OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thermus aquaticus

Thermus aquaticus és una espècie d'eubacteri que es caracteritza per tolerar altes temperatures; per això mateix és la font de l'enzim resistent a la temperatura Taq polimerasa, un dels més importants en la biologia molecular, ja que és el principal enzim usat per a la reacció en cadena de la polimerasa (PCR, de l'anglès polymerase chain reaction). Thermus aquaticus és un dels molts bacteris termofílics que pertanyen al grup Deinococcus-Thermus.

## Història

El 1969, Thomas Brock i Hudson Freeze de la Universitat d'Indiana van informar d'una nova espècie d'eubacteri que va ser aïllat de guèisers del Parc Nacional de Yellowstone i varen anomenar Thermus aquaticus.

## Biologia

Prospera als 70 °C però no pot sobreviure a temperatures de 50 °C-80 °C (122 °F-176 °F). És un autòtrof quimiòtrof, és a dir, usa compostos químics en els seus processos metabòlics com a font d'energia.

## Enzims de Thermus aquaticus

Thermus aquaticus ha esdevingut famós com a font de proteïnes termoestables, particularment la Taq polimerasa descrita més avall:
* Aldolasa
    Els estudis sobre aquest eubacteri termofílic es van centrar sobretot en provar d'entendre com podia contenir enzims que a diferència de la gram majoria poguessin mantenir-se estables a tan elevades temperatures. El 1970 Freeze i Brock varen publicar un article descrivint una aldolasa termoestable on se'n mostraven les claus.
* polimerasa d'ARN
    La primera polimerasa d'ARN aïllada de Thermus aquaticus el 1974. Era ADN depenent i es caracteritzava per ser molt termoestable.
* polimerasa d'ADN
       Article principal: Taq polimerasa
    El 1976 es va aïllar la polimerasa d'ADN. En aquest cas el fet de ser termoestable (temperatura òptima de 80 °C) es va convertir en un avantatge transcendental en la mecanització de la reacció en cadena de la polimerasa (PCR, de l'anglès polymerase chain reaction) i va fer possible les anàlisis en massa d'ADN.
# Schafflund

Schafflund (danès Skovlund frisó septentrional Schaflün) és un municipi de l'estat alemany de Slesvig-Holstein i és la seu administrativa de l'amt Schafflund en el districte de Slesvig-Flensburg. Es troba a 16 kilòmetres de Flensburg.
# Checkers Drive In Restaurants

Checkers Drive In Restaurants és una de les cadenes més grans de restaurants per agafar el menjar amb el cotxe dels Estats Units.
Amb Herbert G. Brown va ser el cap de la companyia que va assolir els 500 establiments i 20.000 treballadors i per això el 1991 fou nomenat emprenedor de l'any a Florida.
Es va convertir en una empresa privada el juny de 2006, combinant-se amb Taxi Holdings.

## Referències

* 1 2 International, Rotary. Paul Harris and His Successors: Profiles in Leadership (en anglès). Rotary International, 1997, p. 345. ISBN 978-0-915062-41-6.
# Fernando Barbeito Delgado

Fernando Barbeito Delgado (Barcelona, 17 d'octubre de 1968) és un jugador d'handbol català, ja retirat, que va competir entre finals de la dècada de 1980 i començaments de la del 2000.
Amidava 1,77 m i jugava a la posició d'extrem esquerre on realitzà brillants campanyes tant al FC Barcelona, com posteriorment al Portland San Antonio. Integrant del mític dream team de Valero Rivera, fou amb el Barça que Fernando aconseguí els seus majors èxits, on entre molts títols cal esmentar 5 Copes d'Europa, quatre amb el Barça i una amb el San Antonio. Disputà 56 partits internacionals de selecció espanyola. A nivell personal, cal esmentar que fou un dels millors llançadors de penals de la seva època.
Una vegada retirat passà a exercir de director tècnic de la Federació Catalana d'Handbol. També fou el segon entrenador de la selecció espanyola de 2008 a 2012 i entrenador del Puente Genil entre 2014 i desembre de 2015. Posteriorment ha estat entrenador de la selecció de Bahrein, Aràbia Saudita i segon entrenador del FC Barcelona. El 2021 fitxà pel Creteil francès.

