OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alopecodon priscus

Alopecodon priscus és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels escilacosàurids que visqué al sud d'Àfrica durant el Capitanià (Permià mitjà). Se n'han trobat restes fòssils a la província sud-africana del Cap Occidental. Es tracta de l'única espècie reconeguda del gènere Alopecodon. La seva localitat tipus és Seekoeigat, situat al poble de Prince Albert. El nom genèric Alopecodon significa ‘dent de guineu’, mentre que el nom específic priscus significa ‘antic’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Alopecodon priscus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Abdala, Rubidge i Van den Heever, 2008, p. 1.015.
* ↑ Kammerer, 2023, p. 56.

## Bibliografia

* Abdala, F.; Rubidge, B. S.; Van den Heever, J. «The Oldest Therocephalians (Therapsida, Eutheriodontia) and the Early Diversification of Therapsida» (en anglès). Palaeontology, 51, 4, 2008, pàg. 1.011-1.024. DOI: 10.1111/j.1475-4983.2008.00784.x.
* Kammerer, C. F. «Revision of the Scylacosauridae (Therapsida: Therocephalia)» (en anglès). Palaeontologia africana, 56, 2023, pàg. 51-87.
# Atleta de l'any

El guardó Atleta de l'any (oficialment en anglès: World Athlete of the Year) és un premi esportiu anual atorgat per la World Athletics (prèviament IAFF), creat el 1988. S'atorga al millor atleta de l'any, tant en categoria masculina com femenina, en les diferents competicions d'atletisme: proves de pista, de ruta, camp a través i marxa atlètica.
La primera edició del premi fou atorgat als atletes americans Carl Lewis i Florence Griffith-Joyner. L'atleta jamaicà Usain Bolt ha guanyat el premi en sis ocasions (2008, 2009, 2011, 2012, 2013, 2016), essent l'esportista que més vegades ha guanyat el guardó. Hixam el Guerrouj (2001, 2002, 2003) i Ielena Issinbàieva (2004, 2005, 2008) guanyaren el premi en tres ocasions

## Llista de premiats

| # | Any | Categoria masculina | Categoria femenina |
| I | 1988 | Carl Lewis | Florence Griffith-Joyner |
| II | 1989 | Roger Kingdom | Ana Fidelia Quirot |
| III | 1990 | Steve Backley | Merlene Ottey |
| IV | 1991 | Carl Lewis | Katrin Krabbe |
| V | 1992 | Kevin Young | Heike Henkel |
| VI | 1993 | Colin Jackson | Sally Gunnell |
| VII | 1994 | Noureddine Morceli | Jackie Joyner-Kersee |
| VIII | 1995 | Jonathan Edwards | Gwen Torrence |
| IX | 1996 | Michael Johnson | Svetlana Masterkova |
| X | 1997 | Wilson Kipketer | Marion Jones |
| XI | 1998 | Haile Gebrselassie | Marion Jones |
| XII | 1999 | Michael Johnson | Gabriela Szabo |
| XIII | 2000 | Jan Železný | Marion Jones |
| XIV | 2001 | Hixam el Guerrouj | Stacy Dragila |
| XV | 2002 | Hixam el Guerrouj | Paula Radcliffe |
| XVI | 2003 | Hixam el Guerrouj | Hestrie Cloete |
| XVII | 2004 | Kenenisa Bekele | Ielena Issinbàieva |
| XVIII | 2005 | Kenenisa Bekele | Ielena Issinbàieva |
| XIX | 2006 | Asafa Powell | Sanya Richards |
| XX | 2007 | Tyson Gay | Meseret Defar |
| XXI | 2008 | Usain Bolt | Ielena Issinbàieva |
| XXII | 2009 | Usain Bolt | Sanya Richards |
| XXIII | 2010 | David Rudisha | Blanka Vlašić |
| XXIV | 2011 | Usain Bolt | Sally Pearson |
| XXV | 2012 | Usain Bolt | Allyson Felix |
| XXVI | 2013 | Usain Bolt | Shelly-Ann Fraser-Pryce |
| XXVII | 2014 | Renaud Lavillenie | Valerie Adams |
| XXVIII | 2015 | Ashton Eaton | Genzebe Dibaba |
| XXIX | 2016 | Usain Bolt | Almaz Ayana |
| XXX | 2017 | Mutaz Essa Barshim | Nafissatou Thiam |
| XXXI | 2018 | Eliud Kipchoge | Caterine Ibargüen |
| XXXII | 2019 | Eliud Kipchoge | Dalilah Muhammad |
| XXXIII | 2020 | Armand Duplantis | Yulimar Rojas |
| XXXIV | 2021 | Karsten Warholm | Elaine Thompson-Herah |
| XXXV | 2022 | Armand Duplantis | Sydney McLaughlin |
| XXXVI | 2023 | Noah Lyles | Faith Kipyegon |
| XXXVI | 2023 | Armand Duplantis | Yulimar Rojas |
| XXXVI | 2023 | Kelvin Kiptum | Tigist Assefa |

