OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Estapoll

Francesc Estapoll (Palma, Mallorca, 1641 - Maó, 19 d'abril de 1718) fou un franciscà, catedràtic de filosofia escotista i regent d'estudis de la Universitat Lul·liana de Mallorca.
Amb quinze anys vestí l'hàbit franciscà al Convent de Sant Francesc d'Assís de la seva ciutat natal. Després que el 1692 fos designat catedràtic de Prima -càrrec que conservà fins a 1702- i el 1693 es gradués com a catedràtic de Teologia, va exercir com a professor a la Universitat Lul·liana de Mallorca i fou seguidor del pensament escotista. Durant alguns anys també fou regent d'estudis. Com a conseqüència dels seus grans coneixements i en reconeixement dels serveis prestats a l'Orde, el Pare General el nomenà lector jubilat amb la dignitat de Pare de província. També fou qualificador del Sant Ofici. El 1718 moria al Convent de Maó. Entre la seva obra es troben, inèdits, diversos tractats filosòfics en llatí.

## Referències

* 1 2 «.xml Francesc Estapoll». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 19 agost 2018].
* 1 2 3 Díaz Díaz, Gonzalo. «Estapoll, Francisco». A: Hombres y documentos de la filosofía española. Editorial CSIC, 1988, p. 80–81. ISBN 978-84-00-06703-8 [Consulta: 19 agost 2018].
* ↑ Ramis Barceló, Rafael «Las cátedras escotistas de la Universidad Luliana y Literaria de Mallorca (1692-1824)». Archivum Franciscanum Historicum, Vol. 108, Núm. 1-2, 2015, pàg. 301-318. ISSN: 0004-0665 [Consulta: 19 agost 2018].
* ↑ Garau, Francisco. La Fe triunfante en Quatro autos: Celebrados en Mallorca Por El Santo Oficio ..., 1691, p. 114 [Consulta: 19 agost 2018].
# Bab al-Jabiya

Bab al-Jabiya (àrab: بَابُ الْجَابِيَّةِ, Bāb al-Jābiyya, ‘Porta de l'Abeurador’) és una de les set portes de la ciutat antiga de Damasc, capital de Síria. Durant l'època romana, la porta estava dedicada a Mart. Bab al-Jabiya era l'entrada principal del costat oest de la ciutat. La porta s'obre al mercat de Medhat Pasha, que és a la meitat occidental moderna del carrer anomenat recte, la reminiscència del decumanus romà, que encara avui la connecta amb la porta oriental, anomenada Bab Xarqi. El nom modern de la porta data del període omeia i prové de lloc anomenat al-Jàbiya, als Alts del Golan, aleshores la capital dels gassànides, aliats de l'Imperi Romà.

## Història

Durant l'època romana la porta era una típica porta tripartida amb tres accessos; una porta central per a vehicles rodats, flanquejada per dues entrades per a vianants. A prop de la porta hi ha el temple romà de Júpiter i el Teatre d'Herodes el Gran (actual Bait al-Aqqad).
Damasc va ser conquerida pels musulmans a l'era de Rashidu. Durant el setge de Damasc, el general musulmà Abu Ubayda ibn al-Jarrah, va entrar pacíficament a Damasc per aquesta porta el 18 de setembre de 634. Es va trobar amb les forces de Khàlid ibn al-Walid, que havien entrat a la ciutat per força des del Bab Xarqi, a mig camí del carrer recte, prop de l'actual catedral mariamita de Damasc. Sota el domini musulmà, la porta estava parcialment bloquejada excepte per una petita obertura per a vianants. Va ser reconstruïda durant el regnat de Nur ad-Din Zengi, i hi van anotar la data: el 567 de l'Hègira (1171-1172 dC). Altres inscripcions revelen que va ser renovat de nou sota el sultà aiúbida al-Màlik al-Muàddham, i de nou sota els mamelucs el 687 de l'Hègira (1288-1289 dC).

## Referències

* ↑ Wallace i Williams, 1998, p. 163.
* ↑ VVAA, 2002, p. 102.
* 1 2 «باب الجابية في دمشق» (en àrab). Discover Syria. [Consulta: 24 novembre 2023].
* ↑ Burns, 2005, p. 99.