## Trajectòria esportiva

* FC Barcelona: 1988-1998.
* Portland San Antonio: 1998-2002.

## Palmarès

* Copa d'Europa d'handbol: 5 (1990-91, 1995-96, 1996-97, 1997-98, 2000-01)
* Recopa d'Europa d'handbol: 2 (1993-94, 1994-95)
* Supercopa d'Europa d'handbol: 1 (1996)
* Lliga dels Pirineus d'handbol: 1 (1997)
* Lliga espanyola d'handbol: 8 (1988-89, 1989-90, 1990-91, 1991-92, 1995-96, 1996-97, 1997-98, 2001-02)
* Copa espanyola d'handbol: 6 (1987-88, 1989-90, 1992-93, 1993-94, 1996-97, 1997-98)
* Supercopa d'Espanya d'handbol: 7 (1988-89, 1989-90, 1990-91, 1991-92, 1993-94, 1996-97, 1997-98)
* Lliga catalana d'handbol: 7 (1987-88, 1990-91, 1991-92, 1992-93, 1993-94, 1994-95, 1996-97)
* Copa ASOBAL: 2 (1994-95, 1995-96)
* Medalla de bronze als Jocs del Mediterrani de Latakia 1987
* Medalla de plata al Campionat del Món Júnior de 1987

## Referències

* ↑ Fernando Barbeito a fcbarcelona.cat
* 1 2 3 Ojeda, Enrique. «Fernando Barbeito abandona el Barça para dirigir al Creteil» (en castellà), 14-05-2021. [Consulta: 25 febrer 2024].
* 1 2 «Fernando Barbeito Delgado | enciclopedia.cat». [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ «Barbeito también dejará el Barça para entrenar al Creteil francés» (en castellà), 14-05-2021. [Consulta: 25 febrer 2024].
# Tilda

Tilda és una òpera lírica en tres actes de Francesco Cilea sobre llibret d'Angelo Zanardini (qui va signar amb el pseudònim d'Anneldo Graziani). Va ser representada per primera vegada el 7 d'abril de 1892 al Teatre Pagliano de Florència.
Els intèrprets del dia de l'estrena van ser els següents:
| Personatge | Tessitura | Intèrpret |
| Tilda | soprano | Fanny Torresella |
| Gastone | Tenor | Francesco Baldini |
| Gasparre | Baríton | Edoardo Sottolana |
| Agnese | Mezzosoprano | - |
| Mario | Baríton | - |
| Bista | Baix operístic | - |
| Cecilia | Soprano | - |
L'obra, que Cilea va tenir ocasió de musicar gràcies als contactes amb l'editor Sonzogno, esdevinguts després del bon èxit de la primera òpera, Gina, va ser interpretada a Ancona i Venècia. Alguns mesos després (el 24 setembre) va ser representada també a Àustria, al Teatre de l'Exposició Musical de Viena i el 3 gener de 1893 al Teatro Dal Verme de Milà, on va ser rebuda pel públic, però la crítica la va jutjar com una «petita obra que no val res». Es tracta d'una obra de motlle verista en tres breus actes, que el jove Cilea va compondre sobretot per no perdre els contactes amb l'editor, en espera de millors oportunitats a futur.

## Trama

Tilda tracta en va de guanyar l'amor de Gastone, qui en canvi està enamorat d'Agnese. Tilda arriba fins i tot a fer segrestar a la seva rival pel bandoler Gasparre. Tilda és finalment assassinada per Gastone, qui li va fer creure que havia matat a Agnese.