## Notes

* ↑ El 2007 el premi atorgat a Marion Jones fou anul·lat per la IAFF, després de haver declarat que havia consumit productes dopants el 2000 i 2001.

## Referències

* ↑ «World Athletics of the Year» ( PDF) (en anglès). World Athletics. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ «Marion Jones torna les cinc medalles que va obtenir als Jocs de Sydney 2000». Diari de Girona, 10-10-2007. [Consulta: 17 febrer 2024].
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 - 4x400 metres relleus masculins

Els 4x400 metres relleus masculins va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles de 1932. La prova es va disputar el 6 i 7 d'agost de 1932 i hi van prendre part 28 atletes de 7 nacions diferents. Es permetia un màxim de tres atletes per país.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Estats UnitsIvan Fuqua Edgar Ablowich Karl Warner Bill Carr | Regne UnitCrew Stoneley Thomas Hampson David Burghley Godfrey Rampling | CanadàJames Ball Ray Lewis Phil Edwards Alex Wilson |

## Horari

| Data | Hora | Ronda |
| dissabte 6 d'agost de 1932 | 16:30 | Sèries |
| diumenge 7 d'agost de 1932 | 16:30 | Final |

## Resultats
### Sèries

Els tres millors equips passaven a la final.
Sèrie 1
| Pos. | Atletes | País | Temps | Notes |
| 1 | Ivan Fuqua Edgar Ablowich Karl Warner Bill Carr | Estats Units | 3:11.8 | WR, Q |
| 2 | Giacomo Carlini Giovanni Turba Mario De Negri Luigi Facelli | Itàlia | 3:22.8 | Q |
| 3 | Joachim Büchner Walter Nehb Adolf Metzner Otto Peltzer | Alemanya | 3:25.4 | Q |
Sèrie 2
| Pos. | Atletes | País | Temps | Notes |
| 1 | Itaro Nakajima Iwao Masuda Seikan Oki Teiichi Nishi | Japó | 3:16.8 | Q |
| 2 | Crew Stoneley Thomas Hampson David Burghley Godfrey Rampling | Regne Unit | 3:21.8 | Q |
| 3 | James Ball Ray Lewis Phil Edwards Alex Wilson | Canadà | 3:21.8 | Q |
| 4 | Ricardo Arguello Jesús Moraila Manuel Álvarez Carlos de Anda | Mèxic | 3:28.5 | |

