OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marianoïta

La marianoïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la wöhlerita. Rep el seu nom per Anthony Nicola Mariano (1930-), mineralogista, geòleg i petrògraf nord-americà, en reconeixement de les seves contribucions a l'estudi de les roques alcalines i de les carbonatites. Mariano és expert en elements de terres rares (REE), niobi, tàntal i altres metalls rars. Va ser descoberta a les carbonatites del Llac Prairie, a l'àrea del llac Killala, al districte de Thunder Bay, a Ontario, Canadà. Aquesta espècie va ser descreditada per l'IMA l'any 2020 en ser idèntica a la wöhlerita.

## Característiques

La marianoïta és un silicat de fórmula química Na₂Ca₄(Nb,Zr)₂(Si₂O₇)₂(O,F)₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2005, i publicada per primera vegada el 2008. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la marianoïta pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Referències

* 1 2 3 «Marianoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 octubre 2017].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «Newsletter 57» (en anglès). Mineralogical Magazine, 84, 5, NaN, pàg. 791–794. DOI: 10.1180/mgm.2020.73 [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ Chakhmouradian, A. R.; Mitchell, R. H.; Burns, P. C.; Mikhailova, Y.; Reguir, E. P. «MARIANOITE, A NEW MEMBER OF THE CUSPIDINE GROUP FROM THE PRAIRIE LAKE SILICOCARBONATITE, ONTARIO». The Canadian Mineralogist, 46, 4, 01-08-2008, pàg. 1023–1032. DOI: https://doi.org/10.3749/canmin.46.4.1023 [Consulta: 31 març 2024].
# Club Deportivo Don Benito

El Club Deportivo Don Benito és un club de futbol amb seu a Don Benito, a la comunitat autònoma d'Extremadura. Fundat l'any 1928, juga a Segona Federació, i celebra els partits a casa a l'Estadi Vicente Sanz, amb una capacitat de 5.000 seients.

## Història

El club va ser fundat el 19 d'agost de 1928. A la Sala Moderna (actual Teatre Imperial), 150 joves es van reunir per acordar la junta directiva de la societat de futbol. Vicente Sanz Diéguez va ser nomenat president.

## Temporada a temporada

| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc | Copa del Rei |
| 1975–76 | 4 | Reg. Pref. | 5è | |
| 1976–77 | 4 | Reg. Pref. | 3r | |
| 1977–78 | 4 | 3a | 17è | Primera ronda |
| 1978–79 | 4 | 3a | 15è | Primera ronda |
| 1979–80 | 4 | 3a | 12è | Segona ronda |
| 1980–81 | 4 | 3a | 2n | |
| 1981–82 | 4 | 3a | 11è | Primera ronda |
| 1982–83 | 4 | 3a | 15è | |
| 1983–84 | 4 | 3a | 5è | |
| 1984–85 | 4 | 3a | 9è | Segona ronda |
| 1985–86 | 4 | 3a | 2n | |
| 1986–87 | 4 | 3a | 9è | Segona ronda |
| 1987–88 | 4 | 3a | 1r | |
| 1988–89 | 3 | 2a B | 19è | |
| 1989–90 | 4 | 3a | 3r | |
| 1990–91 | 4 | 3a | 1r | Primera ronda |
| 1991–92 | 4 | 3a | 4t | Primera ronda |
| 1992–93 | 4 | 3a | 2n | Segona ronda |
| 1993–94 | 4 | 3a | 4t | |
| 1994–95 | 4 | 3a | 1r | |
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc | Copa del Rei |
| 1995–96 | 4 | 3a | 7è | |
| 1996–97 | 4 | 3a | 6è | |
| 1997–98 | 4 | 3a | 10è | |
| 1998–99 | 4 | 3a | 3r | |
| 1999–2000 | 4 | 3a | 2n | |
| 2000–01 | 3 | 2a B | 19è | Primera ronda |
| 2001–02 | 4 | 3a | 2n | |
| 2002–03 | 4 | 3a | 2n | |
| 2003–04 | 4 | 3a | 1r | |
| 2004–05 | 3 | 2a B | 18è | Trenta-dosens de final |
| 2005–06 | 4 | 3a | 3r | |
| 2006–07 | 4 | 3a | 2n | |
| 2007–08 | 4 | 3a | 1r | |
| 2008–09 | 4 | 3a | 4t | Tercera ronda |
| 2009–10 | 4 | 3a | 8è | |
| 2010–11 | 4 | 3a | 7è | |
| 2011–12 | 4 | 3a | 4t | |
| 2012–13 | 4 | 3a | 3r | |
| 2013–14 | 4 | 3a | 7è | |
| 2014–15 | 4 | 3a | 7è | |
* 6 temporades a Segona Divisió B
* 3 temporades a Segona Federació /Segonda Divisió RFEF
* 52 temporades a Tercera Divisió
* 1 temporada a Tercera Federació