## Referències

* ↑ «Almanac amadeusonline». Arxivat de l'original el 2017-02-28. [Consulta: 27 febrer 2017].
* ↑ Vita milanese, La Stampa (Gazzetta Piemontese), 4 de gener de 1893, pàgina 1

## Bibliografia

* Antonio Polignano: Tilda, en Piero Gelli, Dizionario dell'opera. ISBN 88-8089-177-4.Milà, Baldini&Castoldi, 1996.
* Llibret de l'òpera, a archives.org
# Tècnica Levallois

Es coneix amb el nom de tècnica Levallois el procediment emprat en la indústria lítica de part del paleolític. Fou batejada amb el nom del jaciment parisenc de Levallois-Perret, on per primera vegada es trobaren mostres d'aquesta tècnica. Pròpia dels períodes o cultures de l'acheulià i mosterià (pels humans del Neanderthal) del paleolític, encara que perdurà també en el paleolític superior. Es caracteritza per l'obtenció de trossos o estelles, procedents d'una forma ja predeterminada a partir d'un nucli de pedra, mitjançant unes extraccions realitzades des de fora cap endins, a fi de contornejar-los. S'obtingueren ganivets de pedra o peces més menudes com, per exemple, les anomenades puntes Levallois.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.33. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Demostració il·lustrada de la tècnica Levallois (nota: al contrari del que es mostra en aquesta pàgina, la tècnica del martell tou no es va fer servir mai en la tècnica Levallois).
* Animated Levallois flint working Arxivat 2007-01-06 a Wayback Machine..
# Àïda (nom)

Àïda és un nom femení àrab (àrab: عائدة, ʿĀʾida) que literalment significa ‘que torna’ o ‘visitant’. Si bé Àïda és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Aida.

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «عاد». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «عاد». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «عاد» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Dilatació del temps

La dilatació del temps és un fenomen observat per la teoria de la relativitat en el qual el temps mesurat per un observador en un sistema que està en moviment uniforme respecte a un altre, és més gran que el temps que mesura aquest sistema pels esdeveniments que hi ocorren. S'ha d'entendre aquest fenomen com una conseqüència real del principi d'invariància de la velocitat de la llum i no com un fenomen aparent.
L'interval de temps amidat per un observador per al qual els extrems de l'interval ocorren en el mateix punt espacial, s'anomena temps propi. Tot observador que estigui en moviment uniforme pel que fa a l'observador propi amidarà un interval de temps major per al mateix interval espaciotemporal. Dient t al temps propi, el temps amidat per l'observador en moviment a velocitat v serà:
    $t'={\frac {t}{\sqrt {1-{\frac {v^{2}}{c^{2}}}}}}$
Si els intervals de temps són els tics d'un rellotge (per exemple, segons), l'observador en moviment en mesurar-los detecta que els tics duren més d'un segon; es diu aleshores que un rellotge en moviment endarrereix pel que fa a un rellotge estacionari, i aquesta diferència es pot calcular mitjançant l'equació següent:
$t={t'}{\sqrt {1-{\frac {v^{2}}{c^{2}}}}}$
en què $t'$ és el temps amidat pel rellotge en moviment, $t$ és el temps amidat pel rellotge estacionari i $v$ és la velocitat a la qual es desplaça el rellotge en moviment.
Es pot observar que quan $v/c\ll 1$ ambdós temps coincideixen com prediu la mecànica clàssica i que, quan $v/c\sim 1$, es té que $t\to 0$. És a dir, el rellotge en moviment s'atura.
# Javier Bonilla Sevillano

Javier Bonilla Sevillano (Sòria, Castella i Lleó, 25 d'octubre de 1990), és un futbolista professional castellanolleonès que juga al Nàstic de Tarragona en la posició de lateral esquerre.

## Referències

* ↑ «Javi Bonilla: "Ojalá me pudiese asentar en un sitio, pero en el fútbol nunca se sabe"» (en castellà), 08-12-2016. [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ «Javi Bonilla nuevo fichaje del Ibiza», 24-01-2019. Arxivat de l'original el 2022-05-27. [Consulta: 21 juny 2022].
* ↑ «Bonilla, nuevo jugador del Nàstic», 08-07-2019. [Consulta: 21 juny 2022].
# Tauró zebra

El tauró zebra (Stegostoma fasciatum) és una espècie de tauró orectolobiforme de la família dels ginglimostomàtids que viu a les aigües tropicals de l'oceà Índic i del Pacífic oest, i entre els cinc i els 30 m de fondària.

