OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orèades

Les orèades (en grec antic Ὀρεάδες), orestíades o orodemníades van ésser nimfes que protegeixen les muntanyes, d'acord amb la mitologia grega, i acompanyaven Àrtemis (o Diana). Segons Estrabó hi havia cinc orèades mentre que Virgili, a l'Eneida, parla de mil orèades seguint a Diana. Entre les més conegudes trobem Eco (muntanyes de Citeró), Cal·listo (transformada en l'Ossa Major) o Britomarte (mont Dikti).
Solen viure a les muntanyes però, de vegades, les nimfes caçadores podien trobar-se a altres indrets, com per exemple a les grutes de les nimfes dels rius i del mar, en escrits de Virgili. Formen part de la vida dels déus i dels humans. Són mortals, però viuen de l'ordre de milers d'anys. S'alimenten d'ambrosia, com els déus, i pot ser aquesta la causa de la seva llarga vida, i també de castanyes, glans i mel, sent els primers mortals que van deixar de menjar carn d'altres mortals, i en particular carn d'humans. Hi ha diferents opinions dels seus orígens, segons els autors, sent una de les més esteses que són «filles de Zeus» o del seu equivalent romà Júpiter. Segons Homer tenen el mateix origen que les nàiades. Són educadores d'alguns déus, com per exemple Bacus, a qui acompanyen sempre als seus seguicis. Ballen a les muntanyes i les roques, vessant i fent créixer els dons de Bacus i de Ceres (Vegeu també Bacants).
Tenen cura de les muntanyes, els terrenys salvatges, els boscos, els arbres i de vegades els animals feréstecs, que també poden caçar. No s'ocupen en canvi dels animals domèstics ni dels pastors. Són estimades i acompanyades per Hermes i els sàtirs. Els antics grecs pensaven que cada element, herba, arrel, fruit de l'arbre o de la terra, entre d'altres, tenia una divinitat pròpia, de manera que algunes tenen noms diferents segons el nom propi de la muntanya o del llac que protegeixen, per exemple, o també segons cada element de la natura. Així, per exemple, les orèades o orestíades podien referir-se específicament a les muntanyes, les dríades als boscos i selves i les hamadríades a un arbre en particular, naixent i morint amb ell.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 162. ISBN 8429741461.
* 1 2 3 Mitología universal, Biblioteca ilustrada de Gaspar y Roig, 1864. (castellà)
* 1 2 3 Natale Conti, Mitología, Editum, 2006. ISBN 9788483715994 (castellà)
# Políptot

El políptot o políptoton és una figura retòrica que consisteix a fer servir una mateixa paraula amb diferents morfemes flexius. Prové del mot compost grec antic de πολύς = molt i πτῶσις = cas.

## Exemples

* Visc avui, visquí ahir i sembla que viuré sempre.
* Homo homini lupus est, l'home és un llop per l'home
* vanitas vanitatum et omnia vanitas
* Quis custodiet ipsos custodes?
* Proas ab proas los vaxels s'encontravan
    y los coltells dins coltells percudian,
    homens ab homens cruelment se batien
    y axi los uns als altres derrocaven.
No s'ha de confondre amb la derivació, que consisteix a fer servir paraules diferents que tenen un mateix lexema i diferents morfemes derivatius. Exemple: Hem enterrat el gos a terra al soterrani

## Referències

* ↑ Joan Mallart i Navarra, Didàctica de la llengua, tom 3 de Diccionaris d'especialitat, Barcelona, Edicions Universitat Barcelona, 2001, pàgina 132 § 1161 ISBN 9788476023525
* ↑ Eulàlia Miralles i Josep Solervicens, El (re)descobriment de l'edat moderna: Estudis en homenatge a Eulàlia Duran, Barcelona, Editorial de l'Abadia de Montserrat, 2007, pàgina 411, ISBN 9788484158844
* ↑ Francesch de Oleza, Art de Trobar manuscrit del 1538 editat al segle xix per J.M. Bover
# L'ajo nell'imbarazzo

L'ajo nell'imbarazzo és una opera buffa en dos actes de Gaetano Donizetti, amb llibret de Jacopo Ferretti. S'estrenà al Teatro Valle de Roma el 4 de febrer de 1824.