## Palmarès

* Tercera Divisió
** Campions (8): 1954–55, 1955–56, 1987–88, 1990–91, 1994–95, 2003–04, 2007–08, 2017–18

## Jugadors famosos

* Albert Stroni
* Juanma

## Referències

* ↑ «Historia del club» (en castellà). C.D. Don Benito, 30-08-2018. [Consulta: 15 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Club Deportivo Don Benito - Lloc web oficial (castellà)
* Història del club i l'estadi (anglès)
# Eleccions parlamentàries finlandeses de 1913

Les eleccions parlamentàries finlandeses del 1913 del parlament unicameral es van celebrar el dia 1 d'agost de 1913. El partit més votat fou el socialdemòcrata.
Altra vegada, el tsar rus Nicolai II havia dissolt el parlament i ordenat noves eleccions. La participació electoral (51,1%) va ser la més baixa de totes les eleccions parlamentàries. Per única vegada, menys de la meitat de les dones (46,7%) van votar, els homes no van votar gaire més: 55,9%. A causa del segon període de repressió, les eleccions no tenien gaire importància, com que el poder del parlament s'havia reduït notablement. El nou parlament es va reunir per primera vegada el febrer de 2014. L'esclat de la Guerra Mundial el 1914 va donar motius al despota rus per ajornar la convocatòria del parlament fins que acabés l'estat d'excepció. El parlament no es va reunir ni una vegada en 1915 i el 1916.

## Resultats

Resultats electorals d'1 d'agost de 1913 al Parlament finlandès
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | +/- |
| | Partit Socialdemòcrata de Finlàndia | 312.214 | 43,11 | 90 | - |
| | Partit Finlandès | 143.982 | 19,88 | 38 | - |
| | Partit dels Joves Finlandesos | 102.303 | 14,13 | 29 | - |
| | Partit Popular Suec | 94.672 | 13,07 | 25 | - |
| | Partit Agrari | 56.977 | 7,87 | 18 | - |
| | Lliga de Treballadors Cristians | 12.850 | 1,77 | - | - |
| | Altres | 1.296 | 0,18 | - | - |
| | Total (participació 51,5%) | 724.304 | 100.0 | 200 | |
| Font: Tilastokeskus (www.stat.fi 2005) ||||||

## Referències

* ↑ «Ennenaikaiset eduskuntavaalit [Eleccions parlamentàries anticipades]» (en finès, suec). Eduskunta – Riksdagen. [Consulta: 2 juny 2024].
* ↑ «Taulukko: Eduskuntavaalit 1907-… [Taula: eleccions parlamentàries 1907-…]» (pdf) (en finès). Vaalit [Eleccions]. Ministeri de Justícia Departament de Democràcia i Drets Públics.
* 1 2 Mackie, Thomas T.; Roose, Richard. The International Almanac of Electoral History (en anglès). Springer, p. 243. DOI 10.1007/978-1-349-09851-4.
* ↑ Pietiläinen, Kimmo. Kansalaiskalenteri, 1991 [Calendari cívic] (en finès). Tietosanoma, 1990, p. 83. ISBN 978-951-885-057-4.
* ↑ Mackie, Thomas T.; Roose, Richard. The International Almanac of Electoral History (en anglès). Springer, p. 243. DOI 10.1007/978-1-349-09851-4.
# Martí Olaya i Galceran

Martí Olaya i Galceran (Barcelona, 4 de juliol de 1927 — Sant Cugat del Vallès, Vallès Occidental, 4 de gener de 2014) fou un escriptor i activista cultural català.

