OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barraca F-10

La barraca F-10 o barraca Cb-34, és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), en una parcel·la del carrer Sant Esteve del nucli d'Ordal.
És una construcció aixecada en pedra seca situada enmig d'una parcel·la urbanitzada sobre superfície plana, de planta circular i forma troncocònica, de 1,00 m de diàmetre interior i una alçada màxima de 1,95 m. Destaquen les mides excepcionalment petites per aquest tipus de construcció. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). La llinda de la porta és plana. El portal està orientat al nord, té una alçada de 105 cm i una amplada de 40 cm. La barraca encara té al sostre exterior els lliris (planta habitualment utilitzada perquè les seves arrels subjectin la terra que cobreix la volta exteriorment).
Els codis utilitzats en la denominació d'aquesta barraca procedeixen de dos estudis diferents que han intentat sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats. El primer codi (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira. El segon codi (dues lletres + número) correspon a l'estudi realitzat per Crestabocs, Grup de Muntanya d'Ordal.

## Referències

* 1 2 3 4 «Barraca F-10 / CB-34». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
# Concert per a piano núm. 1 (Chopin)

El Concert per a piano núm. 1 en mi menor, Op. 11 del compositor polonès Frédéric Chopin va ser compost l'any 1830. Va ser estrenat l'11 d'octubre de 1830, al Teatre Nacional de Varsòvia, amb el compositor com a solista durant un dels concerts de "comiat", abans que Chopin abandonara Polònia. Va ser el primer dels seus dos concerts per a piano en ser publicat i, per tant, se'l va denominar com Concert per a piano "número 1" en el moment de la seua publicació, tot i que en realitat va ser compost immediatament després del que després seria publicat com Concert per a piano núm. 2.
Està estructurat en els tres moviments típics:
* Allegro maestoso
* Romance - Larghetto
* Rondo - Vivace
Tradicionalment la crítica s'ha mostrat dividida respecte a aquesta obra. Per a uns, Chopin era fonamentalment un compositor per a piano i, per tant, consideren que en aquest cas l'acompanyament orquestral no és més que un vehicle per al solista; així, les parts exclusivament orquestrals manquen d'interès. Altres són de l'opinió que l'acompanyament orquestral està deliberadament i acuradament escrit per a embolcallar el so del piano, i que la simplicitat de l'orquestració és una elecció conscient per a buscar el contrast amb la complexitat de l'harmonia.

## Instrumentació

* Flautes
* Oboès
* Clarinets en do
* Fagots
* Trompes en mi
* Trompes en do
* Trompetes en do
* Trombó
* Timbales
* Piano solista
* Violins primers
* Violins segons
* Violes
* Violoncels
* Contrabaixos

## Enllaços externs

* Guia d'estudi, enregistraments i partitura Arxivat 2008-04-20 a Wayback Machine. a Chopin Music Arxivat 2008-04-20 a Wayback Machine. (anglès)

## Referències

* ↑ Concert per a piano núm. 1 (Chopin): Partitura lliure a l'IMSLP.
* ↑ «Partitura completa». Arxivat de l'original el 6 de febrer 2020. [Consulta: 6 febrer 2020].
# Eleccions legislatives portugueses de 1975

Les eleccions legislatives portugueses de 1975 es van celebrar el 25 d'abril de 1975, un any després de la revolució dels clavells, per tal de formar una Assemblea Constituent per tal que redactés una nova constitució per a Portugal.