### Final

| Pos. | Atletes | País | Temps | Notes |
| 1 | Ivan Fuqua Edgar Ablowich Karl Warner Bill Carr | Estats Units | 3:08.14 | WR |
| 2 | Crew Stoneley Thomas Hampson David Burghley Godfrey Rampling | Regne Unit | 3:11.2 | |
| 3 | James Ball Ray Lewis Phil Edwards Alex Wilson | Canadà | 3:12.8 | |
| 4 | Joachim Büchner Walter Nehb Adolf Metzner Otto Peltzer | Alemanya | 3:14.4 | |
| 5 | Itaro Nakajima Iwao Masuda Seikan Oki Teiichi Nishi | Japó | 3:14.6 | |
| 6 | Giacomo Carlini Giovanni Turba Mario De Negri Luigi Facelli | Itàlia | 3:17.8 | |
Clau: WR = rècord del món

## Referències

* ↑ «Olympedia – 4 x 400 metres Relay, Men». [Consulta: 29 agost 2024].
* ↑ Official Report, p. 377.
* ↑ «Athletics at the 1932 Los Angeles Summer Games: Men's 4 × 400 metres Relay». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 April 2020. [Consulta: 29 agost 2017].
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 - llançament de disc femení

El llançament de disc femení va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles de 1932. La prova es va disputar el 2 d'agost de 1932 i hi van prendre part 9 atletes de 4 nacions diferents. Es permetia un màxim de tres atletes per país. La competició fou guanyada per Lillian Copeland, que va establir un nou rècord olímpic.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Lillian Copeland (USA) | Ruth Osburn (USA) | Jadwiga Wajs (POL) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1932.
| Rècord del Món | 42,43 m | Jadwiga Wajs | Lódz (POL) | 19 de juny de 1932 |
| Rècord Olímpic | 39,62 m | Halina Konopacka | Amsterdam (NED) | 31 de juliol de 1928 |
Lillian Copeland va establir un nou rècord olímpic amb un millor llançament de 40,58 metres.

## Horari

| Data | Hora | Ronda |
| dimarts 2 d'agost de 1932 | 14:30 | Final |

## Resultats

| Pos. | Atleta | Nació | Distància | Notes |
| 1 | Lillian Copeland | Estats Units | 40.58 | RO RN |
| 2 | Ruth Osburn | Estats Units | 40.12 | |
| 3 | Jadwiga Wajs | Polònia | 38.74 | |
| 4 | Tilly Fleischer | Alemanya | 36.12 | |
| 5 | Grete Heublein | Alemanya | 34.66 | |
| 6 | Stanisława Walasiewicz | Polònia | 33.60 | |
| 7 | Mitsue Ishizu | Japó | 33.52 | |
| 8 | Ellen Braumüller | Alemanya | 33.15 | |
| 9 | Margaret Jenkins | Estats Units | 30.22 | |
* RO. Rècord olímpic
* RN. Rècord nacional

## Referències

* ↑ «Olympedia – Discus Throw, Women». [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ Official Report, p. 377.
* ↑ «Athletics at the 1932 Los Angeles Summer Games: Women's Discus Throw». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 April 2020. [Consulta: 10 gener 2018].
* ↑ IAAF World Athletics Championships. Doha 2019. Statistics Handbook. Doha: IAAF, 2019, p. 821 [Consulta: 18 agost 2024].
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 - marató masculina

La marató masculina va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles de 1932. La prova es va disputar el 7 d'agost de 1932 i hi van prendre part 28 atletes de 14 nacions diferents. Es permetia un màxim de tres atletes per país. La competició fou guanyada per Juan Carlos Zabala.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Juan Carlos Zabala (ARG) | Samuel Ferris (GBR) | Armas Toivonen (FIN) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1932.
| Rècord del Món | 2h 29' 01.8" | Albert Michelsen | Port Chester (USA) | 12 d'octubre de 1925 |
| Rècord Olímpic | 2h 32' 35.8" (*) | Hannes Kolehmainen | Anvers (BEL) | 22 d'agost de 1920 |
(*) Cursa disputada sobre 42,75 quilòmetres

