OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Domènec González de la Rubia

Domènec González de la Rubia (Mèrida, 4 d'abril de 1964) és un compositor, director d'orquestra i pedagog. El 30 d'abril de 2004 fou nomenat president de l'Associació Catalana de Compositors, càrrec en el qual fou confirmat en 2008 i en 2012, i que continua exercint en l'actualitat.
González de la Rubia va cursar estudis musicals a Barcelona i a Bratislava (Eslovàquia). Ha estat director pedagògic de l'Escola Municipal de Música de Torroella de Montgrí i professor d'harmonia al Conservatori Superior de Música del Liceu. Ha rebut diversos premis i reconeixements. El 1987 va rebre una medalla en reconeixement de la seva tasca com a musicòleg per part de l'ajuntament de Bratislava. També ha rebut el 2008 el Premi Concerts Verds per a orquestra de Corda i el 2010 el Premi Amadeus de composició coral.
El 2016 va ser elegit president de la Federació d'Associacions Ibèriques de Compositors (FAIC), una federació que uneix a les agrupacions d'autors simfònics espanyols en una sola entitat a escala nacional i internacional.

## Referències

* 1 2 «Domènec González de La Rubia, 1964». Obras en CLAMOR. Fundación Juan March. [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ «Història de l'ACC». Associació Catalana de Compositors. [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ «El músico extremeño Domènech González, elegido presidente de la Federación de Asociaciones Ibéricas de Compositores». Europa Press, 30-09-2010 [Consulta: 28 abril 2018].
# Eliseevita

L'eliseevita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser anomenada en honor de Nikolai Aleksandrovitx Eliseev (1897-1966), un notable geòleg i petròleg rus, professor de la Universitat Estatal de Leningrad, en reconeixement de les seves contribucions a la geologia i la petrologia dels complexos metamòrfics i alcalins.

## Característiques

L'eliseevita és un inosilicat de fórmula química Na$_{1.5}$Li{Ti₂O₂[Si₄O$_{10.5}$(OH)$_{1.5}$]}·2H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Està properament relacionada amb la lintisita i la punkaruaivita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'eliseevita pertany a «09.DB - Inosilicats amb 2 cadenes senzilles periòdiques, Si₂O₆; minerals relacionats amb el piroxens» juntament amb els següents minerals: balifolita, carfolita, ferrocarfolita, magnesiocarfolita, potassiccarfolita, vanadiocarfolita, lorenzenita, lintisita, punkaruaivita, kukisvumita, manganokukisvumita, vinogradovita, paravinogradovita, nchwaningita, plancheïta, shattuckita, aerinita i capranicaïta.

## Jaciments

L'eliseevita al mont Al·luaiv, situat al massís de Lovozero, (Península de Kola, Rússia). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Eliseevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Hecatòmpilos

Hecatòmpilos fou la capital de l'Imperi Part fins al 129 aC i la capital d'estiu després d'aquesta data.
Estava situada a la satrapia de Pàrtia, probablement prop d'Hircània, al sud-est de la costa de la mar Càspia, però la situació exacta se'n desconeix, tot i que podria ser Damngham.
La ciutat ja existia en temps d'Alexandre el Gran i els grecs la van refundar i donar el nom perquè, segons Polibi, era un lloc d'encreuament de molts camins, refundació que Apià atribueix a Seleuc I Nicàtor. El seu nom anterior (i posterior) sembla haver estat Sauloe. Va desaparèixer amb els sassànides.
Segons alguns historiadors, el lloc on estava l'antiga ciutat es correspon amb Šahr-e Qumis, a l'antiga província de Qumis, entre Semnan i Damghan, en l'actual província de Semnan.

## Referències

* ↑ Gibb, H. A. R.. The Encyclopaedia of Islam (en anglès). Brill Archive, 1954, p. 377.
* ↑ www.livius.org, "Hecatompylos" Arxivat 2013-05-02 a Wayback Machine.
# Tractat de Lisboa (1668)

El Tractat de Lisboa (13 de febrer de 1668) va reconèixer la independència del Regne de Portugal de la Monarquia Hispànica. El Regne de Portugal es va separar del domini de la monarquia hispànica l'any 1640, i després de la restauració de la independència de Portugal, l'Estat entrà en guerra amb Espanya, que acabaria el 1668. El Tractat va ser signat en nom de Marianna d'Àustria, reina regent d'Espanya durant la minoria d'edat de Carles II i d'Alfons VI de Portugal, amb la intermediació d'Anglaterra. Ceuta va quedar exclosa de la devolució i va romandre en poder d'Espanya.