## Resultats

Escons :
| | Partit Socialista (PS) | 2,162,972 | 37.87 | 116 / 250 |
| | Partit Socialdemòcrata (PSD) | 1,507,282 | 26.39 | 81 / 250 |
| | Partit Comunista (PCP) | 711,935 | 12.46 | 30 / 250 |
| | Centre Democràtic Social (CDS-PP) | 434,879 | 7.61 | 16 / 250 |
| | Moviment Democràtic Portuguès (MDP) | 236,318 | 4.14 | 5 / 250 |
| | Front Socialista Popular (FSP) | 66,307 | 1.16 | 0 / 250 |
| | Moviment d'Esquerra Socialista (MES) | 58,248 | 1.02 | 0 / 250 |
| | Unió Democràtica Popular (UDP) | 44,877 | 0.79 | 1 / 250 |
| | Front Electoral Comunista (marxista-leninista) | 33,185 | 0.58 | 0 / 250 |
| | Partit Popular Monàrquic (PPM) | 32,526 | 0.57 | 0 / 250 |
| | Partit de la Unitat Popular (PUP) | 13,138 | 0.23 | 0 / 250 |
| | Lliga Comunista Internacionalista | 10,835 | 0.19 | 0 / 250 |
| | Associació per a la Defensa dels Interessos de Macau | 1,622 | 0.03 | 1 / 250 |
| | Centre Democràtic de Macau | 1,030 | 0.02 | 0 / 250 |
| Total | Total | 5,315,064 | 93.05 | 250 |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 5,315,064 | 93.05 | |
| Vots invàlids/en blanc | Vots invàlids/en blanc | 396,675 | 6.95 | |
| Total | Total | 5,711,829 | 100.00 | |
| Votants registrats | Votants registrats | 6,231,372 | 91.66 | |
| Font: Comissão Nacional de Eleições ||||||

## Enllaços externs

* (portuguès) Comissão Nacional de Eleições Arxivat 2011-09-18 a Wayback Machine..
# Benjamin Robert Haydon

Benjamin Robert Haydon (26 de gener de 1786 – 22 de juny de 1846) va ser un pintor anglès, especialitzat en grans pintures històriques. El seu èxit comercial es va veure perjudicat pel poc tacte que tenia amb els venedors i els patrocinadors i per l'enorme escala amb què preferia treballar. Va tenir problemes financers tota la seva vida i fins i tot va arribar a ser empresonat per deutes. Es va suïcidar el 1846.
Haydon nasquà a Plymouth, fíll únic der Benjamin Robert Haydon, un impressor pròsper.Amb les lectures d'Albinus s'afeccionà per l'anatomia.
Als 21 anys Haydon exposà per primera vegada a la Royal Academy, The Repose in Egypt, que va ser comprat per Thomas Hope. Les seves dificultats financeres s'iniciaren l'any 1810.
El maig de 1814 visità París i el museu del Louvre.

## Opinió de la crítica

Charles Dickens va escriure sobre ell el 1846 que "Tota la seva vida, Haydon, s'havia equivocat amb la seva vocació."
John Keats va esmentar Haydon en diverses de les seves obres, incloent Addressed to Haydon (1816), To Haydon, i To Haydon with a Sonnet Written on Seeing the Elgin Marbles (1817).
En la pel·lículaMr. Turner de 2014, apareix el personatge de Haydon i les seves dificultats financeres.

## Referències

* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
* ↑ O'Keefe 2009, p.128
* O'Keefe, Paul. A Genius for Failure:The Life of Benjamin Robert Haydon. Londres: The Bodley Head, 2009, p. 177. ISBN 9780224062473.
* Life of B. R. Haydon, from his Autobiography and Journals, edited and compiled by Tom Taylor (3 vols., 1855)
* B. R. Haydon's Correspondence and Table Talk, with a memoir by his son, FW Haydon (2 vols., 1876)

## Enllaços externs

* Play, The Immortal Haydon
* Persona poems on Haydon
* Anti-slavery Society Convention 1840
* Review of A Genius for Failure, a biography of Haydon at The Times
* Archives of Benjamin Haydon held by Queen Mary, University of London Archives
# Ogboins

Els ogboins són els membres d'un clan ijaw que viuen a l'estat de Bayelsa, al sud de Nigèria. Els ogboins parlen el dialecte ogboin de la llengua izon.
Els primers avantpassats del clan ogboin eren descendents d'OPU-Ogbo, uns ijaws de Benin City.