## Bibliografia

* Burns, Ross. Damascus: A History (en anglès). Routledge, 2005. ISBN 0-415-27105-3.
* VVAA. Toponymy (en anglès). vol. 21. Dumbarton Oaks, 2002. ISBN 0-88402-284-6.
* Wallace, Richard; Williams, Wynne. The Three Worlds of Paul of Tarsus (en anglès). Routledge, 1998. ISBN 0-415-13592-3.

## Enllaços externs

* Les portes de la ciutat vella de Damasc. (anglès)
# Denisse Fajardo

Denise Fajardo García (Lima, 1 de juliol de 1964) és una exjugadora de voleibol peruana. Competí a tres Jocs Olímpics (1980, 1984, 1988) i aconseguí la medalla d'argent als Jocs Olímpics de Seúl 1988.
Recepcionista-atacant, jugà a la Divisió Superior Nacional de Voleibol peruana amb la Universitat San Martín (1982-86 i 1988-89), Alianza Lima (1991-93), acosenguint dues Lligues, i Club Sipesa Juventus (1994-96), amb el qual es proclamà campiona Sud-americana de clubs (1995). També competí a la Lliga italiana amb el Yoghi Ancona (1986-1992), amb el qual guanyà una Copa CEV (1988), i Florens Castellana Grotte (1992-94)
Internacional amb la selecció peruana de voleibol en categories inferiors, es proclamà subcampiona del Món sub-21 (1981). Amb la selecció absoluta competí entre 1980 i 1993, amb la que aconseguí la majoria dels èxits del combinat nacional. Feu el seu debut internacional als Jocs Olímpics de Moscou 1980, finalitzant en sisena posició, i també participà als Jocs Olímpics de Los Angeles 1984 (4a posició) i Seúl 1988 (medalla d'argent). Disputà també dos campionats del Món, on guanyà una medalla d'argent (1982, essent escollida millor rematadora del torneig), i una de bronze (1986). A nivell continental, aconseguí un subcampionat (1987) i dues medalles de bronze (1983, 1991) als Jocs Panamericans i es proclamà campiona Sud-Americana en quatre ocasions (1983, 1985, 1987, escollida MVP del torneig, 1989).

## Palmarès
### Clubs

* 1 CEV Challenge Cup femenina (1988)
* 2 Lligues peruanes de voleibol femenina (1991-92, 1992-93)

### Selecció peruana

* 1 medalla d'argent als Jocs Olímpics de Seúl 1988
* 1 medalla d'argent als Campionats del Món de voleibol femení (1982)
* 1 medalla de bronze als Campionats del Món de voleibol femení (1986)
* 1 medalla d'argent als Jocs Panamericans (1987)
* 2 medalles de bronze als Jocs Panamericans (1983, 1991)
* 4 medalles d'or als Campionats Sud-americans de voleibol femení (1983, 1985, 1987, 1989)
* 2 medalles d'argent als Campionats Sud-americans de voleibol femení (1981, 1991)

## Referències

* ↑ Núñez, Ana «Día contra el Cáncer de Mama: Denisse Fajardo y la fortaleza que no dejó que el cáncer le robe la vida» (en castellà). El Comercio, 19-10-2018. ISSN: 1605-3052 [Consulta: 26 juliol 2024].
* 1 2 Bargueño, Pablo. «"Spasibo", Perú: 30 años de la plata olímpica en voleibol» (en castellà). As, 12-04-2018. [Consulta: 25 juliol 2024].
* ↑ Fernández, Francisco José. «Juventus Sipesa, el más orgulloso» (en castellà). El Tiempo, 10-04-1995. [Consulta: 26 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Denisse Fajardo - Volleybox
* Fitxa de Denisse Fajardo - Lega Volley Femminile
# Eleccions al Parlament Europeu de 1984 (Alemanya Occidental)

Les eleccions al Parlament Europeu de 1984 a Alemanya Occidental van ser les eleccions celebrades el 17 de juny per a escollir als 81 eurodiputats alemanys per a la II legislatura del Parlament Europeu. D'aquests diputats, 78 s'escollien amb sufragi directe i 3 d'ells per part de la Cambra de Diputats de Berlín, per l'estatus especial de Berlín Occidental.
Es van presentar un total de 14 candidatures, 7 d'aquestes noves, però cap va obtenir representació. Els eurodiputats van ser repartits entre la Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya, el Partit Socialdemòcrata d'Alemanya, la Unió Social Cristiana de Baviera i Els Verds, quedant el Partit Liberal Demòcrata fora del Parlament Europeu.