## Altres autors

* El compositor bolonyès Giuseppe Pilotti (1784-1838), també va escriure una òpera amb el mateix nom.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 923 (ISBN 84-239-4544-8)
Òperes de Gaetano Donizetti :
Il Pigmalione (1816)
Enrico di Borgogna (1818)
Pietro il grande (1819)
Zoraida di Granata (1822)
La zingara (1822)
Alfredo il grande (1823)
L'ajo nell'imbarazzo (1824)
Emilia di Liverpool (1824)
Alahor in Granata (1826)
Don Gregorio (1826)
Elvida (1826)
Gabriella di Vergy (1826)
Olivo e Pasquale (1827)
Otto mesi in due ore (1827)
Il borgomastro di Saardam (1827)
L'esule di Roma (1828)
Alina, regina di Golconda (1828)
Gianni di Calais (1828)
Il castello di Kenilworth (1829)
Il diluvio universale (1830)
Imelda de' Lambertazzi (1830)
Anna Bolena (1830)
Le convenienze ed inconvenienze teatrali (1831)
Gianni di Parigi (1831)
Francesca di Foix (1831)
Fausta (1832)
Ugo, conte di Parigi (1832)
L'elisir d'amore (1832)
Sancia di Castiglia (1832)
Il furioso all'isola di San Domingo (1833)
Parisina d'Este (1833)
Torquato Tasso (1833)
Lucrezia Borgia (1833)
Rosmonda d'Inghilterra (1834)
Gemma di Vergy (1834)
Marino Faliero (1835)
Maria Stuarda (1835)
Lucia di Lammermoor (1835)
Belisario (1836)
Il campanello (1836)
Betly, o La capanna svizzera (1836)
L'assedio di Calais (1836)
Roberto Devereux (1837)
Maria de Rudenz (1838)
Poliuto (1838)
Pia de' Tolomei (1838)
Le duc d'Albe (1839)
La fille du régiment (1840)
Les martyrs (1840)
La favorita (1840)
Adelia (1841)
Rita (1841)
Maria Padilla (1841)
Linda di Chamounix (1842)
Caterina Cornaro (1844)
Don Pasquale (1843)
Maria di Rohan (1843)
Dom Sébastien (1843) :
# Luci Juli Cèsar (cònsol 90 aC)