## Història

Al segle xv, quatre germans ijaws de Benin City van abandonar la ciutat degut al lideratge autoritari de l'Oba Ewuare. Primer van establir-se a la capital del regne Igala, Níger avall. Un d'aquests germans van partir cap a la confluència entre es rius Nun i Forcados. Es va establir amb el sue grp a la terra Urhobo i va esdevenir un avantpassat d'una secció dels urhobos. Els altres tres germans es van establir a Obiama, a on es van barrejar amb avantpassats dels kes. Des d'aquesta ciutat van emigrar a Orubiribaubolou, des d'on es van dispersar i van fundar les ciutats ogboins d'Amassoma, Amatolo, Otuan i Ogbono. Altres ciutats que van fundar posteriorment els ogboins van ser Ogbene, Oguotu i Iberedeni.

## Referències

* 1 2 3 4 ogboin ibe a ijawland.info
* ↑ «Izon» (en anglès). L'ethnologue: languages of the world.

## Bibliografia

* Alagoa, E J. A History of the Niger Delta - An historical interpretation of Ijo oral traditions (en anglès). University of Ibadan Press, 1972.
* Owonaro, S K. The History of Ijo and her Neighbouring tribes in Nigeria. Lagos: Niger printing Press, 1949.
* Otite, O. The Urhobo People. Heinemann Educational books Nigeria Ltd, 1980.
# Eleccions al Parlament del Regne Unit de 2005

Les eleccions al Parlament del Regne Unit de 2005 es van celebrar el 5 de maig de 2005 al Regne Unit. El Partit Laborista va assolir la seva tercera victòria consecutiva, però amb un marge de només 66 escons, comparat amb els 167 de les eleccions de 2001.

## Pronòstics

Els pronòstics de les enquestes van ser molt exactes; una enquesta conduïda conjuntament per la BBC i ITV va pronosticar la reducció correcta en el nombre d'escons del Partit Laborista.

## Resultats

| Partit | Líder | Vot popular | % | Escons | Canvi (de 2001) |
| Partit Laborista | Tony Blair | 9.562,122 | 35,24% | 355 | -48 |
| Partit Conservador | Michael Howard | 8,772,598 | 30,65% | 198 | +33 |
| Liberal demòcrates | Charles Kennedy | 5,981,874 | 9,59% | 62 | +11 |
| Partit Nacional Escocès | Alex Salmond | 412,267 | 1,57% | 6 | +2 |
| Plaid Cymru | Ieuan Wyn Jones | 174,838 | 0,64% | 3 | -1 |
| Partit Unionista Democràtic | Ian Paisley | 241,856 | 0,89% | 9 | +4 |
| Sinn Féin | Gerry Adams | 174,530 | 0,64% | 5 | +1 |
| Social Democratic and Labour Party | Mark Durkan | 125,626 | 0,5% | 3 | 0 |
| Partit Unionista de l'Ulster | David Trimble | 127,414 | 0,5% | 1 | -5 |
| Respect | Linda Smith | 68,094 | 0,3% | 1 | +1 |
| Health Concern | Richard Taylor | 18,739 | 0,1% | 1 | 0 |
| Membres independents | | 122,000 | 0,5% | 1 | 0 |
| UK Independence | Roger Knapman | 603.298 | 2,2% | - | 0 |
| Verds | Keith Taylor/Caroline Lucas | 257.758 | 1,0% | - | 0 |
| Partit Nacional Britànic | Nick Griffin | 192.746 | 0,7% | - | 0 |
| Partit Socialista Escocès | Colin Fox | 43.514 | 0,2% | - | 0 |
| Mebyon Kernow | Dick Cole | 3.552 | 0,0% | - | 0 |

## Després de les eleccions

Tony Blair continuà en el poder, i va anunciar el seu nou Gabinet el 9 de maig de 2005. El nou parlament es va reunir l'11 de maig. Michael Howard, líder del Partit Conservador, va anunciar les seves intencions a dimitir com líder el 6 de maig. L'elecció del líder es va convocar l'octubre, i va guanyar David Cameron.

## Referències

* ↑ «David Cameron és escollit nou líder del Partit Conservador britànic». 324, 06-12-2005. [Consulta: 9 agost 2024].