## Referències

* Fordham et al (2006). Tauró zebra. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 8 de desembre del 2007 (en anglès).
# Chen Jining

Chen Jining, (xinès: 陈吉宁) (Lishu 1964-) enginyer i polític xinès. Antic degà de la Universitat Tsinghua a Pequín, i ministre de Protecció del Medi Ambient. Alcalde de Pequín des de 27 de maig de 2017 fins a l'octubre de 2022.

## Biografia

Chen Jining va néixer el febrer de 1964 a Lishu, província de Jilin al nord-est de la Xina. Va estudiar enginyeria mediambiental a la Universitat Tsinghua de Pequín (1981-1988). Va ingressar al Partit Comunista Xinès el juny de 1984.
A Anglaterra va estudiar a la Universitat Brunel on va fer el Doctorat en Bioquímica (1988-1989) i a l'Imperial College London on hi va fer un doctorat en Anàlisi de Sistemes Ambientals al Departament d'Enginyeria Civil i també hi va treballar com a investigador (1989-1998). A la tornada a la Xina va ser professor a la Universitat de Tsinghua, on hi va desenvolupar una part significativa de la seva carrera, fins a arribar a ser-ne el Degà i President, amb una important tasca en la recerca d'energies verdes, la incorporació d'un super laboratori i la creació d'un centre d'estudis.
El gener de 2015 va ser nomenat secretari del Partit a Tsinghua fet que va potenciar la seva carrera política fins a arribar a ser ministre de la Protecció del Medi Ambient (2015-2017), malgrat la seva inexperiència política.
El 25 de febrer de 2018, Chen Jining va assistir a la cerimònia de clausura dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2018 a PyeongChang com a alcalde de Pequín i va rebre la bandera olímpica de cinc anelles de mans del president del Comitè Olímpic Internacional, Thomas Bach.
Membre del Comité organitzador dels Jocs Paralímpics d'Hivern del 2022 de Pequín, i de la Comissió Central per l'Orientació cultural i el Progrés Ètic.
A finals del 2022 es va incorporar al Buró Polític del Comitè Central del PCX i com secretari del Comitè Municipal del Partit a Shanghai.

## Referències

* 1 2 «陈吉宁». [Consulta: 22 febrer 2024].
* 1 2 3 «Chen Jining» (en anglès). Chinavitae. [Consulta: desembre 2017].
* ↑ «Resume of Chen Jining» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-08-13. [Consulta: desembre 2017].
* 1 2 «Portrai: Chen Jining, la nouvelle étoile verte» (en francès), 13-03-2015. [Consulta: desembre 2017].
* ↑ «陈吉宁同志简历_人物资料_中国政府网». [Consulta: 22 febrer 2024].
# Tenrec d'arrossar

Els tenrecs d'arrossar (Oryzorictes) són un gènere de tenrecs. Les seves adaptacions a un estil de vida subterrani fan que tinguin un cos similar al dels talps.
El grup conté dues espècies, ambdues endèmiques de Madagascar:
* Tenrec d'arrossar central (Oryzorictes hova)
* Tenrec d'arrossar tetradàctil (Oryzorictes tetradactylus)
Espècies vivents d'afrosorícides :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Afrotheria :
Subordre Tenrecomorpha (tenrecs) :
Subordre Chrysochloridea (talps daurats) :
Categoria :
# Gavià argentat de potes grogues

El gavià de potes grogues o gavià argentat de potes grogues (Larus michahellis) és una gavina de grans dimensions que s'estén per Europa, l'Orient Mitjà i el nord d'Àfrica. A vegades es considera que és una subespècie del gavià caspi (Larus cachinnans). Molts ocells romanen en la mateixa àrea tot l'any, però d'altres emigren a zones d'hivern més suau, ja sia de l'oest d'Europa o del Senegal, Gàmbia i el Mar Roig.
Els adults són semblants al gavià argentat europeu (Larus argentatus) però tenen les potes grogues. El llom el tenen gris més fosc que L. argentatus. També tenen els adults una banda vermella en el bec. A la tardor el cap és molt més blanc que l'altra gavina esmentada i el negre de les puntes de les ales més extens. Al voltant de cada ull tenen un anell vermell.