## Biografia

Estudià comerç i treballà com a professor mercantil i com a censor jurat de comptes. Vinculat a la cultura catalana, es va interessar especialment per la literatura infantil i pel teatre, alhora que col·laborà a publicacions com La Vanguardia, Avui, Serra d'Or, Diari de Sant Cugat i Revista de Sants. De 1968 a 1988 formà part del consell de redacció de Cavall Fort i de 1968 a 1983 va dirigir el Cicle de Teatre Cavall Fort per a nois i noies, així com la col·lecció Teatre. Joc d'Equip d'editorial La Galera. També va organitzar sessions matinals de teatre per a infants al Teatre Romea de Barcelona. De 1992 a 1993 va coordinar Faristol, una revista de literatura infantil. Alhora va escriure narracions infantils i juvenils i va fer adaptacions del francès al català, com Riguet el del plomall de Charles Perrault amb Albert Jané i Riera (1982) i Quo Vadis? d'Henryk Sienkiewicz.
Fou patró de la Fundació Universal de la Sardana, president de la Fundació Orfeó de Sants i de la Fundació Folch i Torres, i membre del Secretariat d'entitats de Sants, Hostafrancs i la Bordeta. En 1986 va rebre un dels Premis d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla i el 1976 va rebre el Premi Crítica Serra d'Or de Teatre i el Premi de l'Agrupació Dramàtica de Barcelona en reconeixement de la tasca al capdavant del Cicle de Teatre de Cavall Fort. En 1995 es va traslladar a viure a Sant Cugat del Vallès, on hi va fundar la secció local d'Òmnium Cultural, va participar en Lectures a la Fresca i fou un dels organitzadors del Festival de Poesia a Coll Favà.

## Obres

* La caputxeta vermella (1967)
* La rateta que escombrava l'escaleta (1967)
* A la vora del mar (1968)
* Terra endins (1969)
* Les cançons del firaire (Premi Ciutat de Sabadell 1972)
* Una sargantana prenent el sol (1992)
* Contes tendres (1999)

## Llegat

El fons Martí Olaya ha sigut donat pels seus hereus a la Universitat Autònoma de Barcelona i dipositat a la Biblioteca d'Humanitats, on es procedirà a la seva classificació. El fons Olaya recull bàsicament la documentació relativa a la gestió cultural realitzada pel productor del fons, correspondència diversa i obra pròpia i aliena. Inclou també una selecció de llibres i revistes.

## Referències

* ↑ Martí Olaya i Galceran, a lletrescatalanes.cat
* ↑ Mor l'escriptor Martí Olaya, director de l'històric cicle de teatre de Cavall Fort, ara.cat, 6 de gener de 2014
* ↑ Martí Olaya i Galceran, visat.cat
* ↑ «Martí Olaya i Galceran». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Martí Olaya, ciutadà català, Tot Sant Cugat, 4 d'abril de 2012
* ↑ Els premis de teatre (1963-1973) per Joan Castells
* ↑ «Fons personal Martí Olaya - Servei de Biblioteques - UAB Barcelona». [Consulta: 26 setembre 2024].

## Enllaços externs

* MARTÍ OLAYA GALCERAN (1927-2014) a Traces, base de dades de la UAB
* Fons personal de Martí Olaya a la UAB
# Bathilde Amédée

Bathilde Amédée és un personatge de A la recerca del temps perdut, de Marcel Proust. És l'àvia materna del Narrador.

## Personatge

El narrador se sent profundament estimat per ella durant la seva infantesa. És per ella que coneix Mme de Villeparisis, amb qui va estudier a l'internat de jove. Aquesta darrera l'introdueix de mica en mica a la seva família, els Guermantes, presentant-li el seu nebot de la mateixa edat, Robert de Saint-Loup.
La seva mort és narrada al primer capítol d'El cantó de Guermantes II. Però el jove no pren consciència veritablement de la seva desaparició fins més tard, en el moment d'una estada a Balbec que li recordarà la primera estada on ella l'havia consolat. Aquesta presa de consciència és relatada a la fi del primer capítol de Sodoma i Gomorra II, en un passatge titulat justament Les intermitències del cor.

