# Casa-fàbrica Casas

La casa-fàbrica Casas és un edifici situat al carrer de Sant Pere Més Alt, 46 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

La finca, originàriament formada per tres cases, fou malmesa pel setge del 1697 i el comerciant Llorenç Giralt i Fornells (†1734) va encarregar-ne la reconstrucció al mestre de cases Antoni Reit i al fuster Francesc Canals. El 1739, la seva filla i hereva Eulàlia Giralt i Galant (†1747), vídua de Josep Massanés i Pinyana (†1738), la va vendre a Clet Felip Vanderverkene, marquès de Vanderverkene i capità de granaders de les Guàrdies Valones. La seva vídua Maximiliana de Brodot es va casar en segones noces amb Pere Enric Descepaux, comte de Descepaux i també capità de les Guàrdies Valones, de qui també va enviudar.
A la seva mort el 1754, els seus marmessors Claudi Antoni de Brodot (que vivia a la casa), també capità de les Guàrdies Valones, i el doctor en drets Marià Seriol, s'encarregaren de fer l'inventari dels seus béns, incloent els mobles, roba i joies, que foren venuts en pública subhasta. També instituïren unes misses anuals en la seva memòria, administrades pel procurador i ciutadà honrat de Barcelona Feliu Rovira i Padró, que el 1778 va establir la finca en emfiteusi al seu col·lega Ramon Argila i Taraval (o Tarabal), amb l'obligació d'invertir-hi 3.000 lliures en obres en el termini de cinc anys. L'any següent, el nou propietari va encarregar al mestre de cases Joan Santananch i al fuster Jaume Tintorer la construcció d'una fàbrica d'indianes a l'hort, i el 1781 subestablí la propietat al comerciant Marià Rovira i Flor, que l'any següent va demanar permís per a tancar un dels portals amb reixa. El 1783, Rovira va ampliar la propietat amb l'adquisició d'una finca veïna del carrer de l'Argenter, mitjançant l'agnició de bona fe d'Argila de la venda que li havia fet el perxer i agent de negocis Francesc Oliva per 4.000 lliures, i el 1785 va demanar permís per a engrandir-ne el portal i aixecar el balcó del primer pis. El 1789, en nom de la societat Marià Rovira i Cia, va demanar permís per a posar estenedors i obrir una reixa al carrer de Sant Pere Més Alt.
Posteriorment, la propietat va passar a mans del fabricant d'indianes Marià Casas, que el 1807 va encarregar-ne al mestre de cases Josep Fiter la reforma i ampliació, amb la desaparició de l'antiga solana o porxada sota teulada del segon pis i la remunta d'un tercer amb terrat. El 1816, el mateix Fiter s'encarregà de la remunta d'un quart pis a l'actual núm. 14 del carrer de l'Argenter. El 1826, Joan Casas i Vilarrúbias, fill i hereu de Marià, va sol·licitar dues plomes d'aigua de la mina de Montcada per a la seva fàbrica. Segons el Padró General del 1829, la societat Marià Casas i Fill hi tenia una fàbrica d'estampats amb 16 taules. A la Guia de forasteros en Barcelona del 1842, hi figuraven com a comerciants i fabricants d'estampats, així com a propietaris d'un prat de blanqueig a Sant Martí de Provençals. El 1844, presentaren a l'exposició de Barcelona unes indianas de varios colores de las llamadas Julianas de Lámina, que tenien una amplada superior a l'ordinària: 36 polzades (78 cm) en lloc de 32 (69 cm). Aquell mateix any, els germans Joan i Domènec Casas i Vilarrúbias van subscriure 10 i 2 accions del nou Banc de Barcelona, respectivament.
El 1862, Marià Casas i Fill tenien una fàbrica d'estampats a Sant Martí de Provençals (anomenada Can Casas), on hi havia instal·lada una màquina de vapor que movia 2 cilindres d'estampar i una perrotina, amb 28 obrers, i uns prats de blanqueig veïns amb 25 operaris més. El magatzem i despatx eren a la casa del carrer de Sant Pere Més Alt. El 1863, el negoci era a nom de Ramon Casas i Jordà, fill i hereu de Joan, que aquell mateix any va fer construir una residència d'estiueig a Alella. El 1869, l'empresa figurava a nom del seu fill Joaquim Casas i Jover, propietari de diverses patents per a estampar sobre batista i mocadors de llana, cotó i estam. El 1871, presentà a l'exposició organitzada per a inaugurar el nou edifici de la Universitat «una rica col·lecció d'indianes, adequades per a portar quan s'està de dol», i el 1888 guanyà una medalla d’or a l'Exposició Universal de Barcelona. A finals del segle xix, Casas i Jover es consolidà com una de les primeres empreses d'estampació catalanes, amb una capacitat de 6 milions de metres anuals.
Joaquim Casas morí sense descendència el 4 de juliol del 1900, i el negoci passà a mans de les seves germanes Camil·la i Elisa, casades respectivament amb el fabricant de paper Wenceslau Guarro i Menor i el banquer Leandre Jover i Peix. El despatx es va situar al carrer d'Alí Bei, 27 i 29, i l'empresa, constituïda el 1946 com a societat anònima, va perdurar fins a la segona meitat del segle xx. La casa del carrer de Sant Pere Més Alt era propietat de Camil·la, i a la seva mort el 1924, fou heretada per la seva filla Maria Guarro i Casas, que n'encarregà la reforma a Josep Puig i Cadafalch. Aquest hi afegí un cos de tres pisos paral·lel al carrer de l'Argenter a la part posterior de la parcel·la, coronat per una barana amb gerros ornamentals i dues xemeneies modernistes, així com tribunes en algunes de les finestres i balcons d'aquest i de la façana posterior, i també va dotar la façana principal d'esgrafiats al voltant de les obertures.
A mitjans del segle xx, l'edifici va ser adquirit per la família Pujol, que instal·laren als pisos principal i primer la fàbrica de fils de cosir i als baixos el magatzem de merceria de la societat anònima Manufactura Barcelonesa de Hilaturas. A principis del segle xxi, va ser rehabilitat per l'arquitecte Jordi Romeu, que hi va restituir els esgrafiats de la façana principal i va transformar una finestra en la porta de veïns, de manera que l'antiga entrada de carruatges va quedar integrada al local comercial del fons.