Luci Juli Cèsar (en llatí Lucius Julius L. F. Sextus N. Caesar) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Júlia, i era de la família dels Cèsar.
Va arribar a la màxima magistratura de cònsol l'any 90 aC juntament a Publi Rutili Llop quan va esclatar la guerra social. Va tenir com a legats en aquesta guerra a Sul·la, Cras, Publi Corneli Lèntul, Tit Didi i Marc Marcel. Al començament de la campanya va atacar als samnites, però va ser derrotat pel general Vetti Cató i va fugir a Esèrnia que llavors era lleial al govern de Roma. Va rebre reforços de gals i númides auxiliars i va iniciar altre cop l'ofensiva i va derrotar a l'enemic a Acerrae a la Campània, ciutat que els italians estaven assetjant. Aquí van desertar molts númides i com que sospitava de la seva lleialtat va enviar a la resta a Àfrica. Encoratjat per aquestes desercions, Papi Mutil, el general italià enemic, va atacar el campament de Cèsar, però va ser rebutjat i va perdre sis mil homes.
Aquesta victòria va causar gran alegria a Roma i els ciutadans van deixar de banda els vestits militars (saga) que havien portat des del començament de la guerra. Però la victòria no va ser seguida de resultats importants. Cèsar es va retirar immediatament d'Acerrae sense aconseguir aixecar el setge i mentre l'altre cònsol, Rutili Llop, va ser derrotat i mort en una batalla per Vetti Cató. Cèsar va tornar a intentar aixecar el setge d'Acerrae i va marxar altre cop cap a aquesta zona, però va ser derrotat amb fortes pèrdues per Mari Egnaci.
Aquestes derrotes, la por d'una guerra amb Mitridates VI Eupator i el perill de revolta dels seus aliats van aconsellar a Cèsar a promoure una llei que garantia la ciutadania romana als llatins i als aliats que havien restat fidels (Lex Julia de Civitate) amb un pacte pel qual la ciutat que no volgués la ciutadania hi podia renunciar, i podria segur com a estat federat.
L'any 89 aC es va prorrogar el seu comandament i va obtenir una gran victòria sobre l'enemic i va assetjar Asculum, davant la qual va morir de malaltia (segons Appià), però en realitat únicament es va haver de retirar per causa d'una malaltia, però no va morir. En el comandament el va substituir Gai Bebi.
Aquell mateix any va ser censor junt amb Publi Licini Cras i es va dedicar a imposar la seva pròpia llei i la que aquell any havien aprovat Marc Plauci Silvà i Gai Papiri Carbó que donava la ciutadania a tots els aliats italians (Lex Plautia Papiria). Els nous ciutadans van ser inclosos en vuit o deu tribus de nova creació que es van afegir a les 35 ja existents, i votaven després d'elles.
L'any 87 aC en esclatar la guerra civil, van ser morts per Fímbria, per ser opositors de Gai Mari i Luci Corneli Cinna.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Caesar 9. L. Julius Sex. N. Caesar, L. F.,». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Dvĕ vdovy

Dvě vdovy (Les dues vídues) és una òpera en dos actes de Bedřich Smetana, amb llibret en txec de Emanuel Züngel, basat en Les deux veuves de Jean Pierre Felicien Mallefille. S'estrenà a Praga el 27 de març de 1874 sense gaire èxit. Smetana en va fer una segona versió que s'estrenà el 20 d'octubre de 1874, també a Praga.

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants
# Pic d'Almansor

El Pic Almansor és una muntanya situada a la província d'Àvila, Espanya; és la més alta de la serra de Gredos amb 2.592 metres d'altura.
# Muladí

Un muladí (de l'àrab المولدين, al-muwalladīn, plural de المولد, al-muwallad) era, a l'Àndalus, un cristià que es va passar a la religió musulmana. Muwàl·lad és un terme àrab inicialment aplicat a un encreuament de races animals i després donat a qui, sense ser àrab, es criava entre els àrabs i rebia la seva educació. A l'Àndalus, es traduïa a vegades per 'adoptat', i va derivar en el nom muladí, que al seu torn va originar el de mulat.
Els hispanoromans i gots sotmesos a l'islam voluntàriament i convertits a la religió s'anomenaren mussàlima (els ‘jueus islamís’); amb el temps, la pressió per esdevenir musulmà era temptadora; així, per exemple, els mussàlima o mossàrabs (els cristians que vivien sota domini àrab i musulmà), tot i que tolerats, havien de pagar un tribut en metàl·lic (jizya) i en productes sobre la terra (kharaj). Per això, els governs musulmans no encoratjaven les conversions. D'altra banda, si es volia assolir un estatus social superior, era necessària la conversió a l'islam, però aquestes conversions només les podien fer els nobles (que llavors arrossegaven els parents, clients, servidors i esclaus), com van fer els Banu Qasi o els Banu Mardanix. El nombre dels que foren conquerits per força i podien esdevenir mawali (en singular mawla) era relativament petit i la majoria havia de restar mussàlima, mossàrabs.
Els mawali conversos originaren a partir de la segona generació els muwal·ladun: musulmans en què ni el pare ni la mare eren àrabs. Muwal·ladun, que s'ha traduït per ‘renegats’: musulmans d'origen no àrab, criats com a musulmans pels seus pares, després de convertir-se. Contra el que a vegades es diu, dins dels muwal·ladun, no hi va haver moviments pel retorn al cristianisme, i per exemple quan el muladita Úmar ibn Hafsun va intentar convertir-se per obtenir més suport dels mossàrabs, els seus partidaris muladites el van abandonar.
Així mateix, la conversió religiosa suposava per als esclaus la llibertat.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, planes 178-179.
# Jin Mao