## Intèrprets en adaptacions cinematogràfiques

* Germaine de France a Les Cent Livres des Hommes, épisode Du côté de chez Swann, de Claude Santelli (1971)
* Monique Mélinand a El temps recobrat de Raoul Ruiz (1999)
* Françoise Bertin a La Captive de Chantal Akerman (2000)
* Catherine Samie a À la recherche du temps perdu de Nina Companeez (2011)

## Referències

* 1 2 3 Vincens, André «Grand-mère» (en francès). Proust, ses personnages [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ Proust, Marcel (1871-1922) Auteur du texte; Fernandez, Ramon (1894-1944) Auteur du texte; Daudet, Charles (1892-1960) Auteur du texte; Fernandez, Ramon (1894-1944) Auteur du texte. Répertoire des personnages de "À la recherche du temps perdu" par Charles Daudet, précédé de "La Vie sociale dans l'oeuvre de Marcel Proust" / par Ramon Fernandez (en francès), 1927.
# Hyles nicaea

Hyles nicaea és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae). Viu des de la península Ibèrica, incloent-hi als Països Catalans, fins a Àsia Central.

## Distribució

Es distribueix pel nord d'Àfrica, Península Ibèrica, països del nord del Mediterrani, Àsia Menor fins a la regió del Caspi i el nord-est de l'Índia. A la península Ibèrica és més freqüent trobar-la a zones costaneres del Mediterrani, encara que en tot cas es pot considerar una espècie rara als Països Catalans.

## Descripció
### Imago

Envergadura alar d'entre 80 i 100 mm. Es pot distingir d'altres espècies del gènere per la seva grandària, generalment superior a Hyles euphorbiae. Es caracteritza pel seu color verd oliva, present al cap, tòrax, abdomen i ales. A l'abdomen també hi té quatre taques negres que generalment queden tapades per les ales posteriors. Ales anteriors color crema, amb taques verdes oliva basals, discals i una franja post-discal. Ales posteriors amb base negra seguida de franges rosades/vermelles, verd oliva i crema. La variació de tonalitats entre cada exemplar pot ser destacable, havent exemplars que substitueixen el color crema pel rosat o que tenen formes blanques al tòrax, per exemple.
* Hyles nicaea nicaea ♂
* Hyles nicaea nicaea ♂ △
* Hyles nicaea nicaea ♀
* Hyles nicaea nicaea ♀ △

### Eruga

Poden arribar als 120 mm. Durant les primeres fases són verdes amb franges de punts grocs, cap groc i cua negra. A les darreres, són blanques amb franges de taques negres on al centre de cada una s'hi troba un punt groc; cap blanc i negre i cua negra. Alguns exemplars poden tenir altres aspectes on pot predominar més o menys el color negre.

## Hàbitat

Terrenys secs, sobretot calcaris. L'eruga s'alimenta de Euphorbia, però sent predilecció per la Euphorbia nicaeensis.

## Període de vol

Dues generacions anuals, l'una al maig/juliol i l'altra a l'agost/setembre. En algunes zones pot ser que només aparegui una sola generació al juny. Hibernació com a pupa.

## Referències

* ↑ «Sphingidae of the Western Palaearctic - Hyles nicaea». [Consulta: 10 juny 2024].
* P.C. Rougeot & P. Viette. Guía de Campo de las Mariposas Nocturnas de Europa y Norte de África. ISBN 84-282-0567-1.

## Enllaços externs

* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (anglès)
* Sphingidae of Western Palaearctic (anglès)
* Animalandia (castellà)
# Castor et Pollux

Castor et Pollux és una òpera amb pròleg i cinc actes de Jean-Philippe Rameau, amb llibret de Pierre Joseph Bernard. S'estrenà al Théâtre de l'Académie Royale de Musique de París el 24 d'octubre de 1737.
Castor et Pollux no assolí el mateix èxit que Hippolyte et Aricie del mateix any, però tingué tanmateix un bon inici, amb més de vint representacions.
El compositor belga Agustí Ghislain Baró de Peellaert va compondre el segle xix, una òpera amb el mateix tema, el mateix que l'any 1883 va fer el compositor parisenc Émile Pessard (1843-1917).