## Resultats

La Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya i la Unió Social Cristiana de Baviera van guanyar les eleccions amb 11,4 milions de vots i un 45,95% enfront del Partit Socialdemòcrata d'Alemanya que va aconseguir 9,3 milions de vots i un 37,41%. Els Verds van aconseguir entrar per primera vegada al Parlament Europeu amb 7 escons, mentre els liberals del Partit Democràtic Lliure van perdre els 4 escons aconseguits a les eleccions del 1979.
Berlín Occidental, tal com va passar l'any 1979 i a causa del seu estatus especial, no podia participar de les eleccions. Si bé, el govern de la ciutat va elegir directament tres diputats: 2 de la Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya i 1 del Partit Socialdemòcrata d'Alemanya.
| Candidatura | Facció europea | Sufragis | Sufragis | Escons | Escons |
| Candidatura | Facció europea | Vots | % | Dip. | Dif. |
| Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya (CDU) | PPE | 9.308.411 | 37,46% | 32 | |
| Partit Socialdemòcrata d'Alemanya (SPD) | UPSCE | 9.296.417 | 37,41% | 32 | ▼ 2 |
| Unió Social Cristiana de Baviera (CSU) | PPE | 2.109.130 | 8,49% | 7 | ▼ 1 |
| Els Verds (GRÜNE) | | 2.025.972 | 8,15% | 7 | ▲ 7 |
| Partit Democràtic Lliure | LDE | 1.192.624 | 4,80% | | ▼ 4 |
| La llista de la Pau | | 313.108 | 1,26% | | |
| Partit Nacional Democràtic d'Alemanya | | 198.633 | 0,80% | | |
| Partit de les Dones | | 94.463 | 0,38% | | |
| Centre | | 93.921 | 0,38% | | |
| Partit Democràtic Ecològic | | 77.026 | 0,31% | | |
| Ciutadans Madurs | | 52.753 | 0,21% | | |
| Partit Federal Europeu - Partit Europa | | 34.500 | 0,14% | | |
| Partit Europeu dels Treballadors | | 30.874 | 0,12% | | |
| Partit de Baviera | | 23.539 | 0,09% | | |
| Vots a candidatures | Vots a candidatures | 24.851.371 | 98,47% | 78 | |
| Vots nuls o no vàlids | Vots nuls o no vàlids | 387.383 | 1,53% | Bundesamt | Bundesamt |
| Vots emesos | Vots emesos | 25.238.754 | 56,80% | Bundesamt | Bundesamt |
| Cens total | Cens total | 44.465.989 | | Bundesamt | Bundesamt |

## Referències

* ↑ «Decissió 83/285» (en anglès). Consell de la Unió Europea, 02-06-1983. [Consulta: 9 setembre 2024].
* ↑ The Bulletin (en anglès). Oficina de Premsa i Informació del Govern Federal, 1979, p. 1-3.
* 1 2 «Eleccions al Parlament Europeu de 1984» (en anglès). Bundesamt. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ «Alemanya des de 1945. Eleccions al Parlament Europeu. Berlín Oest» (en alemany). Wahlen in Deutschland. [Consulta: 13 juliol 2024].
# Front d'Alliberament Europeu