El gratacel Jin Mao (xinès tradicional: 金茂大廈, xinès simplificat: 金茂大厦, pinyin: Jīnmào Dàshà, literalment 'edifici de la prosperitat daurada') és el cinquè edifici més alt de la República Popular de la Xina i el desè més alt del món. Està situat al districte de Pudong en la municipalitat de Shanghai. L'edifici, projectat per un equip d'arquitectes de Chicago, té una altura total de 420,5 metres repartits en 88 plantes. Es va construir entre 1994 i 1998 encara que no va ser plenament operatiu fins a 1999.
El seu aspecte exterior té alguns trets de l'arquitectura xinesa, ja que recorda a una pagoda. Es buscava així conjugar la tradició amb la modernitat. Tot l'edifici es va construir al voltant del nombre vuit, considerat de bona sort en la cultura xinesa: 88 plantes construïdes sobre una base octogonal donades suport sobre vuit columnes d'acer. L'estructura compta amb un modern sistema d'enginyeria que la protegeix contra els forts vents que pot generar un tifó (resisteix vendavals de fins a 200 quilòmetres hora). Així mateix, està preparat per a suportar un terratrèmol de fins a grau 7 en l'escala de Richter. Des del pis 53 fins al 87, l'edifici està ocupat per un hotel de luxe. En el pis 88 es troba un mirador amb capacitat per a 1.000 persones des d'on es pot observar una panoràmica de la ciutat. S'accedeix a aquest mirador mitjançant dos ascensors que viatgen a una velocitat de 9,1 metres per segon (l'ascensió dels 88 pisos es realitza en menys de 45 segons). L'edifici ha esdevingut un emblema del desenvolupament econòmic de Shanghai i Xina.
# Die schweigsame Frau

Die schweigsame Frau (en alemany, La dona silenciosa) és una òpera en tres actes de Richard Strauss, amb llibret de Stefan Zweig. S'estrenà al teatre de l'Òpera de Dresden el 24 de juny de 1935. No s'ha estrenat a Catalunya.

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants

## Referències

Òperes de Richard Strauss :
Guntram (1894)
Feuersnot (1901)
Salome (1905)
Elektra (1909)
Der Rosenkavalier (1911)
Ariadne auf Naxos (1912/16)
Die Frau ohne Schatten (1919)
Intermezzo (1924)
Die Ägyptische Helena (1928)
Arabella (1933)
Die schweigsame Frau (1935)
Friedenstag (1938)
Daphne (1938)
Die Liebe der Danae (1940)
Capriccio (1942)
Des Esels Schatten (1949) (inacabada) :
# Les Francs-juges

Les francs-juges havia de ser una òpera d'Hector Berlioz, amb llibret d'Humbert Ferrand. La va compondre amb 23 anys el 1826. És la història d'un pres polític, salvat per la seva
L'òpera fou abandonada per Berlioz, que en destruí gran part de la música. Retenia, tanmateix, l'obertura que s'ha convertit en un element de concert popular i d'altres parts del material musical que va reciclar en composicions posteriors.