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 41, pàg. 1364 (ISBN 84-239-4541-3)
# Tapir amazònic

El tapir amazònic o tapir del Brasil (Tapirus terrestris), o anta en portuguès, és una de les quatre espècies de tapirs, juntament amb el tapir de Baird, el tapir de muntanya i el tapir asiàtic. És el segon mamífer terrestre salvatge més gros de Sud-amèrica, després del tapir de Baird.

## Referències

* ↑ Entrada «Tapirus terrestris» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Máximo Aylagas Herrera

Máximo Aylagas Herrera (El Burgo de Osma, 15 de desembre de 1916 - Barcelona, 28 de febrer de 1993) fou un futbolista espanyol, format a Catalunya, de la dècada de 1940.
Amb només sis mesos d'edat va anar a viure a Barcelona, al barri de Sant Andreu. Es formà a la UE Sant Andreu. Va jugar al FC Gràcia i a l'Avenç de l'Esport (1936-37). Jugà al FC Barcelona entre 1939 i 1943. La primera temporada arribà a disputar partits oficials i la darrera només amistosos. Els altres anys fou objecte de diverses cessions, com a l'EC Granollers o al Discóbolo de Saragossa. La seva millor etapa la va viure al Gimnàstic de Tarragona, on jugà entre 1943 i 1947. A continuació jugà quatre temporades a la UE Sant Andreu i més tard a l'AD Guíxols i a la UE Vic.

## Referències

* ↑ «Algunos equipos probables para hoy». Mundo Deportivo, 03-10-1937. [Consulta: 1r abril 2015].
* 1 2 3 4 5 «Los que bregan por el Gimnástico». Mundo Deportivo, 28-03-1946. [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 3 4 5 «Máximo Aylagas, el único soriano que ha jugado en el FC Barcelona». desdesoria.es. [Consulta: 1r abril 2015].
* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «En Granollers». Mundo Deportivo, 25-04-1940. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Nuestros reportajes». Mundo Deportivo, 15-10-1941. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «De un nuevo Segunda División». Mundo Deportivo, 29-11-1950. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Guíxols 3 Júpiter 2». Mundo Deportivo, 17-09-1951. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Badalona 1 Vich 4». Mundo Deportivo, 31-08-1952. [Consulta: 1r abril 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 - 5.000 metres masculins

Els 5.000 metres masculins va ser una de les proves del programa d'atletisme disputades durant els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles de 1932. La prova es va disputar entre el 2 i el 5 d'agost de 1932 i hi van prendre part 18 atletes d'11 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Lauri Lehtinen (FIN) | Ralph Hill (USA) | Lasse Virtanen (FIN) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1932.
| Rècord del Món | 14' 17.0" | Lauri Lehtinen | Hèlsinki (FIN) | 19 de juny de 1932 |
| Rècord Olímpic | 14' 31.2" | Paavo Nurmi | París (FRA) | 10 de juliol de 1924 |
En la final Lauri Lehtinen va establir un nou rècord olímpic amb un temps de 14' 30.0".

## Resultats

Les dues semifinals es van disputar el dimarts 2 d'agost de 1932. Els set millors classificats de cadascuna d'elles es classificava per a la final.
Semifinal 1
| Pos. | Atleta | Temps | Qual. |
| 1 | Ralph Hill (USA) | 14:59.6 | Q |
| 2 | Lauri Lehtinen (FIN) | 15:05.5 | Q |
| 3 | Jean-Gunnar Lindgren (SWE) | 15:06.0 | Q |
| 4 | Lauri Virtanen (FIN) | 15:06.4 | Q |
| 5 | Billy Savidan (NZL) | 15:08.2 | Q |
| 6 | Alex Hillhouse (AUS) | 15:14.0 | Q NR |
| 7 | Daniel Dean (USA) | 15:19.6 | Q |
| 8 | George Bailey (GBR) | | |
| 9 | Masamichi Kitamoto (JPN) | | |
| 10 | Juan Morales (MEX) | DNF | |
Semifinal 2
| Pos. | Atleta | Temps | Qual. |
| 1 | Alec Burns (GBR) | 15:25.8 | Q |
| 2 | Paul Rekers (USA) | 15:34.6 | Q |
| 3 | Erik Pettersson (SWE) | 15:36.4 | Q |
| 4 | Roger Rochard (FRA) | 15:37.8 | Q |
| 5 | Scotty Rankine (CAN) | 15:39.6 | Q |
| 6 | Max Syring (GER) | 15:48.5 | Q |
| 7 | Shoichiro Takenaka (JPN) | 15:56.0 | Q |
| 8 | Valentín González (MEX) | 16:00.0 | |