## Referències

* ↑ España en Europa: Estudios de historia comparada: escritos seleccionados, John Huxtable Elliott, Universitat de València (2002), páginas 79-80
# Margaritone d'Arezzo

Margarito o Margaritone d'Arezzo (fl c. 1250-1290) va ser un pintor italià d'Arezzo.

## Vida

Hom coneix poc de la vida de Margaritone. L'únic registre documental que ens ha arribat data de 1262, quan vivia a Arezzo. Tanmateix, un considerable nombre de les seues obres han sobreviscut; i sorprenentment per a l'època la majoria d'elles estan signades. Llur natura i distribució indiquen que els treballs Margaritone van ser molt cotitzats, tant a Arezzo com a tota la Toscana. Fora d'Itàlia, és conegut fonamentalment per haver estat inclòs a les Vides d'Artistes de Giorgio Vasari.

## Estil

L'estil de Margaritone és únic i fàcil d'identificar, en distanciar-se dels corrents artístics habituals del segle xiii italià. De vegades la seua obra ha estat menyspreada per reaccionària i provinciana, i de fet sovint va ser vista pels crítics del segle xix com un exemple primerenc del barbarisme percebut en la darrera pintura romana d'Orient. Atès que no han sobreviscut dates, no s'ha pogut fer una cronologia de la seua obra.
Hi ha pintures de Margaritone a diversos museus, com ara la National Gallery of Art, a Washington, DC, la National Gallery de Londres i a diversos indrets al voltant d'Arezzo.

## Nom

El nom de Margaritone era en realitat Margarito, però va ser transcrit erròniament per Vasari com "Margaritone". Amb aquesta darrera forma és com se'l coneix avui dia.

## Referències

* ↑ Martin Davies, Dillian Gordon (eds.). The Italian Schools Before 1400 (en anglès). National Gallery, 2001. ISBN 978-1-85709-918-8.
* ↑ Van Vechten Rankin, Alice; Brown, William. A Short History of Italian Painting (en anglès), 2020-04-07. ISBN 978-3-8460-4783-5.
* 1 2 Boskovits, Miklós. «Margaritone d'Arezzo» (en anglès). National Gallery of Art. [Consulta: 12 agost 2023].

## Enllaços externs

* Breu biografia (anglès)
# Marcassita

La marcassita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany i dona nom al grup de la marcassita.

## Característiques

La marcassita és un sulfur de ferro. És un mineral isostructural amb la safflorita, que cristal·litza en el sistema ortoròmbic i es presenta habitualment en forma de cristalls tabulars o prismàtics. De fet el seu nom prové de l'àrab marcaxita i del persa marcaxixa, els noms que es feien servir en aquestes llengües per anomenar a la pirita. És menys estable que la pirita i es pot descompondre en àcid sulfúric i sulfat de ferro. Dura, pesada, fràgil, d'exfoliació difícil, opaca amb lluïssor metàl·lica intensa en les superfícies recents. Fàcilment oxidable a l'aire, es cobreix fàcilment de taques blanques de melanterita. S'empra en la síntesi d'àcid sulfúric.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la marcassita pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaita, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, geversita, hauerita, insizwaita, krutaita, laurita, penroseita, pirita, sperrylita, trogtalita, vaesita, villamaninita, dzharkenita, gaotaiita, alloclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, glaucodot, kullerudita, mattagamita, paracostibita, pararammelsbergita, oenita, anduoita, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiita, paxita, rammelsbergita, safflorita, seinäjokita, arsenopirita, gudmundita, osarsita, ruarsita, cobaltita, gersdorffita, hol·lingworthita, irarsita, jolliffeita, krutovita, maslovita, michenerita, padmaita, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, ullmannita, willyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaita, milotaita, urvantsevita i rheniita.

## Història

La marcassita es coneix des del Paleolític superior i, pot ser també en el Mesolític i el neolític, on servia, com la pirita per produir foc per percussió. De fet, la baixa energia d'activació deguda a l'impacte d'una pedra dura sobre la marcassita és suficient per desencadenar la reacció exotèrmica d'oxidació (combustió) de les partícules de sofre i ferro arrencades. Aquestes partícules incandescents (espurna calenta) són immediatament captades sobre una matèria vegetal molt fina i ben airejada, de tipus esca, per formar una brasa.