## Horari

| Data | Hora | Ronda |
| diumenge 7 d'agost de 1932 | 15:30 | Final |

## Resultats

| Rank | Athlete | Nation | Time | Notes |
| 1 | Juan Carlos Zabala | Argentina | 2:31:36 | RO |
| 2 | Sam Ferris | Regne Unit | 2:31:55 | |
| 3 | Armas Toivonen | Finlàndia | 2:32:12 | |
| 4 | Dunky Wright | Regne Unit | 2:32:41 | |
| 5 | Seiichiro Tsuda | Japó | 2:35:42 | |
| 6 | Kim Un-bae | Japó | 2:37:28 | |
| 7 | Albert Michelsen | Estats Units | 2:39:38 | |
| 8 | Oskar Hekš | Txecoslovàquia | 2:41:35 | |
| 9 | Kwon Tae-ha | Japó | 2:42:52 | |
| 10 | Anders Hartington Andersen | Dinamarca | 2:44:38 | |
| 11 | Hans Oldag | Estats Units | 2:47:26 | |
| 12 | Clifford Bricker | Canadà | 2:47:58 | |
| 13 | Michele Fanelli | Itàlia | 2:49:09 | |
| 14 | Johnny Miles | Canadà | 2:50:32 | |
| 15 | Paul de Bruyn | Alemanya | 2:52:39 | |
| 16 | François Bégeot | França | 2:53:34 | |
| 17 | Fernando Cicarelli | Argentina | 2:55:49 | |
| 18 | Eddie Cudworth | Canadà | 2:58:35 | |
| 19 | João Clemente da Silva | Brasil | 3:02:06 | |
| 20 | Margarito Pomposo | Mèxic | 3:10:51 | |
| — | José Ribas | Argentina | DNF | |
| — | Matheus Marcondes | Brasil | DNF | |
| — | Jorge Perry | Colòmbia | DNF | |
| — | Ville Kyrönen | Finlàndia | DNF | |
| — | Lasse Virtanen | Finlàndia | DNF | |
| — | Francesco Roccati | Itàlia | DNF | |
| — | Santiago Hernández | Mèxic | DNF | |
| — | James Henigan | Estats Units | DNF | |
| — | René Bonich | Cuba | DNS | |
| — | Adalberto Cardoso | Brasil | DNS | |
| — | Alfred Maasik | Estònia | DNS | |
| — | Billy Savidan | Nova Zelanda | DNS | |
| — | Franz Tuschek | Àustria | DNS | |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Marathon, Men». [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ Official Report, p. 377.
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 - salt de perxa masculí

El salt de perxa masculí va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles de 1932. La prova es va disputar el 3 d'agost de 1932 i hi van prendre part 8 atletes de 4 nacions diferents. Es permetia un màxim de tres atletes per país. La competició fou guanyada per William Miller.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| William Miller (USA) | Shuhei Nishida (JPN) | George Jefferson (USA) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1928.
| Rècord del Món | 4m 37cm | William Graber | Palo Alto (USA) | 16 juliol 1932 |
| Rècord Olímpic | 4m 20cm | Sabin Carr | Amsterdam (NED) | 1 d'agost de 1928 |
Els tres medallistes (George Jefferson, Shuhei Nishida i William Miller) van igualar el rècord olímpic de 4,20 metres. Nishida i Miller el van millorar, saltant amb èxit primer 4,25 metres i després 4,30 metres. Miller va acabar amb el nou rècord, superant 4.315 metres, cosa que Nishida no va poder.