## Descripció

De grans dimensions, consta de planta baixa, principal, dos pisos més i un àtic enretirat de la façana. Als baixos s'obren quatre portals, la llinda dels quals toca amb la imposta que precedeix la planta principal. Una d'aquestes llindes té gravada la data 1699, any de construcció de l'edifici. Les obertures dels pisos no coincideixen en l'eix vertical amb els portals i no tenen una distribució simètrica, cosa que indica que pertanyin a la reforma posterior. Als dos extrems de la planta principal els balcons són de llosana de pedra, mentre que els altres tres són de rajoles amb motius florals i estructura de ferro, així com també ho són els tres del següent pis. Sobre les llindes de les obertures, rectangulars, destaquen els esgrafiats que simulen entaulaments arquitectònics clàssics, afegit a la reforma. La façana està coronada per una cornisa.

## Notes

* ↑ Fill del velluter Llorenç Giralt, va heretar la propietat de la seva mare Eulàlia Fornells (filla del també velluter Maties Fornells), que l'havia heretat de la seva mare Paula.
* ↑ El 1782 es va constituir la societat Bruguera, Casas i Cia, dedicada a la fabricació d'indianes i formada pel torcedor de seda Francesc Bruguera, que s'havia associat prèviament amb un altre fabricant d'indianes, Josep Capelino; Marià Casas i Bonaventura Xuriach, un galoner establert al carrer d'en Gignàs. El 1785 es va constituir la companyia Marià Casas i Cia, formada per 6 socis i un capital de 6.400 lliures.