El Front d'Alliberament Europeu o European Liberation Front (ELF) va ser un grup nacionalista paneuropeu i neonazi que es va separar del Moviment de la Unió feixista d'⁣Oswald Mosley el 1948. El seu fundador va ser Francis Parker Yockey, al costat de Guy Chesham i John Anthony Gannon. Va publicar un manifest anomenat The Proclamation of London, escrit per Yockey. I va durar fins a l'any 1954. Assoliria un màxim de 150 membres.
El comportament dominant d'en Yockey dient-li a Guy Chesham que deixés la seva dona, en paraules de Yockey "que deixés la gossa", i que el seguís a Bohèmia li va costar el suport de Chesham.
Peter Huxley-Blythe va ser l'únic membre notable de l'organització, que va haver de suspendre la seva participació en l'organització a causa de ser reclutat a la Guerra de Corea.
L'organització publicaria un pamflet titulat The Proclamation of London.
En algun moment després hi va haver breument una nova organització, que portava el mateix nom i que Christian Bouchet va crear inspirant-s'hi.

## Referències

* ↑ The Post-War Anglo-American Far Right : A special relationship of hate, 2014. ISBN 978-1-137-39621-1. OCLC 890161379.
* ↑ Coogan, 2002, p. 174.
* 1 2 Encyclopedia of White Power : A sourcebook on the radical racist right. Walnut Creek: AltaMira Press, 2000. ISBN 0-7425-0340-2. OCLC 42889808.
* ↑ Lee, Martin A. The Beast Reawakens. New York: Routledge, 2011. ISBN 978-0-203-95029-6. OCLC 1086431548.
* ↑ Coogan, 2002.
* ↑ Coogan, 2002, p. 175.
* 1 2 3 Coogan, 2002, p. 176.
* ↑ Coogan, 2002, p. 620.

## Bibliografia

* Coogan, Kevin. Dreamer of the Day: Francis Parker Yockey and the Postwar Fascist International (en anglès). Autonomedia, 1999. ISBN 978-1-57027-039-0.
* Coogan, Kevin «Lost Imperium: the European Liberation Front (1949-54)». Patterns of Prejudice, vol. 36, 3, 2002, pàg. 9–23. DOI: 10.1080/003132202128811466. ISSN: 0031-322X.
* SPLC: Third Position On The Web
# Baby Assassins

Baby Assassins (japonès: ベイビーわるきゅーれ) és una pel·lícula japonesa dirigida per Yugo Sakamoto estrenada el 30 de juliol de 2021. S'ha doblat i subtitulat al català.
Una seqüela, titulada Baby Assassins: 2 Babies, es va publicar el 24 de març de 2023.

## Sinopsi

La Chisato i la Mahilo estan a punt de graduar-se, però no són dues alumnes corrents. En realitat, es guanyen la vida com a assassines. L'associació per a la que treballen ordena que comparteixin habitació.

## Referències

* ↑ «阪元裕吾の新作は女子高生殺し屋コンビの社会勉強描く「ベイビーわるきゅーれ」». 映画ナタリー, 2021年5月6日. [Consulta: 2021年5月6日].
* ↑ «話題の女優・髙石あかりが『ベイビーわるきゅーれ』で映画初主演「メイドの自己紹介は本気で考えたって知ってほしい（笑）」 - エンタメ - ニュース». 週プレNEWS［週刊プレイボーイのニュースサイト］, 30-07-2021. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «Baby Assassins». Goita què fan, ara!. [Consulta: 14 juliol 2023].
* ↑ Baby Assassins a la Base de dades de cinema en català
# Dennis González Boneu

Dennis González Boneu (Rubí, 11 de maig de 2004) és un esportista català que competeix en natació sincronitzada. Va guanyar tres medalles al Campionat Mundial de Natació de 2023 i dues medalles als Jocs Europeus de Cracòvia de 2023.
És el primer campió mundial de la història en la modalitat de solo lliure en categoria masculina.