## Referències

* ↑ Les Francs-juges: Partitura lliure a l'IMSLP.
* ↑ Posner, Howard. «Overture to Les francs-juges (Hector Berlioz)» (en anglès). Los Angeles Philharmonic Association, 01-08-2007. [Consulta: 20 abril 2021].
Òperes d'Hector Berlioz :
Les Francs-juges (inacabada)
Benvenuto Cellini (1838)
La Damnation de Faust (1846)
Béatrice et Bénédict (1862)
Les Troyens (1863) :
# Luci Hortensi (pretor)

Luci Hortensi (en llatí Lucius Hortensius) va ser un magistrat romà.
Va exercir diverses magistratures en la carrera del cursus honorum i va arribar a pretor l'any 171 aC. Va substituir a Gai Lucreci Gal en el comandament de la flota contra Perseu de Macedònia i va aprofitar el seu mandat per fer alguns abusos: a Abdera va exigir cent mil denaris i 50.000 modis de blat, i quan els habitants es van posar sota protecció del cònsol Aule Hostili Mancí i del senat, Hortensi es va enfurismar i va saquejar la ciutat, matant els dirigents i venent la resta com a esclaus. El senat va declarar injust aquest acte i va ordenar alliberar a tots els que havien estat venuts com esclaus. Però Hortensi va continuar amb la seva política d'abusos. Pels seus actes a la península Calcídica va ser amonestat pel senat per segona vegada, però no consta que fos cridat o castigat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 525.
# .pt

.pt és l'actual domini de primer nivell territorial (ccTLD) de Portugal. És gestionat per la Fundação para a Computação Científica Nacional (FCCN). A partir de l'1 de maig de 2012, la inscripció directament al segon nivell està disponible, sense restriccions. Des del juliol de 2005 es permeten els caràcters portuguesos à, á, â, ã, ç, é, ê, í, ó, ô, õ, ú als noms de domini.

## Referències

* 1 2 «.pt Domain Delegation Data». [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ PT. «.PT - Domínios de Portugal» (en portuguès). [Consulta: 22 novembre 2024].
Dominis de primer nivell territorial :
Dominis de primer nivell internacionalitzats :
Alfabet ciríl·lic:
.бел (.bel, Belarús)
.қаз (.qaz, Kazakhstan)
.мкд (.mkd, Macedònia)
.мон (.mon, Mongòlia)
.рус (.rf, gent de parla russa)
.рф (.rus, Rússia)
.срб (.srb, Sèrbia)
.укр (.ukr, Ucraïna)
Alfabet àrab:
الجزائر. (al-Jazā'ir, Algèria)
مصر. (masr, Egipte)
بھارت. (bharat, Índia)
ایران. (Iran)
الاردن. (al-urdun, Jordània)
فلسطين. (filastin, Territoris Palestins)
پاکستان. (pakstan, Pakistan)
قطر. (qatar, Qatar)
السعودية. (al-saudiah, Aràbia Saudí)
سوريا. (sūryā, Síria)
تونس. (tunis, Tunísia)
امارات. (emarat, UAE)
عمان. (Oman)
مليسيا. (maleesya, Malàisia
المغرب. (almahgrib, Marroc)
سودان. (Sudan)
اليمن. (alyemen, Iemen)
Alfabets indis:
.বাংলা (bangla, Bangladesh)
.ভারত (bharôt, Índia)
.भारत (bharat, Índia)
.భారత్ (bharat, Índia)
.ભારત (bharat, Índia)
.ਭਾਰਤ (bharat, Índia)
.இந்தியா (inthiyaa, Índia)
.ලංකා (lanka, Sri Lanka)
.இலங்கை (ilangai, Sri Lanka)
.ไทย (thai, Tailàndia)
.சிங்கப்பூர் (cinkappūr, Singapur)
Caràcters xinesos:
.中国 (Zhōngguó, Xina)
.中國 (Zhōngguó, Xina)
.香港 (Hong Kong)
.台灣 (Taiwan)
.台湾 (Taiwan)
.新加坡 (Xīnjiāpō/Sin-ka-po, Singapur)
Altres alfabets i escriptures del món:
.გე (ge, Geòrgia)
.한국 (Hanguk, Corea del Sud) :
ccTLDs internacionalitzats proposats :
.бг (bg, Bulgària, rebutjat) .κπ (kp, Xipre) .ελ (el, Grècia, rebutjat) ישראל. (yisrael, Israel) .日本 (nippon, Japó) .ລາວ (lao, Laos) :
Altres dominis :
Reservats / sense assignarAssignats / sense úsEn fase de desaparició / Entrada a ISO 3166-1 esborradaRetirats / esborratsProposats
.bl .bq .eh .mf
.bv .gb .sj
.su
.bu .cs .dd .um .yu .zr .an .tp
.ct :
Vegeu també Dominis de primer nivell genèrics :
Viccionari
# Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 2024 - 4x100m relleus femení