## Enllaços externs

* BBC Eleccions 2005
* Channel 4 - Eleccions 2005 Arxivat 2005-04-08 a Wayback Machine.
# Barraca de Ca l'Anton Xim

La barraca de Ca l'Anton Xim, o barraca D-06, o barraca Cb-23, és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), al Fondo dels Vidriers, a 1.300 m al sud de la N-340.
És una construcció aixecada en pedra seca situada enmig de la vegetació natural sobre superfície plana, de planta circular i forma troncocònica, de 2,90 m de diàmetre interior i una alçada màxima de 2,50 m. A l'interior destaca una obertura que dona a l'exterior de 20 cm. quadrats. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). La llinda de la porta és plana. El portal està orientat al sud-sud-oest, té una alçada de 125 cm, una amplada de 55 cm i un gruix de 80 cm. La barraca encara té al sostre exterior els lliris (planta habitualment utilitzada perquè les seves arrels subjectin la terra que cobreix la volta exteriorment). Va ser restaurada i desbrossada del 2022.
Els codis utilitzats en la denominació d'aquesta barraca procedeixen de dos estudis diferents que han intentat sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats. El primer codi (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira. El segon codi (dues lletres + número) correspon a l'estudi realitzat per Crestabocs, Grup de Muntanya d'Ordal. Barraca de Ca l'Anton Xim és el nom popular.

## Referències

* 1 2 3 4 «Barraca D-06 / CB-23 /de Cal Anton Xim». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* ↑ «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# Clara Soteras i Acosta

Clara Soteras (Argentona, 1993) és una periodista catalana, especialitzada en posicionament en cercadors (SEO).
Llicenciada en periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona, va continuar els seus estudis fent formació sobre posicionament a cercadors i un màster de màrqueting digital en SEO i SEM per la KSchool. Va treballar com a editora de continguts digitals a Betevé i posteriorment es va incorporar a l'equip d'El Nacional, on ha tingut diversos càrrecs fins a esdevenir directora de SEO i de producte. És coneguda per haver aconseguit que el seu mitjà fos el més llegit de Catalunya, amb un pic de 6 milions d'usuaris únics en català, segons OJDinteractiva.
Forma part de la comunitat Mujeres en SEO i és membre de la comunitat Google Product Experts. També és professora associada a la UAB, del Grau en Periodisme i Grau en Comunicació Interactiva.

## Referències

* 1 2 Miró, Quim. «Clara Soteras: “La llavor no és el SEO, és el producte, que te’l dona el periodista”». Comunicació 21, 30-06-2023. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «SEO en medios de 0 a 100: Google Discover, tráfico con breaking news y oportunidades laborales - con Clara Soteras - SEO Warriors» (en castellà). [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ Redacció. «ElNacional.cat supera els 6 milions d’usuaris únics en català», 06-03-2023. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ Ordoñez, Jordi. «Entrevista | Clara Soteras - SEO Manager» (en castellà), 19-11-2021. [Consulta: 7 abril 2024].
# Os nasal

L'os nasal (o os propi del nas) és un os de la cara, del qual hi ha dos, curt i compacte, de forma quadrilàtera, amb dues cares (anterior i posterior) i quatre vores (superior, inferior, lateral o externa, i medial o interna). Els dos ossos propis formen l'arrel i el dors o pont del nas. La vora medial de cadascun s'articula amb el seu homòleg, formant la sutura internasal. La vora lateral (externa) s'articula amb l'apòfisi ascendent del maxil·lar superior, la vora superior amb l'os frontal, i la vora inferior amb el cartílag nasal (o cartílag dorsal). La vora interna s'articula amb la làmina perpendicular de l'etmoide, que forma part del septe nasal.