## Palmarès internacional

Campionat del Món :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2023 | Fukuoka (Japó) | 1 | Solo lliure |
| 2023 | Fukuoka (Japó) | 2 | Duo tècnic mixt |
| 2023 | Fukuoka (Japó) | 3 | Duo lliure mixt |
| Jocs Europeus ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2023 | Oświęcim (Polònia) | 1 | Duo lliure mixt |
| 2023 | Oświęcim (Polònia) | 2 | Duo tècnic mixt |

## Referències

* ↑ Agustí, X. «Dennis González signa l'or en el solo lliure del mundial». [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ esport3. «Plata per als catalans Emma García i Dennis González als European Games de Cracòvia», 22-06-2023. [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ Compañón, Aitor. «Dennis González: "És un honor ser el primer campió mundial de solo lliure"», 27-07-2023. [Consulta: 2 agost 2023].
# Eleccions al Parlament Europeu de 1984 (Grècia)

Les eleccions al Parlament Europeu de 1984 a Grècia van ser les eleccions celebrades el 17 de juny per a escollir als 24 eurodiputats grecs per a la II legislatura del Parlament Europeu. Fou la segona vegada que Grècia votava a les eleccions europees i la primera que ho feia conjuntament amb la resta d'estats membre de la Comunitat Econòmica Europea.
Les eleccions van arribar al 77% de participació, 1,3 punts inferiors a les eleccions de 1981, i van ser guanyades, de nou, pel Moviment Socialista Panhel·lènic.

## Resultats

El Moviment Socialista Panhel·lènic va tornar a guanyar les eleccions, com el 1981, creixent fins al 41,5% dels vots i 10 eurodiputats. Si bé, Nova Democràcia va ser el partit que més va pujar, més de 6 punts, fins al 38,05% i els 9 escons, un més que el 1981. El Partit Comunista de Grècia i el Partit Comunista de Grècia (Interior) van mantenir la seva força, el partit d'extrema dreta Unió Política Nacional va aconseguir entrar al Parlament Europeu i el Partit del Socialisme Democràtic va perdre el seu únic diputat europeu.
| Candidatura | Facció europea | Sufragis | Sufragis | Escons | Escons |
| Candidatura | Facció europea | Vots | % | Dip. | Dif. |
| Moviment Socialista Panhel·lènic (PASOK) | UPSCE | 2.476.491 | 41,58% | 10 | |
| Nova Democràcia (ND) | PPE | 2.266.568 | 38,05% | 9 | ▲1 |
| Partit Comunista de Grècia (ΚΚΕ) | | 693.304 | 11,64% | 3 | |
| Partit Comunista de Grècia (Interior) (KKE–E) | | 203.813 | 3,42% | 1 | |
| Unió Política Nacional | | 136.642 | 2,29% | 1 | |
| Partit del Socialisme Democràtic (KODISO) | | 47.389 | 0,80% | | ▼1 |
| Democràcia Cristiana (KD) | | 26.735 | 0,45% | | |
| Partit Liberal (KF) | | 20.908 | 0,35% | | |
| Moviment Comunista Revolucionari de Grècia (EKKE) | | 17.789 | 0,30% | | |
| Unió del Centre Democràtic (EDIK) | | 16.848 | 0,28% | | |
| Partit Socialista Combatent de Grècia (ASKE) | | 10.389 | 0,18% | | |
| Vots a candidatures | Vots a candidatures | 5.956.060 | 99,07% | 24 | |
| Vots nuls o no vàlids | Vots nuls o no vàlids | 55.756 | 0,93% | Ikaria | Ikaria |
| Vots emesos | Vots emesos | 6.011.816 | 77,17% | Ikaria | Ikaria |
| Cens total | Cens total | 7.790.309 | | Ikaria | Ikaria |

## Referències

* ↑ «Decissió 83/285» (en anglès). Consell de la Unió Europea, 02-06-1983. [Consulta: 9 setembre 2024].
* 1 2 «Dades electorals detallades de les Eleccions al Parlament Europeu 1984». ARGOS. [Consulta: 15 setembre 2024].
* 1 2 «Eleccions europees de 1984: les primeres eleccions celebrades simultàniament a tota la CEE d'aleshores» (en grec). Ikaria News, 17-06-1985. [Consulta: 15 setembre 2024].
# Armin Hary