## Referències

* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 350.
* ↑ Sala i Tristany, 2012, p. 88.
* 1 2 3 «Casa-fàbrica Casas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 AHPB, Jaume Mas i Navarro, manual 978/18, f. 289-301, 26-11-1778.
* 1 2 3 García Espuche, 2003, p. quadre entre 228 i 229.
* ↑ Ferré Gispets, 2023, p. 585.
* ↑ AHPB, notari Jeroni Casetas, manual 884/7, f. 11-21, 18-01-1703 i f. 21-32, i 19-01-1703.
* ↑ Ferré Gispets, 2023, p. 176-177.
* 1 2 Cabeza i Creixell, 2005, p. 110.
* ↑ AHPB, notaris Vicenç Simon i Josep Bosoms, 21-06-1739.
* ↑ AHPB, notari Francesc Comelles, manual 1.051/43, f. 74-108, 15-11-1754.
* ↑ Cabeza i Creixell, 2005.
* ↑ AHPB, notari Francesc Comelles, manual 1.051/43, f. 115-139, 27-09-1755.
* ↑ AHPB, notari Francesc Comelles, 16-04-1755.
* ↑ AHPB, notari Josep Gualsa i Roig, manual 1.096/6, (2a part), f. 83-84v, 21-04-1781.
* ↑ AHPB, notari Josep Gualsa i Roig, manual 1.096/6, (2a part), f. 60v-62, 26-03-1781.
* ↑ AHPB, notari Josep Gualsa i Roig, manual 1.096/6, (2a part), f. 121-127, 09-06-1781.
* 1 2 3 Diario de Barcelona, 18-05-1806, p. 620.
* ↑ «Mariano Rovira. Comerciant. Sant Pere Més Alt. Casa. Modificar una porta i posar-hi una reixa». C.XIV Obreria C-29/1782-115. AHCB, 07-09-1782.
* ↑ «agnició de bona fe». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ AHPB, notari Manuel Oliva i Viloca, manual 1.106/12, f. 240v-241v, 07-05-1782 i manual 1.106/13, f. 31v-32, 09-01-1783.
* ↑ «Mariano Rovira. Comerciant. Argenter. Casa. Engrandir un portal, aixecar un balcó». C.XIV Obreria C-38/1785-160. AHCB, 19-08-1785.
* ↑ «Mariano Rovira i Companyia. Fabricant d'Indianes. Fàbrica. Sant Pere Més Alt. Posar estenedors i obrir una reixa». C.XIV Obreria C-53/1789-249. AHCB, 12-10-1789.
* ↑ «Mariano Rovira i Companyia. Casa. Sant Pere Més Alt. Posar estenedors». C.XIV Obreria C-54/1790-005. AHCB, 05-01-1790.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Cabana, 1992.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Artigues i Vidal i Mas i Palahí, 2019.
* ↑ AHPB, notari Josep Ribas i Granés, 16-05-1785.
* ↑ «Marià Casas. Fabricant d'indianes. Sant Pere Més Alt 9. Casa. Afegir un pis i convertir algunes finestres en balcons de sortida». C.XIV Obreria C-102/1807-026. AHCB, 20-03-1807.
* ↑ «Marià Casas. Fabricant d'indianes. Argenter 10. Cases. Modificar una de les façanes i afegir un quart pis per igualar-les». C.XIV Obreria C-108/1816-034. AHCB, 15-05-1816.
* ↑ «Joan Casas i Vilarrúbia. Esteve Planas. Sant Pere Més Alt. Fabricants de "Pintados". Conduir l'aigua a les cases des del repartidor del mateix carrer». C.XIV Obreria C-96. AHCB, 02-05-1826.
* ↑ Guía de forasteros en Barcelona, 2ª parte, 1842, p. 19, 28, 48.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1863, p. 147, 210.
* ↑ El Consultor. Nueva guía de Barcelona, 1863, p. 10.
* 1 2 «Can Casas». Web de divulgació històrica i patrimoni arquitectònic d'Alella. lescasesdalella.cat.
* ↑ Anuario del comercio, de la industria, de la magistratura y de la administración, 1904, p. 1242.
* ↑ Anuario-Riera, 1908, p. 1086.
* ↑ La Veu de Catalunya, 05-02-1924, p. 1.
* ↑ Barcelona en el año de la Exposición Internacional 1929. Anuarios Bailly-Baillière y Riera reunidos, S.A., 1929, p. 139, 1074.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 2038/1924.
* 1 2 3 AMDCV, expedient 01-1999LM7245
* ↑ Guía industrial y comercial de España. Cataluña y Baleares, 1951-1952, p. 4, 1205, 1417.
* ↑ Guía del marketing español, 1967, p. 1540.
* ↑ Balcells, Albert (editor). Puig i Cadafalch i la Catalunya contemporània. Institut d'Estudis Catalans. Secció Històrico-Arqueològica, 2003, p. 12 (Sèrie jornades científiques 13). ISBN 84-7283-702-5.

## Vegeu també

* Casa Magí Enrich
* Palau Vilana-Perles
* Capella de la Mare de Déu de l'Ajuda
* Torre de la Comanda de Sant Joan
* Can Sanmiquel
* Casa Vídua de Guarro
* Casa Lluís Guarro

## Bibliografia

* Artigues i Vidal, Jaume; Mas i Palahí, Francesc. El model de casa fàbrica als inicis de la industrialització. Registre de fàbriques de Ciutat Vella de Barcelona 1738-1807/1808-1856, 2019, p. 216-219. ISBN 978-84-9156-216-0.
* Cabana, Francesc «La família Casas. Dos-cents anys fent estampats». Fàbriques i empresaris. Els protagonistes de la Revolució Industrial a Catalunya. Enciclopèdia Catalana, 1992.
* Creixell i Cabeza, Rosa M. Cases grans. Interiors nobles a Barcelona (1739-1761). Volum II. Annexos. Departament d'Història de l'Art. Facultat de Geografia i Història. Universitat de Barcelona (tesi doctoral), 2005, p. 110-146.
* Ferré Gispets, David. Exèrcit i negoci. El proveïment militar a Catalunya durant el regnat de Felip V (1700-1746). Universitat Autònoma de Barcelona (tesi doctoral), 2023.
* Garcia Espuche, Albert «Els Vilana Perlas i la casa del Regomir: del notariat al poder». Estudis Històrics i Documents dels Arxius de Protocols, XXI, 2003, pàg. 267-320.
* Sala i Tristany, Miquel «Ramon Combelles i Merli (Cardona, 1801-1852). Vida i obra d’un metge cardoní d’ideologia liberal a cavall de les dues primeres carlinades». Gimbernat: Revista d’Història de la Medicina i de les Ciències de la Salut, 58, 2012, pàg. 83-99.

## Enllaços externs

* «Casa-fàbrica Casas». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.