## Horari

| Data | Hora | Ronda |
| dimecres 3 d'agost de 1932 | 14:30 | Final |

## Resultats

La competició es va disputar directament amb la final.
| Pos. | Atleta | Nació | 3.75 | 3.90 | 4.00 | 4.15 | 4.20 | 4.25 | 4.30 | 4.315 | 4.35 | Alçada | Notes |
| 1 | William Miller | Estats Units | o | o | o | xxo | o | o | o | xxo | xxx | 4.315 | RO |
| 2 | Shuhei Nishida | Japó | o | o | o | o | xo | xxo | xxo | xxx | N/D | 4.30 | |
| 3 | George Jefferson | Estats Units | o | o | o | — | o | xxx | N/D | N/D | N/D | 4.20 | |
| 4 | Bill Graber | Estats Units | o | o | o | xxo | — | xxx | N/D | N/D | N/D | 4.15 | |
| 5 | Shizuo Mochizuki | Japó | o | o | o | xxx | N/D | N/D | N/D | N/D | N/D | 4.00 | |
| 6 | Lúcio de Castro | Brasil | o | o | xxx | N/D | N/D | N/D | N/D | N/D | N/D | 3.90 | |
| 7 | Peter Clentzos | Grècia | o | xxx | N/D | N/D | N/D | N/D | N/D | N/D | N/D | 3.75 | |
| — | Carlos Nelli | Brasil | xxx | N/D | N/D | N/D | N/D | N/D | N/D | N/D | N/D | Sense marca | |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Pole Vault, Men». [Consulta: 17 agost 2024].
* ↑ Official Report, p. 377.
* ↑ «Athletics at the 1932 Los Angeles Summer Games: Men's Pole Vault». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 April 2020. [Consulta: 3 gener 2018].
* ↑ Official Report, p. 448.
# Au fil d'Ariane

Au fil d'Ariane és una pel·lícula dramàtica francesa dirigida per Robert Guédiguian, estrenada el 2014.

## Argument

El dia del seu aniversari, l'Ariane està sola: el seu marit i els seus fills no vénen. A causa d'aquesta situació, agafa el seu cotxe i condueix per la ciutat. A la base d'un pont elevador, un jove en scooter, el passatger abandonat, l'emissari a l'Estadi Olímpic, un petit restaurant vora el mar. Com en una història, coneixerà personatges de gran projecció.

## Repartiment

* Ariane Ascaride : Ariane
* Jacques Boudet : Jack
* Jean-Pierre Darroussin : el taxista
* Anaïs Demoustier : Martine / l'humorista
* Youssouf Djaoro : Marcial / el venedor de records
* Adrien Jolivet : Raphaël
* Gérard Meylan: Denis
* Lola Naymark: Lola
* Judith Magre: la tortuga (veu)

## Taquilla

Les dades següents provenen de l'Observatori Audiovisual Europeu. Taquilla mundial : 193.087 entrades.
| País | Distribuïdor | Taquilla | Data de sortida |
| Suïssa | Agora Films | 4.771 entrades | 18/06/2014 |
| Alemanya | Schwarz-Weiss Filmverleih | 31.658 entrades | 25/12/2014 |
| França | Diaphana Distribution | 131.929 entrades | 18/06/2014 |
| Espanya | Golem Distribucion | 22.279 entrades | 23/06/2015 |
| Grècia | Feelgood Entertainment | 2.450 entrades | 17/07/2014 |

## Sobre la pel·lícula

Robert Guédiguian va escollir com a destinació turística el restaurant "La Caravelle" situat al port de Pontèu a Lo Martegue. Es va transformar en cineasta en un cafè anomenat "L'olympique".
Aquesta mateixa ubicació ja havia estat utilitzada l'any 1995 pel director de la seva pel·lícula À la vie, à la mort !

## Crítiques

Ronnie Scheib de Variety va dir això: "Si bé 'Au fil d'Ariane' evoca el realisme poètic del cinema populista francès dels anys 30 de Feydeau, Prevert, Vigo i els primers Renoir, ho fa menys en termes d'estil visual orgànic i més en termes de la seva expressió d'un ethos compartit". Jerome Cabanel, escrivint per The Hollywood Reporter, va considerar "Tot i que no s'ofereixen massa recompenses al final del laberint, hi ha alguna cosa plaent en sumergir-se en l'ambient càlid i els personatges emotius, amb el repartiment de confiança del director lliurant-se a una sèrie de converses tranquil·les i baralles lúdiques."