Armin Hary (Quierschied, Saarland, 22 de març de 1937) és un atleta alemany, ja retirat, que va competir en proves de velocitat.
L'any 1960 esdevingué el primer atleta no estatunidenc en guanyar una medalla d'or en la prova de 100 metres llisos des de 1928. El 1958 ja havia estat campió dels 100 metres al Campionat d'Europa. Hary també guanyà la medalla d'or en els relleus 4x100 en ambdues competicions.
El 21 de juny de 1960, a Zuric, es convertí en el primer home a córrer els 100 metres en 10 segons, que fou nou rècord mundial. El rècord va ser igualat tres setmanes després pel canadenc Harry Jerome, però no va ser fins al 20 de juny de 1968, vuit anys més tard, que Roger Bambuck l'igualés com a rècord europeu. No va ser fins al 24 de setembre de 1988 quan el britànic Linford Christie millorà el temps en córrer els 100 metres en un temps de 9.97".
El 1980 va ser condemnat a 18 mesos de presó per abusar de la seva posició de comerciant i defraudar l'Església Catòlica amb 3,2 milions de marcs alemanys. L'any 2000 va ser seleccionat com a corredor del mil·lenni d'Alemanya. El 2011 va ser inclòs al Saló de la Fama de l'Esport alemany.

## Millors temps

* 100 metres. 10.0" (1960)
* 200 metres. 20.9" (1958)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Armin Hary». [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ «Les premiers records européens du 100 m» (en anglès). [Consulta: 8 maig009].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 5 novembre 2023].

## Enllaços externs

* (alemany) Perfil a leichtathletik.de Arxivat 2005-11-30 a Wayback Machine.
* (alemany) Perfil a aha-f.de Arxivat 2016-05-19 a Wayback Machine.
# Causses

Els Causses (nom occità adoptat també en francès) són altiplans calcaris que s'estenen al sud del Massís Central, del Llemosí a les Cevenes seguint un eix d'est a oest. Es caracteritzen per l'absència d'aigua superficial, a causa de la permeabilitat de la roca calcària, i tenen una vegetació característica. L'etimologia de causses està relacionada amb cauç (forma occitana de calç).
Es distingeix els Grands Causses a l'est, alts i isolats, i els Causses de Carcin a l'oest molt més accessibles i d'altitud mitjana:
La natura calcària de la roca ha donat llocs a importants fenòmens de carstificació, amb llocs convertits en atracció turística com ara:
* L'avenc Armand sota el Causse Mejan. Té una galeria de 60x100 m amb una alçada de 45 m, on es diu que hi podria cabre la catedral de Notre Dame, i estalactites de fins a 25 metres d'alt. Va ser descobert el 1897 per Lois Armand.
* La cova de Dargilan, sota el Causse Negre. Descoberta el 1888, té sales amb estalactites perlades, una columna de 20 m, i draperies de calcita de 100 metres de llarg 40 d'alt.
* Lo Clapàs Vièlh ("el claper vell" en català, Chaos de Montpellier-le-Vieux en francès confusió amb la denominació tradicional Lo Clapàs del centre antic de Montpeller), al Causse Negre, una formació rocallosa de 120 hectàrees que inclou circs, arcs naturals i roques de formes curioses.
* El claper de Nimes lo Vielh, menys espectacular, al Causse Mejan.
No són aliens als fenòmens càrstics els profunds engorjats que separen sovint els causses entre ells, com ara les gorges del Tarn entre el Causse de Sauvatèrra i el Causse Mejan.
Bona part dels Causes es troben protegits als parc regionals dels Causes de Carcí i dels Grans Causes, i al Parc Nacional de les Cevenes, que inclou l'extrem oriental dels Grans Causes.
* Bosc d'estalagmites a l'avenc Armand.
* L'arc natural conegut com a Porta de Micenes, a lo Clapàs Vielh.
* El causse de Méjean a la fi de l'estiu

## Referències

* ↑ Web de l'Avenc Armand Arxivat 2008-08-15 a Wayback Machine.(francès) (anglès) (castellà)
* 1 2 3 Via Michelin
* 1 2 Languedoc Roussillon, dins la sèrie Le Guide Vert. Paris, 2007. Ed. Michelin. (francès)

## Vegeu també

* Causses i Cevenes
* Parc nacional de les Cevenes
* Parc natural regional dels Grands Causses
# Actinidia chinensis