La prova femenina de 4x100m relleus d'Atletisme als Jocs Olímpics de París 2024 serà la 23a edició de l'esdeveniment en unes Olimpíades. La prova es disputarà entre el 8 i el 9 d'agost del 2024 a l'Stade de France de París.
Jamaica és la vigent campiona de la disciplina olímpica, després de guanyar la medalla d'or als Jocs Olímpics de Tòquio 2020. La medalla de plata fou pels Estats Units i la de bronze se la va emportar la selecció del Regne Unit.
L'equip dels Estats Units, és amb molta diferència, la selecció més guardonada, amb 11 medalles d'or, 3 medalles de plata i 2 medalles de bronze, en les 22 edicions que l'esdeveniment ha estat present als Jocs Olímpics.

## Format

Els 4x100 metres relleus són una prova que consisteix en la participació de 4 atletes diferents en cada equip, que corren 100 metres cadascuna i es passen un testimoni quan fan el relleu. La competició començarà amb la fase de Heats, on hi haurà 2 curses diferents i es classificaran els 3 primers de cada sèrie i els següents 2 millors temps globals. La final la disputaran 8 equips i les 3 seleccions que quedin al capdavant a la final, obtindran les medalles.

## Classificació

La principal manera de classificar-se serà en el Campionat del Món de Curses de Relleus que se celebrarà a Nassau, els dies 4 i 5 de maig de 2024. Els 14 primers equips es classificaran directament pels Jocs Olímpics. Les 2 places sobrants, s'obtindran mitjançant el rànquing mundial, que es tancarà el 30 de juny de 2024.
| Mètode de classificació | Places | País |
| Campionat del Món de Relleus | 14 | |
| Rànquing atlètic | 2 | |

## Medaller històric

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 11 | 3 | 2 | 16 |
| 2 | Jamaica | 2 | 3 | 1 | 6 |
| 3 | Alemanya de l'Est | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 4 | Canadà | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 5 | Alemanya Occidental | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 5 | Bahames | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 5 | Austràlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 8 | Polònia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 9 | Bèlgica | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | Països Baixos | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 11 | Regne Unit | 0 | 2 | 7 | 9 |
| 12 | Alemanya | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 13 | URSS | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 14 | Cuba | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 14 | Nigèria | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 16 | Rússia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 16 | Equip Unificat | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 18 | Ucraïna | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 18 | Brasil | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 18 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Calendari oficial olímpic» (en anglès). Paris 2024. [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ «Tokyo 2020 Athletics women's 4x100m relay results» (en anglès). olympics.com.
* ↑ «4x100m relleus» (en anglès). World Athletics. [Consulta: 7 febrer 2024].
# Simfonia núm. 4 (Mozart)

La Simfonia núm. 4 en re major, K. 19, de Wolfgang Amadeus Mozart fou composta a Londres durant el gran viatge de la família Mozart per Europa l'any 1765, quan Mozart tenia 9 anys.
Encara que no ha sobreviscut el manuscrit original, existeixen una sèrie de parts escrites per la mà del seu pare, Leopold Mozart, que es conserven en la Bayerische Staatsbibliothek de Múnic. Actualment, se sap que les simfonies primerenques del jove Mozart foren interpretades en concerts públics al Little Haymarket Theatre de Londres. És possible que algunes d'aquestes obres s'escriguessin per algun d'aquests concerts.
L'obra està escrita per a dos oboès, dues trompes i corda. Consta de tres moviments, disposats segons l'esquema habitual del període clàssic primerenc: ràpid-lent-ràpid. Són els següents:
* Allegro, en compàs 4/4
* Andante, en compàs 2/4
* Presto, en compàs 3/8