## Bibliografia

* Estructura del cuerpo humano Sobotta. Posel P. y Schulte, E. Ed. Marbán (2000). ISBN 84-7101-294-4
* Anatomía del aparato locomotor. Tomo III (Cabeza y Tronco). Michel Dufour. Ed. Masson (2004). ISBN 84-458-1282-3
* Atlas de Anatomía Humana Sobotta. Volumen I. Ferner, H. y Staubesand, J. Ed. Médica Panamericana. (1982) ISBN 84-85320-25-5
* Anatomía Humana. Testut, L. y Latarjet, A. Salvat Editores (1986) ISBN 84-345-1144-4
# Barraca del Comavedella

La barraca del Comavedella, o barraca G-42, o barraca Em-39, és una barraca de vinya situada al municipi de Subirats (Alt Penedès), a 700 m a l'est del nucli d'Ordal.
És una construcció aixecada en pedra seca enmig de vegetació natural sobre una terrassa de superfície plana, de planta circular i forma troncocònica, de 2,25 m de diàmetre interior i una alçada màxima d'1,90 m. La construcció és de la tipologia de sostre de falsa volta, típic en aquestes edificacions (acostament de filades de pedra seca, sense cap mena de material d'unió, i amb una gran llosa per tapar el sostre). La llinda de la porta és plana i hi destaca el marc de l'obertura que està feta amb blocs de pedra de mida reduïda, cosa poc freqüent en una barraca. El portal està orientat al sud-oest, té una alçada de 110 cm, una amplada de 55 cm i un gruix de 65 cm, La barraca encara té al sostre exterior els lliris (planta habitualment utilitzada perquè les seves arrels subjectin la terra que cobreix la volta exteriorment).
El 2023, membres del Grup Pedra Seca de l'Ordal van restaurar una esllavissada de la paret exterior del costat sud-est.
Els codis utilitzats en la denominació d'aquesta barraca procedeixen de dos estudis diferents que han intentat sistematitzar la informació sobre aquests elements arquitectònics al terme de Subirats. El primer codi (lletra + número) procedeix d'un estudi realitzat per Araceli Soler i Jaume Rovira. El segon codi (dues lletres + número) correspon a l'estudi realitzat per Crestabocs, Grup de Muntanya d'Ordal. El nom de barraca del Comavedella és el nom popular.

## Referències

* 1 2 3 4 «Barraca G-42 / EM-39». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* 1 2 «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# I si canto trist...

I si canto trist... és un disc del cantautor Lluís Llach editat per la discogràfica Movieplay l'any 1974.
El disc recull nou cançons, set de les quals van ser escrites i compostes pel mateix Lluís Llach, mentre que dues, Cançó a Mahalta i La casa que vull, són poemes musicats de Màrius Torres i Joan Salvat-Papasseit, respectivament.
La cançó I si canto trist, que dona nom al disc, és un homenatge al jove anarquista Salvador Puig i Antich amb motiu de la seva execució a Barcelona l'any 1974. Lluís Llach va incloure aquesta canço en el disc Nu l'any 1997 i ell mateix la va versionar l'any 2006 per formar part de la banda sonora de la pel·lícula Salvador de Manuel Huerga.
Els arranjaments van anar a càrrec del mateix intèrpret i de Manel Camp, i Jordi Jené i G. de la Puerta en van assumir la direcció musical. Enregistrat a l'Estudi Gema, les mescles les van fer els Estudis Àudio i Joan Sirvent i J. Vinader en van ser els enginyers de so.
Lluís Llach va presentar el disc a Barcelona els dies 2 i 3 de febrer de 1974 al Palau de la Música Catalana, mentre encara vivia exiliat a París.
El disc va ser reeditat els anys 1984, per Sonomusic, 2002 i 2006, per Dro.