## Formació i jaciments

La marcassita es forma a baixa temperatura i es troba en filons hidrotermals i sediments, sovint amb sulfurs de plom i de zinc; és freqüent també en ambients sedimentaris com a precipitat químic en aigües àcides en ambient reductor.

## Grup de la marcassita

El grup de la marcassita està format per cinc espècies minerals.
| Espècie | Fórmula |
| Ferroselita | FeSe₂ |
| Frohbergita | FeTe₂ |
| Kullerudita | NiSe₂ |
| Marcassita | FeS₂ |
| Mattagamita | CoTe₂ |
| Petřičekita | CuSe₂ |

## Bibliografia

* Guia de minerales y rocas. Editorial Grijalbo.
* Guia d'identificació de minerals (dels països catalans i d'altres). Editorial Parcir.

## Referències

* ↑ «Marcassite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 març 2015].
* 1 2 «Marcassite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 març 2015].
# Xerofília

Xeròfil en ecologia, és l'organisme, població o comunitat que viu en medis secs.
La paraula deriva del grec ξηρός xērós ‘sec’, i el sufix -fil ‘amic’ doncs «li agraden llocs secs».
En la pràctica, els organismes presenten adaptació als llocs secs (facultativa o estricta) i potser no podrien viure en llocs més humits per raó, per exemple, de la competència que els farien altres plantes adaptades a llocs humits.
Es consideren llocs secs tant els que tenen una escassetat extrema d'aigua com els que tenen aigua abundant, però no utilitzable pels organismes, com ara les zones fredes on l'aigua del sòl es troba en estat sòlid (permagel) o els indrets salats.
En hàbitats com els oasis, hi pot haver animals i plantes que no són xeròfils, ja que disposen d'abundant aigua. També en el desert hi ha algunes plantes efímeres que germinen ràpidament després d'una pluja ocasional intensa, que no tenen més mecanisme de resistència a la secada que el seu curt cicle biològic i, per tant, no són realment xeròfiles.

## Animals xeròfils

Hi ha animals adaptats a viure en ambients relativament secs i que presenten trets fisiològics especials, com són no necessitar beure aigua sinó aprofitar la humitat continguda en els aliments, metabolitzar el greix del gep o poder tancar els narius en cas de tempesta de sorra, com passa en els camells o dromedaris.

## Xeròfits

Les plantes xeròfils es diuen xeròfits. Presenten una sèrie de característiques adaptatives que permeten que visquin en llocs amb poca aigua com són: les cutícules en les fulles, el menor nombre d'estomes, la disposició d'aquests en el revers de les fulles, la reducció de la superfície foliar, les espines, la gran superfície abastada per les arrels i moltes d'altres.
Les cactàcies, euforbiàcies i lamiàcies són exemples de famílies amb una majoria d'espècies xeròfites.

## Referències

* ↑ «xeròfil, xeròfila». A: Vocabulari de botànica : català, castellà, francès, anglès. Barcelona: Universitat de Barcelona & TERMCAT, 2004. ISBN 84-95817-09-8.
* ↑ Pabón S. de Urbina, José M.; Reglà i Jiménez et alii, Vicenç. «ξηρός». A: Diccionari manual grec clàssic-català. Barcelona: Larousse, 2011, p. 416. ISBN 978-84-7153-909-0.
* ↑ Terradas, Jaume. «Dinàmica i funcionalitat dels ecosistemes terrestres | enciclopedia.cat». Història Natural dels Països Catalans. Grup Enciclopèddia. [Consulta: 11 desembre 2022].
# FJAAK

FJAAK és un duet de música techno de Berlín format per Felix Wagner i Aaron Röbig. FJAAK es va formar el 2009 al districte berlinès de Spandau inicialment per Felix Wagner, Johannes Wagner, Aaron Röbig i Kevin Kozicki. El nom FJAAK està format per les inicials dels quatre noms.