## Noms populars

A les Balears també rep els noms de ploradora i gallina blanca.

## Referències

* ↑ «Gavià argentat de potes grogues». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ https://docplayer.es/83714272-Conreu-de-l-arros-i-l-explotacio-de-l-albufera-de-muro-i-sa-pobla-plecs-de.html

## Enllaços externs

* Yellow-legged Gull in Madeira Islands
* Yellow-legged Gull. Bathing, jumping and hunting on a City
* Yellow-legged Gull photos, Rudy's Gull-index
# Trigonostigma heteromorpha

Trigonostigma heteromorpha és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Tailàndia fins a Sumatra (Indonèsia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lim, K.K.P. i P.K.L. Ng 1990 The freshwater fishes of Singapore. Singapore Science Centre, Singapur. 160 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Keukenhof

El Keukenhof és un parc floral situat al nord-oest de Lisse, a l'Holanda Meridional, als Països Baixos.
Sobre les 32 hectàrees del parc, les societats florals de la regió exposen a la primavera (de març a maig) els seus bulbs en flor, i sobretot les tulipes. Conegut internacionalment, el parc és sovintejat cada any per milers de turistes dels Països Baixos i d'altres bandes.
Va ser en el transcurs del segle xv que el parc, part de la finca del Castell de Teylingen, va servir de jardí d'hort a la comtessa Jacqueline d'Hainaut. Trobava allà els ingredients per a la seva cuina, el que explica l'origen de la denominació (Keukenhof: finca de la cuina). El 1840, el parc va ser redissenyat pels arquitectes Zochter i fill, que havia concebut igualment el Vondelpark d'Amsterdam. El 1949, la propietat va ser transformada per acollir les exposicions de flors de bulbs, per iniciativa de l'alcalde de Lisse de l'època, W.J.H. Lambooy.

## Enllaços externs

* (francès)(neerlandès)(anglès)(alemany) keukenhof.nl
* Foto aèria (Google Maps)
* Fotos del parc de Keukenhof
# Planària terrestre

Les planàries terrestres (Geoplanidae) constitueixen una família de triclàdides estranys i delicats que pertanyen als ecosistemes del sòl. Aquest grup conté unes 810 espècies conegudes escampades arreu del món.
Tenen una mida que oscil·la entre 1 centímetre i 1 metre, com és el cas de Bipalium nobile, i són bons depredadors d'altres invertebrats com els cucs de terra, cargols, llimacs, insectes i quelicerats, que ataquen i capturen utilitzant la força física i les propietats adhesives i digestives del seu mucus. Els manca mecanismes de retenció d'aigua i és per això que són molt sensibles a les variacions d'humitat de l'entorn. Algunes espècies s'han proposat com a indicadors de l'estat de conservació dels seus hàbitats, ja que tenen uns requeriments ecològics força estrictes. Avui en dia la fauna d'aquests fràgils animals s'està usant per a establir prioritats de conservació en la selva tropical Atlàntica al sud i sud-est del Brasil.
Per a l'estudi taxonòmic de les planàries terrestres és necessari examinar amb microscopi seccions seriades de l'aparell copulador. Per a aquesta finalitat calen espècimens sexualment madurs. L'aparença externa de les planàries és important també per a la seva identificació, especialment la forma del cap, la forma del cos, la coloració general, els patrons de pigmentació, les bandes i tires de color en la superfície dorsal i ventral.