Actinidia chinensis (actinídia de la Xina) és un arbre fruiter i una planta medicinal nativa de la Xina
En el seu hàbitat natural Actinidia chinensis creix en grups entre les rouredes de (p.e. Quercus aquifolioides, Quercus oxyodon, Quercus lamellosa), i en boscos secundaris. A. chinensis prefereix el pendents i també creix en les rambles.
Els fruits, de la mida d'una nou, són comestibles. Va ser el primer kiwi que es va cultivar a Nova Zelanda però va ser substituït després per l'espècie Actinidia deliciosa, que és el kiwi comercialitzat actualment.

## Referències

* ↑ Actinidia chinensis (TSN 506775) al web del Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. (anglès)
* ↑ Actinidia chinensis a USDA PLANTS Database
* ↑ «Actinidia chinensis». Plants For A Future. Arxivat de l'original el 2008-10-07. [Consulta: 10 febrer 2013].

## Vegeu també

* Kiwi
# Charles Schlee

Charles Wilhelm Daniel Schlee (Copenhaguen, Dinamarca, 21 de juliol de 1873 – Cambridge, Estats Units, 5 de gener de 1947) va ser un ciclista estatunidenc que va córrer entre 1902 i 1911.
El seu principal èxit esportiu l'aconseguí als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904 en què guanyà la medalla d'or a la prova de 5 milles, per davant del seu compatriota George E. Wiley. En aquests mateixos Jocs disputà cinc proves més del programa de ciclisme.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Charles Schlee». [Consulta: 28 juliol 2024].
# Eleccions al Parlament Europeu de 2019 (Grècia)

Les eleccions al Parlament Europeu es van celebrar a Grècia el 26 de maig de 2019 per escollir els 21 membres del Parlament Europeu. Les eleccions es van celebrar paral·lelament a la primera volta de les eleccions al govern local i regional, la qual cosa va suposar una gran derrota per al partit governant Syriza i va fer que el primer ministre Alexis Tsipras avancés les eleccions parlamentàries programades per al 7 de juliol de 2019.

## Resultats

| | Nova Democràcia (ND) | 1,873,080 | 33.12 | 8 / 21 | 3 |
| | Coalició de l'Esquerra Radical (SYRIZA) | 1,343,816 | 23.75 | 6 / 21 | = |
| | Moviment pel Canvi (KINAL) | 436,726 | 7.72 | 2 / 21 | = |
| | Partit Comunista de Grècia (KKE) | 302,603 | 5.35 | 2 / 21 | = |
| | Alba Daurada (XA) | 275,734 | 4.87 | 2 / 21 | 1 |
| | Solució Grega (Elliniki Lisi) | 236,347 | 4.18 | 1 / 21 | Nou |
| Front Europeu de la Desobediència Realista (MeRA25) | Front Europeu de la Desobediència Realista (MeRA25) | 169,635 | 3.00 | 0 | Nou |
| Curs de Llibertat (Plefsi Eleftherias) | Curs de Llibertat (Plefsi Eleftherias) | 90,927 | 1.61 | 0 | Nou |
| El Riu (To Potami) | El Riu (To Potami) | 85,934 | 1.52 | 0 | 2 |
| Unió de Centristes (EK) | Unió de Centristes (EK) | 82,084 | 1.45 | 0 | = |
| Grècia, l'Altra Via | Grècia, l'Altra Via | 70,347 | 1.24 | 0 | Nou |
| Reagrupament Popular Ortodox-Unió Patriòtica Radical | Reagrupament Popular Ortodox-Unió Patriòtica Radical | 69,779 | 1.23 | 0 | = |
| Altres | Altres | | | 0 | = |
| Total | Total | 5,655,805 | 100,00 | 21 | |

## Referències

* ↑ «Resultados nacionales de Grecia | Resultados electorales de 2019 | Resultados de las elecciones europeas de 2019 | Parlamento Europeo» (en castellà). [Consulta: 29 febrer 2024].
* ↑ C.m. «La resignació marca les eleccions de diumenge a Grècia», 05-07-2019. [Consulta: 29 febrer 2024].