## Notes i referències

* ↑ Ariane's Thread: una fantasía firmada por Robert Guédiguian, cineuropa.org, 18 de juny de 2014
* ↑ Au fil d'Ariane a unifrance.org
* ↑ «LUMIERE : Film: Au fil d'Ariane».
* ↑ «Article indiquant que Robert Guédiguian a tourné son film "Au fil d'Ariane" à La Caravelle à Martigues». maritima.info.
* ↑ «Article de La Provence indiquant l'attachement de Robert Guédiguian pour le lieu de tournage La Caravelle à Martigues».
* ↑ «Film Review: 'Ariane's Thread'», 21-10-2014.
* ↑ «'Ariane's Thread' ('Au fil d'Ariane'): Film Review». The Hollywood Reporter, 27-06-2014.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Audiència Provincial de València

L'Audiència Provincial de València és un tribunal de justícia que opera dins l'àmbit territorial de la província de València. Està composta per onze seccions (cinc penals i sis civils). Té la seu al complex judicial Ciutat de la Justícia de València, a l'avinguda del Saler, n. 14, València.
La primera dona a presidir l'Audiència de València fou la magistrada Carmen Llombart Pérez des del febrer de 2010 fins 2015.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-06-20. [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ «Juzgados, Tribunales, Fiscalías y Oficinas de Valencia».
* 1 2 «Bravo aprueba reparar aire acondicionado de la Ciudad de la Justicia Valencia» (en castellà), 09-07-2015. [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ «De la Rosa, ex conseller de Camps, presidirá Audiencia Provincial Valencia» (en castellà), 26-03-2015. [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ «C.G.P.J - Altos Cargos». [Consulta: 18 desembre 2020].
# Autonomia

L'autonomia, en la psicologia del desenvolupament i la filosofia moral, política i bioètica, és la capacitat de prendre una decisió de manera informada i sense coacció. Tot i que l'autonomia és un concepte antic (el terme deriva de les paraules gregues autos, que significa “ell mateix” i nomos, que significa “regla”), les concepcions més influents de l'autonomia són modernes, havent sorgit durant els segles XVIII i XIX en les filosofies d'Immanuel Kant i de John Stuart Mill. Per Kant, una persona és autònoma només si les seves eleccions i accions no es veuen afectades per factors externs a si mateix. Així, una persona manca d'autonomia en la mesura que les seves eleccions o accions estan influenciades per les convencions, la pressió entre iguals, l'autoritat legal o religiosa, la voluntat percebuda de Déu, o fins i tot els seus propis desitjos.
Les organitzacions o institucions autònomes són independents o tenen autogovern.
L'autonomia també es pot definir des d'una perspectiva de recursos humans, on denota un nivell de discrecionalitat relativament alt atorgat a un empleat en la seva feina. En aquests casos, se sap que l'autonomia generalment augmenta la satisfacció laboral. Es creu que els individus autorealitzats operen de manera autònoma respecte a les expectatives externes. En un context mèdic, el respecte per l'autonomia personal del pacient es considera un dels molts principis ètics fonamentals en medicina.

## Referències

* ↑ «autonomia nell'Enciclopedia Treccani» (en italià). [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ «Autonomía - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 16 novembre 2022].
* 1 2 «autonomy | ethics and political philosophy | Britannica» (en anglès). [Consulta: 6 desembre 2021].
* ↑ «autonomìa - Treccani» (en italià). [Consulta: 28 febrer 2024].
* ↑ Dewey, C.R.. Autonomy without a self.
* ↑ Bordages, John Walter (en anglès) Psychological Reports, 64, 3_suppl, 01-06-1989, pàg. 1263–1266. DOI: 10.2466/pr0.1989.64.3c.1263. ISSN: 0033-2941.
* ↑ Inc, US Legal. «Right to Autonomy and Self Determination – Healthcare» (en anglès americà). [Consulta: 23 novembre 2022].

## Vegeu també

* Heteronomia
* Jean Piaget
* Lawrence Kohlberg
* Llibertat
* Teoria de l'autodeterminació
# Axel Corti

Axel Corti (París, 7 de maig de 1933 - Oberndorf bei Salzburg, 29 de desembre de 1993) va ser un director de cinema i guionista austríac. Va ser guardonat amb el premio Sant Sebastià al millor director en 1986, per la seva pel·lícula Wohin und zurück - Teil 3: Welcome in Vienna.
Axel Corti va néixer a París en 1931 en el si d'una família austríaca. Va estudiar a França i va començar a treballar a la ràdio de Tirol en la dècada de 1950. Es va iniciar en el teatre a Viena, va passar a la televisió i es va donar a conèixer internacionalment al cinema amb la trilogia de Viena, que descriu la vida dels austríacs des de l'annexió a l'Alemanya nazi fins al final de la Segona Guerra Mundial i per la qual va obtenir diversos premis com la Conquilla de plata al millor director i el Verleihung der Goldenen Kamera.
La seva última pel·lícula va ser La puta del rei, una coproducció internacional de major pressupost, basada en la novel·la de l'escriptor francès Jacques Tournier.

## Filmografia destacada

* Trilogia de Viena
** Wohin und zurück – An uns glaubt Gott nicht mehr (1982)
** Wohin und zurück - Teil 2: Santa Fe (1986)
** Wohin und zurück - Teil 3: Welcome in Vienna (1986)
* La puta del rei (1990)

## Premis i distincions
### Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1986 | Conquilla de Plata al millor director | Wohin und zurück - Teil 3: Welcome in Vienna | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Premios 34 edición. 1986». [Consulta: 17 març 2018].
* ↑ afp «Fallece el realizador de cine y teatro austríaco Axel Corti». , 31 diciembre 2013 [Consulta: 17 març 2018].
* 1 2 Martínez Torres, Augusto «'Amour fou' sin amor y sin locura». , 15-09-1992 [Consulta: 17 març 2018].
* ↑ Inurria, Ángel Luis «El descubrimiento de Axel Corti». , 22-06-1988 [Consulta: 17 març 2018].
* ↑ «La puta del rey». Arxivat de l'original el 2018-03-17. [Consulta: 17 març 2018].
* ↑ Palmarés de la 34º edición del Festival de San Sebastián
# Magnetoresistència

La magnetoresistència és una propietat que tenen certs materials de variar la seva resistència elèctrica quan són afectats per un camp magnètic. Aquest efecte va ser descobert per William Thomson el 1857 però no va ser capaç de disminuir la resistència més enllà d'un 5%. Les investigacions recents han permès de descobrir materials que presenten magnetoresistència gegant (Giant Magnetoresistance Effect o GMR), magnetoresistència colossal (Colossal MagnetoResistance o CMR) i magnetoresistència d'efecte túnel (Tunnel Magnetoresistance Effect o TMR).

## Referències

* ↑ A.B. Pippard: Magnetoresistance in Metals, Cambridge University Press (1989)
* ↑ Coleman, R.V.; Isin, A. «Magnetoresistance in Iron Single Crystals». Journal of Applied Physics, 37, 1966, p. 1028. DOI: 10.1063/1.1708320.
* ↑ «Unstoppable Magnetoresistance».
# South Elgin

South Elgin és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 16.100 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South Elgin tenia 16.100 habitants, 5.565 habitatges, i 4.307 famílies. La densitat de població era de 988,3 habitants/km².
Dels 5.565 habitatges en un 44,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,5% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 22,6% no eren unitats familiars. En el 17,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,1% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 42,1% entre 25 i 44, un 16,1% de 45 a 60 i un 5,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96 homes.
La renda mediana per habitatge era de 67.323 $ i la renda mediana per família de 71.190 $. Els homes tenien una renda mediana de 48.741 $ mentre que les dones 31.486 $. La renda per capita de la població era de 25.676 $. Aproximadament el 2,1% de les famílies i el 3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Elgin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Elgin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.