2000)
2001–present
Peter Jackson (2001)
Roman Polanski (2002)
Peter Weir (2003)
Mike Leigh (2004)
Ang Lee (2005)
Paul Greengrass (2006)
Joel Coen i Ethan Coen (2007)
Danny Boyle (2008)
Kathryn Bigelow (2009)
David Fincher (2010)
Michel Hazanavicius (2011)
Ben Affleck (2012)
Alfonso Cuarón (2013)
Richard Linklater (2014)
Alejandro G. Iñárritu (2015)
Damien Chazelle (2016)
Guillermo del Toro (2017)
Alfonso Cuarón (2018)
Sam Mendes (2019)
Chloé Zhao (2020)
Jane Campion (2021)
Premi del New York Film Critics Circle al millor director1935–1950
John Ford (1935)
Rouben Mamoulian (1936)
Gregory La Cava (1937)
Alfred Hitchcock (1938)
John Ford (1939)
John Ford (1940)
John Ford (1941)
John Farrow (1942)
George Stevens (1943)
Leo McCarey (1944)
Billy Wilder (1945)
William Wyler (1946)
Elia Kazan (1947)
John Huston (1948)
Carol Reed (1949)
Joseph L. Mankiewicz (1950)
1951–1975
Elia Kazan (1951)
Fred Zinnemann (1952)
Fred Zinnemann (1953)
Elia Kazan (1954)
David Lean (1955)
John Huston (1956)
David Lean (1957)
Stanley Kramer (1958)
Fred Zinnemann (1959)
Jack Cardiff / Billy Wilder (1960)
Robert Rossen (1961)
No concedit (1962)
Tony Richardson (1963)
Stanley Kubrick (1964)
John Schlesinger (1965)
Fred Zinnemann (1966)
Mike Nichols (1967)
Paul Newman (1968)
Costa-Gavras (1969)
Bob Rafelson (1970)
Stanley Kubrick (1971)
Ingmar Bergman (1972)
François Truffaut (1973)
Federico Fellini (1974)
Robert Altman (1975)
1976–2000
Alan J. Pakula (1976)
Woody Allen (1977)
Terrence Malick (1978)
Woody Allen (1979)
Jonathan Demme (1980)
Sidney Lumet (1981)
Sydney Pollack (1982)
Ingmar Bergman (1983)
David Lean (1984)
John Huston (1985)
Woody Allen (1986)
James L. Brooks (1987)
Chris Menges (1988)
Paul Mazursky (1989)
Martin Scorsese (1990)
Jonathan Demme (1991)
Robert Altman (1992)
Jane Campion (1993)
Quentin Tarantino (1994)
Ang Lee (1995)
Lars von Trier (1996)
Curtis Hanson (1997)
Terrence Malick (1998)
Mike Leigh (1999)
Steven Soderbergh (2000)
2001–present
Robert Altman (2001)
Todd Haynes (2002)
Sofia Coppola (2003)
Clint Eastwood (2004)
Ang Lee (2005)
Martin Scorsese (2006)
Joel Coen i Ethan Coen (2007)
Mike Leigh (2008)
Kathryn Bigelow (2009)
David Fincher (2010)
Michel Hazanavicius (2011)
Kathryn Bigelow (2012)
Steve McQueen (2013)
Richard Linklater (2014)
Todd Haynes (2015)
Barry Jenkins (2016)
Sean Baker (2017)
Alfonso Cuarón (2018)
Joshua Safdie i Benjamin Safdie (2019)
Chloé Zhao (2020)
Jane Campion (2021)
Premi de l'Associació de Crítics de Cinema de Los Angeles al millor director1975–2000
Sidney Lumet (1975)
Sidney Lumet (1976)
Herbert Ross (1977)
Michael Cimino (1978)
Robert Benton (1979)
Roman Polanski (1980)
Warren Beatty (1981)
Steven Spielberg (1982)
James L. Brooks (1983)
Miloš Forman (1984)
Terry Gilliam (1985)
David Lynch (1986)
John Boorman (1987)
David Cronenberg (1988)
Spike Lee (1989)
Martin Scorsese (1990)
Barry Levinson (1991)
Clint Eastwood (1992)
Jane Campion (1993)
Quentin Tarantino (1994)
Mike Figgis (1995)
Mike Leigh (1996)
Curtis Hanson (1997)
Steven Spielberg (1998)
Sam Mendes (1999)
Steven Soderbergh (2000)
2001–present
David Lynch (2001)
Pedro Almodóvar (2002)
Peter Jackson (2003)
Alexander Payne (2004)
Ang Lee (2005)
Paul Greengrass (2006)
Paul Thomas Anderson (2007)
Danny Boyle (2008)
Kathryn Bigelow (2009)
Olivier Assayas / David Fincher (2010)
Terrence Malick (2011)
Paul Thomas Anderson (2012)
Alfonso Cuarón (2013)
Richard Linklater (2014)