### Final

Es va disputar el divendres 5 d'agost de 1932. Lehtinen guanyà a Hill per poc més d'un pam de distància-
| Pos. | Atleta | Temps | Notes |
| 1 | Lauri Lehtinen (FIN) | 14:30.0 | OR |
| 2 | Ralph Hill (USA) | 14:30.0 | NR |
| 3 | Lauri Virtanen (FIN) | 14:44.0 | |
| 4 | Billy Savidan (NZL) | 14:49.6 | NR |
| 5 | Jean-Gunnar Lindgren (SWE) | 14:54:7 | |
| 6 | Max Syring (GER) | 14:59.0 | |
| 7 | Alec Burns (GBR) | 15:04.4 | |
| 8 | Daniel Dean (USA) | 15:08.5 | |
| 9 | Erik Pettersson (SWE) | 15:13.4 | |
| 10 | Alex Hillhouse (AUS) | 15:15.0 | |
| 11 | Scotty Rankine (CAN) | 15:24.0 | |
| 12 | Shoichiro Takenaka (JPN) | 17:20.0 | |
| — | Paul Rekers (USA) | DNF | |
| — | Roger Rochard (FRA) | DNF | |
Clau: OR = rècord olímpic; NR = rècord nacional; DNF = abandona

## Referències

* ↑ «Olympedia – 5,000 metres, Men». [Consulta: 5 setembre 2024].
* ↑ «Athletics at the 1932 Los Angeles Games: Men's 5000 metres». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 April 2020. [Consulta: 5 novembre 2017].
* 1 2 3 Waśko, Janusz; Brant, John; Csiki, György; Socha, Andrzej. Athletics national records evolution 1912-2012: golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 48, 52, 54. ISBN 978-83-62033-30-0.
# Col de Kerguelen

La col de Kerguelen (Pringlea antiscorbutica) és una planta silvestre de la família de la col (Brassicàcia).
Només es troba en algunes illes subantàrtiques de l'Oceà Índic i principalment a l'arxipèlag de les Kerguelen. Aquesta planta és l'única espècie que hi ha dins del gènere Pringlea
Les plantes joves s'assemblen superficialment a les cols però no n'estan estretament relacionades.
Les fulles contenen vitamina C, per tant els mariners del segle xix en recollien molts exemplars per evitar la malaltia causada per la manca d'aquesta vitamina, l'escorbut,. d'aquí li ve el nom científic específic antiscorbutica
La col de Kerguelen és una planta perenne amb una tija que pot fer un metre de llarg i uns 15 cm de gruix. Les rosetes de fulles tenen un diàmetre de 80 cm. Té rizomes semi llenyosos plens d'una fibra esponjosa. Les flors són verdes amb quatre sèpals, els pètals són rudimentaris. Les llavors fan 4 mm de llarg.
Les plantes poden viure vuit o més anys.
Actualment aquesta planta està oficialment protegida després que la recol·lecció massiva del segle xix l'havia posat en risc de desaparició.

## Referències

* ↑ S.B. Young, E.K. Schofield: Palynological evidence for the late glacial occurrence of Pringlea and Lyallia on Kerguelen Island, in: Rhodora, 75:241, 1973, Online
* ↑ John W. Thieret, Steven B. Young: Notes on Economic Plants - The Kerguelen-cabbage, Pringlea antiscorbutica (Brassicaceae). In: Economic Botany, 42:288-291, 1988
# Platée

Platée és una òpera amb pròleg i tres actes de Jean-Philippe Rameau, amb llibret de Jacques Autreau. S'estrenà a Versalles el 31 de març de 1745.
Platée obtingué un gran èxit i preparà l'èxit de Les Bouffons tres anys després.

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants