OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joaquim Gay de Montellà i Ferrer-Vidal

Joaquim Gay de Montellà i Ferrer-Vidal (Palma, 1950) és un empresari català, fou president de l'organització patronal Foment del Treball entre els anys 2011 i 2018.
Ha treballat en banca durant 20 anys i té empreses familiars en els sectors immobiliari, de restauració, hoteler, vitivinícola i agrícola.

## Família

Joaquim Gay de Montellà és rebesnet de Josep Ferrer i Vidal, president de Foment del Treball Nacional entre 1880 i 1882, i de Concepció Soler i Serra, així com d'Andreu Llauradó i Fàbregas. Alhora, és besnet de Joan Ferrer-Vidal i Soler i rebesnebot de Lluís Ferrer-Vidal i Soler, també president de Foment entre 1901 i 1905, i de Josep Ferrer-Vidal i Soler, I marquès de Ferrer-Vidal.
També és nebot valencià de José Agustín Goytisolo Gay, Luis Goytisolo Gay i Juan Goytisolo Gay, així com besnebot del jurista Rafael Gay de Montellà.
És familiar de l'exvicepresident del Tribunal Constitucional Eugeni Gay i Montalvo

## Biografia

Va néixer el 1950 a Palma, on incidentalment es trobaven els seus pares, Trino Gay de Montellà Casanovas i Elena Ferrer-Vidal Llorens, residents habitualment a Barcelona. Es llicencià en Dret per la Universitat de Barcelona (1974) i diplomat en Direcció General d'Empreses a l'IESE (1986).
Va ser durant 17 anys director per a Catalunya, País Valencià i Aragó de l'entitat holandesa ABN Amro, on col·laborà des de 1982 fins a 1999. L'any 1999 va incorporar-se a Acesa, predecessora de l'actual Abertis, on va arribar a ser adjunt al Conseller Delegat i director general d'Abertis Logística. Des del 2005 dirigeix el grup familiar empresarial Estram, amb negocis al sector de la restauració i el vi, essent president de les Bodegues Torre del Veguer des de 1995.
Gay de Montellà fou un dels vicepresidents de Foment del Treball durant la presidència de Joan Rosell. Rellevà a aquest en la presidència de l'entitat el 14 març de 2011, després que Rosell renunciés al càrrec per centrar-se en la patronal espanyola CEOE, on havia estat elegit president el desembre de 2010. Va formar part del Fòrum Pont Aeri on va defensar públicament una tercera via com a solució al procés independentista català.

## Premis i reconeixements

El 2012 va rebre la Clau de Barcelona en reconeixement de la seva tasca en el camp empresarial.

## Referències

* 1 2 3 «Joaquim Gay de Montellà i Ferrer-Vidal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Foment. «Galeria de Presidents». Foment del Treball Nacional, 2014. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2014. [Consulta: 27 octubre 2014].
* ↑ «Joaquim Gay de Montellà, la casta catalana», 22-11-2015. [Consulta: 8 abril 2024].
* 1 2 3 «Joaquim Gay de Montellà, nou president de Foment del Treball». Avui.cat, 14-03-2011. [Consulta: 14 març 2011].
* ↑ «Bodegues Torre del Veguer: Història». TorreDelVeguer.com. [Consulta: 17 desembre 2012].
* ↑ Font, Marc. «Els ‘lobbies' econòmics que han frenat la consulta del 9-N». Crític, 21-10-2014. [Consulta: 30 novembre 2014].
* ↑ Atorguen la Clau de Barcelona al president de Foment, Joaquim Gay de Montellà, BTV Notícies, 7 març 2012
# Jordi Miarnau i Banús

Jordi Miarnau i Banús (Reus, 1942 - Barcelona, 12 d'octubre de 2020) fou un empresari i promotor social i cultural, molt vinculat al camp de Tarragona. Ha estat president del grup COMSA, fundat per la seva família en 1891, dedicat a la construcció d'infraestructures ferroviàries. Va col·laborar en projectes solidaris a través de la Fundació de L'Escola Internacional del Camp (FEIC), de la que va ser patró.
El 2002 va rebre la Creu de Sant Jordi en reconeixement del conjunt d'una valuosa trajectòria professional i cívica desenvolupada en els àmbits de l'empresa, la promoció cultural, l'impuls a la formació i el suport a un seguit d'iniciatives de caràcter social i solidari. En 2015 rep el Premi d'Honor de la Confederació Empresarial de la Província de Tarragona (CEPTA).

## Referències

* ↑ Dinero estimado a El Mundo
* ↑ Creus de Sant Jordi 2002
* ↑ El empresariado de Tarragona premia la trayectoria de Jordi Miarnau Banús
# Juan Manuel Santos Calderón

Juan Manuel Santos Calderón (Bogotá, 10 d'agost de 1951) és un polític, periodista i economista colombià, President de Colòmbia entre 2010 i 2018.
Després de treballar com a periodista, va entrar a la política, i es va fer membre del Partido Liberal Colombiano. Fou ministre de Comerç Exterior durant el mandat de César Gaviria Trujillo. Més tard, formà part del govern del conservador Andrés Pastrana Arango, on desenvolupà el càrrec de Ministre d'Hisenda. Després de consolidar-se el govern d'Álvaro Uribe Vélez en la presidència, Santos va deixar el Partido Liberal i fou un dels creadors del Partido de la U. El 2006, sota la presidència d'Uribe, fou nomenat ministre de Defensa, càrrec que desenvolupà des de juliol del 2006 fins al maig del 2009.
El 15 de juny del 2014 va ser reelegit per a la legislatura 2014-2018.
El 2016 va rebre el Premi Nobel de la Pau, en reconeixement dels seus esforços per portar la pau al seu país, només 5 dies després de perdre el referèndum per ratificar l'acord de pau en el Conflicte armat colombià, però continuà les negociacions i el 27 de juny van lliurar les armes a l'ONU, donant per acabat el conflicte armat.

## Referències

* ↑ EFE «Juan Manuel Santos, reelegido Presidente de la República» (en castellà). El Espectador, 15-06-2014.
* ↑ The Nobel Peace Prize for 2016
* ↑ «Les FARC lliuren les armes davant l'ONU després de més de 50 anys». CCMA, 27-06-2017 [Consulta: 9 desembre 2018].
# Juana Martín Martín

Juana Martín Martín (Navalonguilla, província d'Àvila, 1952) és una treballadora social d'origen castellà.
És responsable del Departament de Migració, Ciutat Vella i Voluntariat de Càritas Diocesana de Barcelona i el 2007 va impulsar un curs de cuidadors de persones amb dependència amb el Centre Docent Sant Joan de Déu. El 2009 va rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya en reconeixement de la seva tasca.

## Referències

* ↑ «Organigrama de Càritas de BCN». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 31 març 2015].

## Enllaços externs

* Entrevista a Juana Martín a la COPE
# Juana María de los Dolores de León Smith

Juana María de los Dolores de León Smith (27 de març de 1798 – 12 d'octubre de 1872), va ser l'esposa del General Sir Harry Smith (coneguda com a Lady Smith), governador de la Colònia del Cap.
Nascuda en una vella família espanyola noble, era descendent de Juan Ponce de León. A l'edat de 14 anys, en 1812, De León es va trobar òrfena i sola amb la seva germana, després de l'assalt de la seva ciutat natal, Badajoz, per quarta vegada en la Guerra de la Independència Espanyola, realitzada aquesta última per les tropes britàniques. Després del reeixit i sagnant assalt de les tropes britàniques i portugueses, les germanes van buscar protecció del saqueig i el pillatge dels soldats en alguns oficials britànics que van trobar acampats fora de les muralles de la ciutat. Un d'ells era el Brigada-Major Sir Harry Smith, del regiment d'exploradors d'elit 95th Rifles, que es va casar amb ella uns pocs dies més tard.
En comptes de deixar que la enviessin a la casa de la família del seu marit, va escollir acompanyar-li en l'exèrcit. Es va quedar al costat d'ell la resta de la guerra, acompanyant-ho al tren d'equipatges, dormint a l'aire lliure en el camp de batalla, passejant al costat de les tropes i compartint totes les privacions de la campanya. La seva bellesa, coratge, bon judici i caràcter amable la van fer volguda pels oficials, incloent el Duc de Wellington, qui parlarva d'ella amb familiaritat com a Juanita. Era idolatrada pels soldats.
Amb l'excepció del període de la guerra anglo-americana de 1812, va acompanyar al seu marit a totes les seves destinacions, sent els més notables els dos a Sud-àfrica, on Sir Harry, el qual havia estat nomenat cavaller mentrestant, va servir com a Governador de la Colònia del Cap i Alt Comissionat. El Parlament Britànic va concedir a Juana Smith una pensió de 500 lliures el 5 de desembre de 1848 en reconeixement dels serveis prestats pel seu marit al país. La parella sempre es desesperava pels diners i ell va lluitar per obtenir una pensió per a ella durant els seus últims anys.
Coneguda com a Lady Smith durant els seus anys finals, Juana Smith és commemorada directament en el nom de les localitats sud-africanes de Ladysmith i Ladismith, i indirectament en el de la Ladysmith de la Columbia Britànica, Canadà.

## Referències

* ↑ Morató, Cristina. Las reinas de África.
* Harry Smith, Autobiography, J. Murray, Londres, 1901.
* Joseph H Lehmann, Remember you are an Englishman: A Biography of Sir Harry Smith, 1787 - 1860, Jonathan Cape, Londres, 1977.
* Georgette Heyer, The Spanish Bride, Heinemann, Londres, 1940.
* Informació sobre la pensió obtinguda dels arxius de The Scotsman.
* Salvador de Madariaga, "Mujeres españolas", Espasa-Calpe, S.A., 1972.

## Enllaços externs

* Harry Smith, Autobiografía (en anglès), de l'University of Pennsylvania Digital Library Project (l'edició en línia està directament dedicada a Juana De León Smith)
# Julianne Dalcanton

Julianne Dalcanton (Pittsburgh, 29 de gener de 1968) és una astrònoma estatunidenca, professora d'astronomia, investigadora i descobridora de cometes. Des de setembre de 2021 és la directora del Centre d'Astrofísica Computacional de la Fundació Simons.

## Carrera professional

Julianne Dalcanton es va incorporar a la Fundació Simons el setembre de 2021 com a directora del Centre d'Astrofísica Computacional (Center for Computational Astrophysics, CCA) del Flatiron Institute a la ciutat de Nova York. Abans d'això, va ser professora d'astronomia a la Universitat de Washington (catedràtica del Departament d'Astronomia), i investigadora de Sloan Digital Sky Survey. El seu treball principal és l'àrea de la formació i evolució de les galàxies. Va dirigir l'ACS Nearby Galaxy Survey Treasury (ANGST) i dirigeix els programes Panchromatic Hubble Andromeda Treasury (PHAT) al Telescopi Espacial Hubble. Es va donar a conèixer a tot el món pel descobriment del cometa C/1999 F2 Dalcanton. També és col·laboradora del blog de física Cosmic Variance.

## Premis i honors

L'any 2018, la professora Dalcanton va rebre el premi Beatrice M. Tinsley de la Societat Astronòmica Americana en reconeixement del seu treball en astronomia i per es seves «aportacions que tenen un caràcter excepcionalment creatiu o innovador i que han tingut un paper fonamental en la millora de la nostra comprensió de l'Univers».
L'asteroide (148384) Dalcanton, descobert pel Sloan Digital Sky Survey l'any 2000, va rebre el seu nom. El Minor Planet Center va publicar el nomenament oficial de (148384) Dalcanton el 6 d'abril de 2012. (M.P.C. 79106).

## Publicacions

* Dalcanton, Julianne J.; Spergel, David N.; Summers, F. J. «The Formation of Disk Galaxies» (en anglès). The Astrophysical Journal, 482(2), 1997, pàg. 659-676. arXiv: astro-ph/9611226. Bibcode: 1997ApJ...482..659D. DOI: 10.1086/304182.
* Hogan, Craig J.; Dalcanton, Julianne J. «New dark matter physics: Clues from halo structure» (en anglès). Physical Review D, 62(6), 2000, pàg. 063511. arXiv: astro-ph/0002330. Bibcode: 2000PhRvD..62f3511H. DOI: 10.1103/PhysRevD.62.063511.

## Referències

* 1 2 «148384 Dalcanton (2000 SV373)» (en anglès). Minor Planet Center.
* ↑ «Julianne Dalcanton Named Next Director of the Center for Computational Astrophysics» (en anglès). Simons Foundation, 06-07-2021.
* ↑ «Julianne Dalcanton» (en anglès). Simons Foundation, 15-09-2021.
* ↑ «Triangulum Galaxy Messier 33 (M33)» (en anglès). Hubble Site.
* ↑ «Beatrice M Tinsley Prize» (en anglès). American Astronomical Society.
* ↑ «Department of Astronomy» (en anglès). Universitat de Washington.
* ↑ «MPC/MPO/MPS Archive» (en anglès). Minor Planet Center.
# Julissa Villanueva

Julissa Villanueva (Tegucigalpa, 12 de maig de 1972) és una científica hondurenya, directora del departament de Medicina Forense de la Fiscalia General d'Hondures i artífex de la creació d'un “cementiri humanitari” per donar identitat a cadàvers no identificats al país. L'any 2018 rebé el Premi Internacional Dona Coratge de la mà de la primera dama estatunidenca, Melania Trump, un premi del Departament d'Estat en reconeixement del lideratge, coratge, enginy, i la seva disposició a sacrificar-se pels altres, especialment en la promoció dels drets de la dona.
Nascuda el 12 de maig de 1972 a la ciutat hondurenya de Tegucigalpa, tingué com a pare l'advocat Eduardo Villanueva i com a mare la llicenciada en psicologia Isabel Barahona de Villanueva. Estudià Medicina després de veure al seu pare patir de tètanus, i esdevingué així en un metgessa especialitzada en patologia. L'any 2002 començà a treballar com a patòloga forense i 13 anys després publicà la Revista de Ciencias Forenses de Honduras.
L'any 2013 començà a dirigir el departament de Medicina Forense de la Fiscalia General d'Hondures. Els cossos sense identificar, els quals ningú reclamava, eren enterrats en una fossa comuna. Un viatge als Estats Units l'inspirà a crear el primer “cementiri humanitari” d'Hondures després de visitar el simbòlic cementiri nacional d'Arlington i descobrir les tombes blanques on descansaven més de 400.000 soldats. Cadascun d'aquests desconeguts estan identificats amb ADN perquè si alguna família ve puguin donar-la-hi.

## Referències

* ↑ Madariaga, Brenda. «El Cementerio Humanitario para los muertos sin nombre, la iniciativa premiada de Julissa Villanueva» (en castellà). Tiempo.hn, 28-03-2018. [Consulta: 2 juliol 2018].
* ↑ «Melania Trump entrega premio a Directora Forense, Julissa Villanueva» (en castellà). ElPaís.hn, 23-03-2018. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2020. [Consulta: 4 juliol 2018].
* ↑ «Perfiles: Julissa Villanueva, creadora de cementerios para desconocidos» (en castellà). ExcelsiorCalifornia.com, 24-03-2018. [Consulta: 2 juliol 2018].
* ↑ «Julissa Villanueva» (en castellà). LaTribuna.hn, 22-05-2017. [Consulta: 4 juliol 2018].
* ↑ «"No me imaginé ni soñé ser la directora de Medicina Forense"» (en castellà). LaPrensa.hn, 14-10-2017. [Consulta: 4 juliol 2018].
* ↑ «Dirección de Medicina Forense lanza primera revista científica» (en castellà). Agibilis.com, 30-07-2015. [Consulta: 4 juliol 2018].
* ↑ «Revista de Ciencias Forenses de Honduras» (en castellà). BVS.com. [Consulta: 4 juliol 2018].
# Kenngottita

La kenngottita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom pel professor Gustav Adolf Kenngott (6 de gener de 1818 a Breslau - 4 de març de 1897 a Lugano), un mineralogista que va treballar a la Universitat de Zúric, Suïssa, en reconeixement del seu treball sobre mineralogia sistemàtica.

## Característiques

La kenngottita és un fosfat de fórmula química Mn$^{2+}$₃Fe$^{3+}$₄(PO₄)₄(OH)₆(H₂O)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5. Estructuralment es troba relacionada amb la souzalita i la gormanita, tots dos minerals triclínics.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del departament de mineralogia i petrologia del Museu Nacional de Praga, a la República Txeca, amb el número de catàleg: p1p 26/2018, i a les col·leccions del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 66795.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Stannum, situada a Huber stockm Krásno, dins el districte de Sokolov (Regió de Karlovy Vary, República Txeca). Tambñé ha estat descrita a la pegmatita de Serra Branca, a Pedra Lavrada (Paraíba, Brasil). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kenngottite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 juliol 2021].
# La Lira Vendrellenca

La Lira Vendrellenca és una entitat social creada el 1889 al Vendrell (Baix Penedès) dedicada a educar en el cant i a difondre àmpliament la llengua i la cultura catalana. El 2012 tenia 23 seccions dedicades a dur a terme diverses activitats culturals, socials i esportives per dinamitzar el municipi com el grup muntanyenc o el club de tennis taula.
La seu social al carrer de Sant Jordi7 va ser inaugurada el 25 de novembre de 2007.
L'any 2012 va rebre la Creu de Sant Jordi juntament amb altres 15 associacions de Catalunya en reconeixement de la seva tasca i el seu llarg recorregut.

## Referències

* ↑ «Grup Muntanyenc Lira Vendrellenca».
* ↑ «Seu social la Lira Vendrellenca».
* ↑ «La Lira Vendrellenca, Creu de Sant Jordi 2012 del Govern de la Generalitat». Nació Digital, 11-04-2012 [Consulta: 3 març 2015].
* ↑ «La Generalitat concedeix a la Lira Vendrellenca la Creu de Sant Jordi». Consell Comarcal del Baix Penedès. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 3 març 2015].

## Enllaços externs

* LLoc web
# Legió I Adiutrix

La Legió I Adiutrix («ajudant») va ser una legió romana formada l'any 68, possiblement per Galba sota les ordres de Neró. La darrera notícia que se'n té és de l'any 444, quan estava aquarterada a Brigetio (actualment Szöny), a la província de Pannònia. El símbol de la legió era un capricorn o un pegàs.
És possible que l'origen de la legió es trobi a la I Classis («de la flota»), una legió reclutada per Neró entre els mariners de la flota estacionada a Misè (Classis Misenensis), i completada posteriorment per Galba. Inicialment estava aquarterada a prop de Roma. Durant l'any dels quatre emperadors, la legió va lluitar primer a favor de Galba, i després es va incorporar a l'exèrcit d'Otó a la primera batalla de Bedríacum, on va ser derrotada pels exèrcits de Vitel·li. Vitel·li va ordenar el trasllat de la I Adiutrix a Hispània, però l'any 70 es trobava lluitant contra la revolta de Batàvia. Posteriorment la legió es va aquarterar a Mogontíacum (Magúncia), juntament amb la Legió XIV Gemina, on es dedicava bàsicament a treballs d'infraestructura. L'any 83 va lluitar en una campanya contra la tribu germànica dels cats, a l'altra banda del Rin. Després va ser traslladada als campaments del Danubi, a la província de Pannònia, per lluitar contra els dacis.
Després de l'assassinat de Domicià l'any 96, la I Adiutrix, igual que la resta de l'exèrcit del Danubi, va adquirir un paper destacat en la política romana, obligant Nerva a acceptar Trajà com a successor. Quan Trajà va ser proclamat emperador va atorgar a la legió el cognomen Pia Fidelis («lleial i fidel») en reconeixement del seu suport. Entre els anys 101 i 106, juntament amb les legions IV Flavia Felix i XIII Gemina, va conquerir Dàcia ocupant la nova província. Trajà també la va utilitzar en la seva campanya contra l'imperi part (115-117), però el seu successor Hadrià la va fer retornar a Pannònia, aquarterada a Brigetio.
Durant les següents dècades la legió es va mantenir a la frontera del Danubi. Sota Marc Aureli va lluitar en la guerra contra els marcomans. Quan Septimi Sever va ser proclamat emperador, la I Adiutrix era una de les legions que li va prestar suport, seguint-lo en la seva marxa cap a Roma. La legió va continuar aquarterada a Pannònia i també va participar en algunes campanyes contra l'Imperi part (les de Septimi Sever dels anys 195 i 197, les de Caracal·la del 215-217 i les de Gordià III del 244). Durant el segle iii la legió va rebre dos nous cognomina: Pia Fidelis Bis («dues vegades lleial i fidel») i Constans («fiable»).

## Notes

* ↑ El Capricorn és un animal fantàstic, meitat cabra i meitat peix, present en diverses mitologies

## Referències

* ↑ Tàcit. Històries, I, 6, 2; I, 31, 2
* ↑ Cassi Dió. Historia romana, LV, 24
* ↑ Tàcit. Històries, IV, 68
* ↑ Rodríguez González, Julio. Historia de las legiones romanas. Madrid: Almena, 2003, p. 36-37. ISBN 9788496170025.
* ↑ Mócsy, András. Pannonia and Upper Moesia : a history of the Middle Danube provinces of the Roman Empire. Londres: Routledge and Kegan Paul, 1974, p. 188. ISBN 9780710077141.
# Llorenç Torrent i Verbon

Llorenç Torrent i Verbon (Tortellà, 8 de setembre del 1918 - Argelaguer?, 2004) fou un escriptor i promotor cultural especialment del món de la sardana.
Sastre-modista de professió, el 1956 es va establir a Ceret. Sardanista empedreït, va quedar corprès en veure que allà gairebé ningú no sabia puntejar la sardana, a excepció dels exiliats catalans. I així va començar la que seria una de les seves grans tasques, l'ensenyament de la sardana a infants i grans. Fundador del Foment de la Sardana de Ceret i president fins al 1970, va ser ell qui proposà la creació del Clauer de les Ciutats Pubilles el 1961. El 1962, la seva filla Rita Torrent va ser nomenada Pubilla Universal de la Sardana durant el pubillatge de Ceret. L'any 1967 va ser-li atorgada la Medalla al Mèrit Sardanista; i el 15 de juny del 1969 li fou atorgada la Rosa d'Or d'Anglès. El 1990, en reconeixement de la seva tasca de difusió i divulgació de la sardana als Pirineus Orientals, li era concedit el Premi de la Vila de Perpinyà. A més de la seva trajectòria sardanista, participà en diversos certàmens literaris, entre els quals el Prudenci Bertrana on el 1990 assolí el tercer lloc.

## Referències

* Xevi Planas Llorenç Torrent, el sastre de Tortellà, entrevista a Revista de Girona 196 (setembre-octubre 1999), p. 16-21 (Enllaç)
* R. Ponsatí Llorenç Torrent, un sastre amb molta tela, article a Argelaga 6 (2000), p. 12-14 (Enllaç)

## Bibliografia

* Cercant la pau: anys perillosos Santa Pau: Grup Cultural i Esportiu Passabigues, 1998 ISBN 8492365714
* Un garivà Sant Joan de les Abadesses: Ll. Torrent, 1986
* Relats de frontera: anecdotari de la història de l'oposició antifeixista i del contraban als Pirineus Orientals i a les comarques gironines, 1939-1945 Santa Pau: Grup Cultural i Esportiu Passabigues, 1998 ISBN 8492365706
* Tast de frontera: anecdotari de la història de la resistència antinazi i del frau als Pirineus Orientals i a les comarques gironines, 1939-1945 Santa Pau: Grup Cultural i Esportiu Passabigues, 1997 ISBN 8460561461
* Viaranys del destí Ceret-Vilallonga de Ter: Centre d'Estudis Comarcals del Ripollès, 1995 (Ressenya) ISBN 8460622606
# West City

West City és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 716 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West City tenia 716 habitants, 305 habitatges, i 193 famílies. La densitat de població era de 171,7 habitants/km².
Dels 305 habitatges en un 25,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,9% hi vivien parelles casades, en un 13,4% dones solteres, i en un 36,7% no eren unitats familiars. En el 31,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,2% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 24,3% de 45 a 60 i un 19,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.250 $ i la renda mediana per família de 28.155 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.000 $ mentre que les dones 18.333 $. La renda per capita de la població era de 12.328 $. Aproximadament el 18,5% de les famílies i el 22,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.