## Trajectòria

A l'edat de 16 anys, Kevin Kozicki va fer el seu debut al club berlinès Rekorder punxant pistes d'altres artistes. En rebre una resposta positiva per part del públic, la sala el va tornar a programar la setmana següent. Aquesta vegada, però, amb Felix Wagner i Aaron Röbig, per a qui també va ser la primera actuació en directe. Johannes Wagner va abandonar el grup durant l'Abitur.
De formació musical clàssica i aficionats als videojocs, quan van conèixer el programa musical Ableton Live van quedar fascinats per les possibilitats que oferia i van començar a experimentar amb la producció musical. De seguida es van adonar que els agradava la producció basada en el maquinari, per la qual cosa van començar a treballar amb samplers i caixes de ritmes i a actuar en festes privades i raves de Spandau i voltants.
El trio va començar a publicar música pròpia el 2012. Els seus primers treballs van ser publicats per Baalsaal Music, el segell discogràfic de Fritz Kalkbrenner en aquell moment. Es van mudar a un pis compartit a Prenzlauer Berg, on van instal·lar-hi un estudi de gravació. Kozicki va decidir estudiar enginyeria industrial, mentre que Röbig i Wagner van començar a estudiar enginyeria de so. El 2013 van actuar per primera vegada al club Berghain de Berlín, un dels clubs de techno més prestigiosos del món, fet que va marcar l'inici de la seva carrera. L'estiu següent van ser fitxats pel segell 50 Weapons del duo de techno berlinès Modeselektor. El gener de 2019 es va anunciar que Kevin Kozicki havia deixat FJAAK i que des de llavors aquest treballava com a duo.

## Discografia
### Àlbums

* 2017: FJAAK
* 2018: Havel
* 2024: FJAAK The System

### Senzills i EP

* 2012: Introduction EP
* 2013: Mind Games EP
* 2014: Don’t Leave Me / Plan A
* 2014: Attack / The Wind
* 2015: Oben / Unten
* 2015: Super Smash / Oblivion (amb Rødhåd)
* 2015: Gewerbe 15 / Rush
* 2016: Wolves
* 2018: Drugs EP
* 2018: FJAAK 002
* 2018: FJAAK 003
* 2019: Duz It
* 2019: Force of Pleasure / Turn it Up
* 2019: FJAAK 005
* 2020: VA - Rifts / Claus Schöning / FJAAK
* 2020: FJAAK 006
* 2020: Stay The F*** Home Inside
* 2020: SYS01
* 2020: FJAAK 007

## Referències

* ↑ «Der Beat der Rieselfelder» (en alemany). [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ «FJAAK sind so ziemlich das Unterhaltsamste, was Techno gerade passieren kann» (en alemany). [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ Renner, Viktoria. «FJAAK – seht das SPANDAU TECHNO BALLET in Aktion» (en alemany), 21-04-2017. [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ Dobenecker, Florian. «„Fjaak ist Norwegisch und heißt so viel wie Dreier“» (en alemany), 20-03-2016. [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ «Willkommen in der Wohngemeinschaft» (en alemany). [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ «FJAAK-Trennung: Aus dem Trio wird ein Duo» (en alemany), 30-01-2019. [Consulta: 7 desembre 2020].
# Fibrocartílag

El fibrocartílag és una varietat de teixit cartilaginós, que es diferencia del hialí en:
Totes aquestes característiques li confereixen una major resistència a la compressió.

## Referències

* ↑ «fibrocartílag | enciclopèdia.cat». [Consulta: 10 setembre 2018].
# Andrea Ehrig-Mitscherlich

Andrea Ehrig-Mitscherlich, també coneguda amb el nom d'Andrea Mitscherlich, Andrea Schöne o Andrea Ehrig, (Dresden, República Democràtica Alemanya 1960) és una patinadora de velocitat sobre gel alemanya, ja retirada, que destacà entre les dècades del 1970 i 1980.

## Biografia

Va néixer l'1 de desembre de 1960 a la ciutat de Dresden, població situada a l'estat de Saxònia, i que en aquells moments formava part de la República Democràtica Alemanya (RDA) i que avui en dia forma part d'Alemanya. Estigué casada amb el també patinador Andreas Ehrig.

## Carrera esportiva

Als 15 anys va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1976 realitzats a Innsbruck (Àustria), on va aconseguir la medalla de plata en la prova dels 3.000 m. i va finalitzar desena en la prova dels 1.500 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1980 realitzats a Lake Placid (Estats Units) va finalitzar quarta en la prova dels 3.000 m. i sisena en la dels 1.500 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1984 realitzats a Sarajevo (Iugoslàvia aconseguí tres medalles olímpiques: la medalla d'or en els 3.000 m. i dues medalles de plata en els 1.000 i 1.500 metres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1988 realitzats a Calgary (Canadà) aconseguí tres noves medalles: dues medalles de plata en les proves de 3.000 i 5.000 metres, i una medalla de bronze en la prova dels 1.500 metres, a més de finalitzar quarta en la prova dels 1.000 m. i desena en la dels 500 metres.
Al llarg de la seva carrera aconseguí cinc vegades el Campionat Europeu de patinatge de velocitat (1983 i 1985-1988) i dues vegades el Campionat del Món de la mateixa especialitat (1983 i 1985), a més de quatre segons llocs en aquesta última competició.
Entre 1983 i 1987 va establir 10 rècords mundials en proves dels 1.500 als 10.000 metres.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Andrea Ehrig-Schöne-Mitscherlich». [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ «List of medalwinners in the European allround championships for women at www.isu.org». Arxivat de l'original el 30 setembre 2007. [Consulta: 4 maig 2010].
* ↑ List of edalwinners at the World allround championships Arxivat 25 February 2009 a Wayback Machine. at www.isu.org
* ↑ Andrea Ehrig-Mitscherlich. SpeedSkatingNews.info

## Enllaços externs

* (alemany) www.speedskatingnews.info - Andrea Ehrig-Mitscherlich
# Creu de terme del Monestir de Montserrat

La Creu de terme del Monestir de Montserrat és una creu de terme situada a la plaça de Santa Maria del Monestir de Montserrat, a la muntanya de Montserrat, al terme municipal de Monistrol de Montserrat (el Bages). Està catalogada com a Bé cultural d'interès nacional.

## Història

La creu original, del segle XVI, es guarda a l’interior del monestir per resguardar-la de l'erosió a la intempèrie. La creu de la plaça és una reproducció feta per l'escultor Lluís Cera, que amb motiu de la remodelació de les places fetes entre 2002 i 2004 va ser desmuntada una altra vegada i tornada a muntar uns pocs metres més amunt en un nivell superior. En alguns casos, com aquest, les creus assenyalaven el punt d'arribada d'un camí.

## Descripció

És una creu de pedra de 147 x 75 cm (nus i creu) situada damunt una columna octogonal. A l'anvers hi ha la representació de la crucifixió, amb quatre caps d'àngel, i al revers la Mare de Déu amb el Nen i la serra, acompanyada de quatre àngels amb arpes als braços. El nus també és ornamentat, és octogonal i repeteix per dues vegades, al davant i al darrere, l’escut de Montserrat amb la muntanya i la serra. Entre aquest motiu heràldic hi ha dues ternes de sants encapçalades una per Sant Pere i una altra per Sant Pau. Al costat de Sant Pau veiem Sant Mateu i al seu costat, Sant Jaume de Galícia vestit de pelegrí. La terna inversa està constituïda per Sant Pere, Santa Llúcia amb la palma i la plata amb els ulls i Sant Joan Baptista amb el tors despullat i portant un bàcul cruciforme.

## Referències

* 1 2 3 «Creu gòtica». Mapes de Patrimoni. Diputació de Barcelona.
* 1 2 «Creu de terme gòtica de Montserrat». Festa Catalunya.
# Caminada popular de Gósol

La caminada popular de Gósol es realitza anualment, el tercer diumenge del mes de juliol. La primera edició va celebrar-se el 1988, amb l'objectiu de recaptar fons per a la conservació del Castell i el casc antic de Gósol, i per donar a conèixer la vall.
El recorregut va canviant edició rere edició, però es tracta sempre d'una ruta circular amb sortida i arribada al poble. A mig camí, l'organització ofereix un esmorzar amb embotit típic de la comarca del Berguedà. Els organitzadors de la caminada destinen els diners recaptats en la inscripció a la recuperació i manteniment dels antics camins i fonts que històricament havien estat utilitzats per la gent del municipi.

## Referències

* ↑ «Gósol». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 octubre 2024].
* 1 2 «La 31a caminada de Gósol aplega 849 participants». Nació Digital, 19-07-2018. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «Caminada Popular de Gòsol» (pòdcast). Més que esport. RNE, 19-07-2024. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «7ª Caminada Popular de la Vall de Gósol» ( PDF). Talaia, 7-1994, pàg. 46-48.

## Enllaços externs

* Caminada popular de Gósol
# Campeones Cup

La Campeones Cup és una competició anual nord-americana de futbol on s'enfronten a partit únic els campions de la Supercopa mexicana de futbol (Campeón de Campeones) de la Liga MX de Mèxic i el campió de la Copa MLS de la Major League Soccer al Canadà i els Estats Units.
Va ser creada l'any 2018. S'acostuma a disputar al voltant dels mesos de novembre i desembre. Tradicionalment el partit es disputa al camp del club de la MLS.
Amb anterioritat els clubs d'ambdues lligues es classificaven per a la SuperLiga nord-americana, que es disputà entre 2007 i 2010, i també competeixen a la CONCACAF Champions League.
Resum dels principals campionats de la CONCACAF de clubs:
Continentals :
| Campionat de la CCCF (1959-1961) Lliga/Copa de Campions (1962-avui) Recopa de la CONCACAF (1991-1998) Copa Gegants de la CONCACAF (2001) |||
| Amèrica del Nord | Amèrica Central | Carib |
| Superlliga Nord-americana (2007-2010) Campeones Cup (2018-avui) Leagues Cup (2019-avui) | Copa Interclubs UNCAF (1971-2007) Lliga de la CONCACAF (2017-2022) Copa Centreamericana (2023-avui) | Campionat de clubs CFU (1997-2022) Caribbean Club Shield (2018-avui) Copa del Carib (2023-avui) |

## Historial

| Any | Campió | Resultat | Finalista | Seu | Assistència |
| 2018 | UANL | 3–1 | Toronto FC | BMO Field, Toronto, Ontario | 14.823 |
| 2019 | Atlanta United FC | 3–2 | América | Mercedes-Benz Stadium, Atlanta, Georgia | 40.128 |
| 2020 | Cancel·lat, Seattle Sounders FC vs N/A | Cancel·lat, Seattle Sounders FC vs N/A | Cancel·lat, Seattle Sounders FC vs N/A | CenturyLink Field, Seattle, Washington | — |
| 2021 | Columbus Crew | 2–0 | Cruz Azul | Lower.com Field, Columbus, Ohio | 18.026 |
| 2022 | New York City FC | 2–0 | Atlas | Yankee Stadium, Nova York, Nova York | 24.823 |
| 2023 | UANL | 0–0 (4-2 p) | Los Angeles FC | BMO Stadium, Los Angeles, Califòrnia | 20.605 |
| 2024 | América | 1–1 (5-4 p) | Columbus Crew | Lower.com Field, Columbus, Ohio | 20.198 |
* ↑ Cancel·lat per la pandèmia de la COVID-19. Seattle Sounders FC era el primer finalista però la competició mexicana no es va disputar.

## Palmarès

| Club | Victòries | Derrotes | Participacions |
| UANL | 2 | 0 | 2018, 2023 |
| Columbus Crew | 1 | 1 | 2021, 2024 |
| América | 1 | 1 | 2019, 2024 |
| Atlanta United FC | 1 | 0 | 2019 |
| New York City FC | 1 | 0 | 2022 |
| Toronto FC | 0 | 1 | 2018 |
| Cruz Azul | 0 | 1 | 2021 |
| Atlas | 0 | 1 | 2022 |
| Los Angeles FC | 0 | 1 | 2023 |

## Referències

* ↑ Major League Soccer (March 13, 2018). "Major League Soccer and Liga MX Fuel Rivalry with New Partnership". Nota de premsa.
* ↑ Peterson, Anne M. «Toronto FC to host first Campeones Cup as MLS, Mexico's Liga MX form partnership». Toronto Star. Associated Press, 13-03-2018.
* ↑ Major League Soccer (May 19, 2020). "MLS All-Star Game, Leagues Cup and Campeones Cup canceled for 2020". Nota de premsa.
# Camperol bru

El camperol bru (Cincloramphus cruralis) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). Es troba a la major part d'Austràlia. Els seus hàbitats principals són els matollars i herbassars secs tropicals i subtropicals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Camperol bru». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 14 agost 2023 (català)
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 604. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Brown Songlark. Cincloramphus cruralis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 14 agost 2023].