George Miller (2015)
Barry Jenkins (2016)
Guillermo del Toro / Luca Guadagnino (2017)
Debra Granik (2018)
Bong Joon-ho (2019)
Chloé Zhao (2020)
Jane Campion (2021)
Todd Field (2022)
Premi de la National Society of Film Critics al millor director1966–2000
Michelangelo Antonioni (1966)
Ingmar Bergman (1967)
Ingmar Bergman (1968)
François Truffaut (1969)
Ingmar Bergman (1970)
Bernardo Bertolucci (1971)
Luis Buñuel (1972)
François Truffaut (1973)
Francis Ford Coppola (1974)
Robert Altman (1975)
Martin Scorsese (1976)
Luis Buñuel (1977)
Terrence Malick (1978)
Woody Allen / Robert Benton (1979)
Martin Scorsese (1980)
Louis Malle (1981)
Steven Spielberg (1982)
Paolo Taviani i Vittorio Taviani (1983)
Robert Bresson (1984)
John Huston (1985)
David Lynch (1986)
John Boorman (1987)
Philip Kaufman (1988)
Gus Van Sant (1989)
Martin Scorsese (1990)
David Cronenberg (1991)
Clint Eastwood (1992)
Steven Spielberg (1993)
Quentin Tarantino (1994)
Mike Figgis (1995)
Lars von Trier (1996)
Curtis Hanson (1997)
Steven Soderbergh (1998)
Mike Leigh (1999)
Steven Soderbergh (2000)
2001–present
Robert Altman (2001)
Roman Polanski (2002)
Clint Eastwood (2003)
Zhang Yimou (2004)
David Cronenberg (2005)
Paul Greengrass (2006)
Paul Thomas Anderson (2007)
Mike Leigh (2008)
Kathryn Bigelow (2009)
David Fincher (2010)
Terrence Malick (2011)
Michael Haneke (2012)
Joel Coen i Ethan Coen (2013)
Richard Linklater (2014)
Todd Haynes (2015)
Barry Jenkins (2016)
Greta Gerwig (2017)
Alfonso Cuarón (2018)
Greta Gerwig (2019)
Chloé Zhao (2020)
Ryusuke Hamaguchi (2021)
Charlotte Wells (2022)
Independent Spirit al millor director1980s
Joel Coen / Martin Scorsese (1985)
Oliver Stone (1986)
John Huston (1987)
Ramón Menéndez (1988)
Steven Soderbergh (1989)
1990s
Charles Burnett (1990)
Martha Coolidge (1991)
Carl Franklin (1992)
Robert Altman (1993)
Quentin Tarantino (1994)
Mike Figgis (1995)
Joel Coen (1996)
Robert Duvall (1997)
Wes Anderson (1998)
Alexander Payne (1999)
2000s
Ang Lee (2000)
Christopher Nolan (2001)
Todd Haynes (2002)
Sofia Coppola (2003)
Alexander Payne (2004)
Ang Lee (2005)
Jonathan Dayton i Valerie Faris (2006)
Julian Schnabel (2007)
Tom McCarthy (2008)
Lee Daniels (2009)
2010s
Darren Aronofsky (2010)
Michel Hazanavicius (2011)
David O. Russell (2012)
Steve McQueen (2013)
Richard Linklater (2014)
Tom McCarthy (2015)
Barry Jenkins (2016)
Jordan Peele (2017)
Barry Jenkins (2018)
Gemans Safdie (2019)
2020s
Chloé Zhao (2020)
Maggie Gyllenhaal (2021)
Daniel Kwan i Daniel Scheinert (2022)
Celine Song (2023)
Sean Baker (2024)
Premi Associació de Crítics de Cinema Dallas–Fort Worth al millor director1990s
Kevin Costner (1990)
Oliver Stone (1991)
Clint Eastwood (1992)
Steven Spielberg (1993)
Quentin Tarantino (1994)
Mike Figgis (1995)
Joel Coen (1996)
James Cameron (1997)
Steven Spielberg (1998)
Sam Mendes (1999)
2000s
Steven Soderbergh (2000)
Ron Howard (2001)
Peter Jackson (2002)
Peter Jackson (2003)
Martin Scorsese (2004)
Ang Lee (2005)
Martin Scorsese (2006)
Joel Coen i Ethan Coen (2007)
Danny Boyle (2008)
Jason Reitman (2009)
2010s
David Fincher (2010)
Alexander Payne (2011)
Kathryn Bigelow (2012)
Alfonso Cuarón (2013)
Alejandro G. Iñárritu (2014)
Alejandro G. Iñárritu (2015)
Barry Jenkins (2016)
Guillermo del Toro (2017)
Alfonso Cuarón (2018)
Sam Mendes (2019)
2020s
Chloé Zhao (2020)
Jane Campion (2021)
Daniel Kwan i Daniel Scheinert (2022)
Christopher Nolan (2023) :