## Filogènia

Arbre filogenètic dels triclàdides segons Sluys i col·laboradors (2009):
| Tricladida | Maricola Cavernicola Continenticola Planarioidea Planariidae Kenkiidae Dendrocoelidae Geoplanoidea Dugesiidae Geoplanidae |

## Referències

* 1 2 Sluys, R.; Kawakatsu, M.; Riutort, M.; Baguñà, J. «A new higher classification of planarian flatworms (Platyhelminthes, Tricladida)» (en anglès). Journal of Natural History, 43, 29-30, 2009, pàg. 1763-1777. DOI: 10.1080/00222930902741669.
* ↑ Winsor, L.; Johns, P.M. & Yeates, G.W. 1998. Introduction, and ecological and systematic background, to the Terricola (Tricladida). Pedobiologia 42: 389-404.
* ↑ Ogren, R.E. 1995. Predation behaviour of land planarians. Hydrobiologia 305: 105-111.
* ↑ Sluys, R. 1999. Global diversity of land planarians (Platyhelminthes, Tricladida, Terricola): a new indicator-taxon in biodiversity and conservation studies. Biodiversity and Conservation. 8: 1663-1681.
* ↑ Carbayo, F.; Leal-Zanchet, A.M & Vieira, E.M. 2002. Terrestrial flatworm (Platyhelminthes: Tricladida: Terricola) diversity vs. man-induced disturbance in a subtropical rainforest from Southern Brazil. Biodiversity and Conservation 11: 1091-1104
* ↑ Kawakatsu, Masaharu & Jayashankar, Munirtahinam, 2013. A list of known bipaliid land planarian species from India, with a record of the three Diversibipalium spp. Kawakatsu's Web Library on Planarians.
# Eduardo Balaca y Orejas-Canseco

Eduardo Balaca y Orejas-Canseco (Madrid, 1840 - Madrid, 1914) va ser un pintor espanyol.
Nascut a Madrid el 1840, era fill del pintor José Balaca y Carrión. Germà del també pintor Ricardo Balaca. Es formà amb el seu pare i a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran. Concorregué de manera recurrent a l'Exposició Nacional de Belles Arts des de 1858, on les seves obres foren reconegudes amb mencions honorífiques el 1864 i el 1867. També va participar en l'Exposició del Foment de les Arts de 1871 amb diversos retrats, entre altres certàmens.
En l'àmbit pictòric, s'especialitzà en els retrats. Fou nomenat retratista oficial de la cort espanyola el 1867. Elegit a sorts entre deu dels millors pintors de Madrid, es traslladà a Sevilla per pintar un retrat de la infanta Maria de la Mercè de Borbó, que motivà després successius encàrrecs, entre ells un retrat del rei Alfons XII el 1877. Executà també nombrosos retrats d'intel·lectuals i membres de l'alta burgesia madrilenya, dels quals molts encara es conserven en mans dels descendents.
També destacà com a decorador, i n'és un exemple la decoració de la cúpula, avui desapareguda, de l'església del Bon Succés de Madrid, que executà en col·laboració amb el seu germà, o l'Al·legoria de la Filosofia de l'Ateneu de Madrid.
Així mateix, fou professor de l'Escola d'Arts i Oficis de Madrid, nomenat ajudant el 1884.
Fou cavaller de l'Orde de Carles III i de l'Orde del Mèrit Nacional amb distintiu blanc.
Balaca morí a Madrid el 1914.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 González Zymla, Herbert; Frutos Sastre, Leticia de. Catálogo de pinturas de la Real Academia de la Historia (en castellà). Madrid: Real Academia de la Historia, 2003, p. 267.
* 1 2 3 4 Balbás Ibáñez, M. S. «Balaca y Orejas-Canseco, Eduardo» (en castellà). Enciclopedia. Museu del Prado. [Consulta: 24 juliol 2023].
* 1 2 Ossorio y Bernard, Manuel. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX (en castellà). Madrid: Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 63.
* ↑ Frontaura, D. C.; Ossorio y Bernard, M. Diccionario biográfico internacional de escritores y artistas del siglo XIX (en castellà). vol. 1. Madrid: Imprenta y Librería de Miguel Guijarro, 1890, p. 161.
# Ratpenat billistat canós

El ratpenat billistat (Saccopteryx canescens) canós es troba a Sud-amèrica, concretament a Bolívia, el Brasil, Colòmbia, l'Equador, la Guaiana Francesa, Guaiana, el Perú, Surinam i Veneçuela.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Ratpenat billistat canós. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 8 desembre 2007 (en anglès).