## Referències

* 1 2 3 Mozart, Wolfgang Amadeus; Giglberger, Veronika (preface), Robinson, J. Branford (transl.). Die Sinfonien I.. Kassel: Bärenreiter-Verlag, 2005, p. X. ISMN M-006-20466-3

## Enllaços externs

* Simfonia núm. 4, K. 19: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Eannatum I

Eannatum (en sumeri, 𒂍𒀭𒈾𒁺) va ser ensi de Lagaix cap al 2470 aC a 2430 aC. Era fill (i successor) d'Ukurgal (Akurgal) i net d'Ur-Nanxe. Va establir el primer imperi testimoniat històricament. El seu nom sumeri era Eannatum però el seu nom "tidnu" (semita?) era Lumma.
Durant el seu regnat, cap al 2470 aC, la ciutat va tenir una gran expansió. Aquest rei va derrotar els exèrcits de la ciutat d'Umma, tradicional enemic de Lagaix (els dos estats es disputaven la regió fronterera de Gu-edinna, i va apropiar-se d'aquells territoris en disputa. El 2460 aC va emprendre diverses campanyes contra Sumer, conquerint Ur, Nippur, Uruk, on governava En-Xakanxa-Ana, Kix, Larsa i Akxak, i va prendre el títol de "Rei de Kix" posant-se sota la protecció de la deessa Inanna protectora d'aquella ciutat. Va fer una expedició contra Mari, i potser va posar fi a la dinastia que regnava en aquella ciutat. Va atacar també el regne d'Elam, i finalment va rebutjar una incursió dels elamites.
El seu déu, en nom del qual deia actuar, era Ningirsu i quan va resultar victoriós es va anomenar "El que sotmet a tots els països". Va construir nombrosos temples especialment a Lagaix. Va reconstruir una ciutat anomenada Nina que podria ser la futura Nínive, on va construir diversos canals i reserves d'aigua.
L'anomenada Estela dels voltors, avui dia al Louvre, es va trobar a Girsu, moderna Telloh (Iraq) el 1881. Està datada a la meitat del tercer mil·lenni. Es coneix també l'anomenat Monument de la victòria, que commemora el triomf d'Eannatum sobre Enakalle d'Umma. Es conserven diverses representacions de la guerra, una de les quals presenta al rei en el seu carro amb una arma corba a la mà dreta, formada per tres barres de metall junt amb uns anells, mentre els que el segueixen, amb elms al cap i llances a les mans, marxen al darrere; en una altra representació una figura, suposadament el rei, circula en carro durant la batalla; una altra imatge mostra el déu Ninurta (deïtat de la guerra) simbolitzant la protecció atorgada a Eannatum En un relat almenys, el rei atribueix la seva victòria a Enlil, la deïtat tutelar de Lagaix.
Eannatum I encara era rei quan la ciutat d'Umma va atacar Lagaix per sorpresa i es va apoderar de la ciutat, matant el sobirà. El va succeir Entemena.

## Referències

* 1 2 Lévéque, Pîerre (ed.). Las primeras civilizaciones: de los despotismos orientales a la ciudad griega. Tres Cantos: Akal, 2012, p. 202-203. ISBN 9788446035008.
* 1 2 Kleiner, Fred S.; Mamiya, Christin J.. Gardner's Art Through the Ages: The Western Perspective — Volume 1. 12a ed.. Belmont, California, USA: Thomson Wadsworth, 2006, p. 22–23. ISBN 0-495-00479-0.