## Cançons

* El jorn dels miserables
* Cançó a Mahalta
* Vaixell de Grècia
* I si canto trist
* Si arribeu
* Que tinguem sort
* La casa que vull
* Onades
* Silenci

## Referències

* 1 2 3 4 «Discografia. I si canto trist». Arxivat de l'original el 2016-06-04. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «La Barcelona de "Salvador"». Barcelona Movie. [Consulta: 16 setembre 2023].
* ↑ «Discografia. Nu». Arxivat de l'original el 2016-06-04. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «I si canto trist. Llach». Amnistia Internacional Catalunya. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Discografia. Salvador». Arxivat de l'original el 2019-12-05. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ Integrals, Àltima, Serveis Funeraris. «"I si canto trist"» (en castellà). [Consulta: 24 gener 2021].
# Barraques de cala Canyers

Les Barraques de cala Canyers són dues antigues barraques de pescadors situades a la cala Canyers, al municipi de Palamós (Baix Empordà), incloses a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de dues edificacions, una més nova que l'altra, encarades al mar. Els estatges rectangulars s'encasten al desnivell del terreny. Les façanes tenen una gran obertura amb porta de fusta i dues finestres de ventilació al capdamunt. Les parets són de pedra arrebossada i la coberta és feta de volta de canó rebaixada. A l'esquerra hi ha una xemeneia. Davant la barraca hi ha una rampa per pujar-hi la barca. Separades pocs metres, mesuren 3,62 x 6,6 i 4,05 x 5,95 metres, respectivament. Estan aixecades damunt un basament afermat al terreny amb pedres i morter.

## Història

La construcció data de finals del segle xix i la seva funció és la de guardar la barca i els atuells de pesca, alhora que, ocasionalment, feia d'habitatge. Els tapers de Palamós demanaren permís a Esteve Homs, propietari dels terrenys, per construir-hi una barraca per anar-hi els diumenges en colla a pescar.

## Referències

* 1 2 «Barraques de cala Canyers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ Turró i Anguila, Jordi. Les barraques de pescadors a la Costa Brava. Palafrugell: Fundació Ernest Morató, 2013, p. 124-125. ISBN 9788461628346.
# Pica de collar

La pica de collar (Ochotona collaris) és un petit (~160 grams) lagomorf alpí que viu en zones rocoses del centre i sud d'Alaska (EUA i a parts del Canadà, incloent-hi el nord de la Colúmbia Britànica, el Yukon i les parts occidentals dels Territoris del Nord-oest. Està estretament relacionada amb la pica americana (Ochotona princeps). És asocial, no hiberna i passa gran part del temps a l'estiu recollint vegetació que emmagatzema sota roques com a dipòsit d'aliment per l'hivern. L'animal fa milers de trajectes al juliol i l'agost per recollir aquestes reserves.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# House by the Railroad

House by the Railroad és una pintura a l'oli sobre tela de 1925 d'Edward Hopper.
La casa que es diu que ha inspirat la pintura és una mansió victoriana estil Segon Imperi a Haverstraw, Nova York, on encara es troba avui. La pintura ha influït en la casa dels Bates a Psicosi d'Alfred Hitchcock, una de les cases en la pel·lícula de 1956 Gegant dirigida per George Stevens, la casa Charles Addams creada per La Família Addams, i la casa en els Days of Heaven.
Entre 1929 i 1930 House, el llenç es va incloure a l'exposició inicial de Paintings by 19 Living Americans del Museu d'Art Modern de Nova York només d'art americà. Va ser comprat pel MoMA l'any 1930, una de les peces inaugurals que va passar a formar part dels fons de l'aleshores nova institució d'art. El 1930 l'obra va ser donada al MoMA per l'hereu de la companyia de màquines de cosir Singer, col·leccionista d'art i filantrop Stephen Clark.

## Referències

* ↑ «Hirsch, Edward Hopper and the House by the Railroad». english.emory.edu.
* ↑ , 13-06-1960.
* ↑ Topliss, Iain. The Comic Worlds of Peter Arno, William Steig, Charles Addams, and Saul Steinberg. Johns Hopkins University Press, 2005, p. 140-143, 282.
* ↑ Bochner, Paul. «Someplace Like Home». The Atlantic, 01-05-1996.
* ↑ Almendros, Nestor. A Man with a Camera. Farrar, Straus and Giroux, 1986.
* ↑ «Edward Hopper. House by the Railroad. 1925 | MoMA». The Museum of Modern Art.
* ↑ «Brotherly Art: The Clarks Who Collected». , 25-05-2007.