OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ian Harte

Ian Harte és un futbolista irlandès, nascut a Drogheda el 31 d'agost de 1977. Ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Provinent del Home Farm FC, fitxa pel Leeds United AFC el 1995, equip en el qual hi jugaria durant nou temporades, tot sumant 213 partits i 28 gols a la lliga anglesa. A la temporada 99/00 va contribuir a fer que el seu equip arribara a les semifinals de la Copa de la UEFA, marcant un gol en dotze partits. A l'any següent aplegarien també a semifinals, però de la Champions League. Harte hi va jugar 17 partits i va marcar tres gols.
La crisi del Leeds el va obligar a deixar l'entitat, per recalar al Llevant UE el 2004. En aquell moment el quadre valencià acabava de pujar a primera divisió, i precisament va ser l'irlandès qui va materialitzar el primer gol dels granotes a la màxima categoria després de 41 anys, al fer el tant de l'empat davant la Reial Societat. El Llevant baixaria per tornar a pujar a Primera el 2006. Per la temporada 06/07, el defensa pateix una greu lesió, i quan retorna als terrenys de joc, mitjada la temporada, no es fa amb el lloc titular.
A l'inici de la temporada 07/08 no compta per a l'entrenador llevantinista Abel Resino i marxa al Sunderland AFC, on roman una temporada. A l'any següent, rebutja una oferta del Wolverhampton Wonderers al seu un contracte de renovació mensual.
Sense equip a l'inici de la temporada 08/09, entrena amb el Sheffield United FC, amb qui arriba a disputar un encontre amb el seu equip reserva. Posteriorment hi provaria al noruec Vålerenga i al Charlton Athletic FC.
Finalment, l'11 de desembre del 2008 signa amb el Blackpool FC, de la Championship. Hi disputa vuit partits amb els Seasiders abans de finalitzar el seu contracte al febrer del 2009. Llavors arriba a un acord amb l'escocès Saint Mirren fins al final de la temporada, però inesperadament es trenca l'endemà.
A finals de març del 2009 fitxa pel Carlisle United FC. Hi debuta davant Northampton Town amb una destacada actuació, tot i que es trenca dos dits i està un mes de baixa. Amb el Carlisle aconsegueix la permanència, a la vegada que allarga el seu contracte fins a 2011.

## Selecció

Harte ha estat internacional per la República d'Irlanda en 64 ocasions, marcant onze gols. Va participar en el Mundial del 2002.

## Referències

* ↑ «Sunderland sign left-back Harte». BBC Sport, 29-08-2007 [Consulta: 30 agost 2007].
* ↑ «Harte turns down Wolves contract». Express & Star, 05-08-2008. Arxivat 7 de setembre 2008 a Wayback Machine.
* ↑ «Ian Harte på prøvespill hos Vålerenga» (en nowegian). VG Nett, 22-10-2008.
* ↑ «Blackpool Sign Harte». Blackpool FC, 11-12-2008 [Consulta: 11 desembre 2008]. Arxivat 2008-12-14 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-12-14. [Consulta: 13 març 2021].
* ↑ «Harte: I'll Let My Football Do The Talking». Blackpool FC, 12-12-2008 [Consulta: 12 desembre 2008]. Arxivat 2012-05-03 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-05-03. [Consulta: 13 març 2021].
* ↑ Harte u-turn puzzles MacPherson, BBC Sport, 6 febrer 2009.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Biatló als Jocs Olímpics d'hivern de 1968

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1968 celebrats a la ciutat de Grenoble (França) es disputaren dues proves de biatló en categoria masculina, un de 20 quilòmetres i una altra de relleus 4x7,5 quilòmetres.
La prova de 20 km. es realitzà el dia 12 de febrer i la de relleus el dia 15 de febrer de 1968 a les instal·lacions situades a la població d'Autrans. Hi participaren un total de 72 biatletes de 16 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Biatló 20 km. | Magnar Solberg | Aleksandr Tíkhonov | Vladimir Gundartsev |
| Biatló equips | Unió SovièticaAleksandr Tíkhonov Nikolay Puzanov Viktor Mamatov Vladimir Gundartsev | NoruegaOla Wærhaug Olav Jordet Magnar Solberg Jon Istad | SuèciaLars-Göran Arwidson Tore Eriksson Olle Petrusson Holmfrid Olsson |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 2 | Noruega | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Suècia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Biathlon at the 1968 Winter Olympics». [Consulta: 25 desembre 2024].
# Game Science

Game Science (xinès: 游戏科学; pinyin: Yóuxì Kēxué) és una empresa xinesa de desenvolupament de videojocs coneguda pel seu primer joc publicat internacionalment Black Myth: Wukong (2024). Té la seu a Shenzhen i una oficina addicional a Hangzhou.

## Història

El 2014, set antics empleats de Tencent Games van fundar Game Science a Shenzhen. Abans havien treballat en un videojoc de rol massiu gratuït anomenat Asura que es basava en la llegenda de Sun Wukong de Viatge a l'Oest.
Game Science va publicar els jocs per a telèfons mòbils, 100 Heroes i Art of War: Red Tides, abans de centrar-se en el desenvolupament Black Myth: Wukong el 2018. La decisió de desenvolupar un videojoc AAA es va produir després d'adonar-se que hi havia més usuaris de Steam a la Xina que als EUA. En aquell moment l'empresa tenia 13 empleats, i l'equip de desenvolupament del projecte es va traslladar de Shenzhen a Hangzhou amb motiu del «cost de vida més baix».
L'agost de 2020, Game Science va presentar el primer tràiler de Black Myth: Wukong com una forma de reclutar més talent per a l'empresa. Llavors l'equip de desenvolupament del joc comptava amb 30 membres. Com que el tràiler es va fer viral, Game Science va rebre més de 10.000 currículums i l'equip de desenvolupament es va ampliar a 140 empleats d'acord amb els crèdits del videojoc.
Hero Games va adquirir una participació del 19% de Game Science a través de la seva filial de propietat total Tianjin Hero Financial Holding Technology el 2017, però va vendre la participació el 2022. El març de 2021 es va saber que Tencent havia augmentat la seva participació de Game Science al 5%.

## Videojocs

| Any | Anglès | Xinès | Pinyin |
| 2015 | 100 Heroes | 百將行 | Bǎi Jiāng Xíng |
| 2016 | Art of War: Red Tides | 战争艺术：赤潮 | Zhànzhēng Yìshù: Chìcháo |
| 2024 | Black Myth: Wukong | 黑神话：悟空 | Hēishénhuà: Wùkōng |

## Referències

* 1 2 3 Young, Charles. «Black Myth: Wukong - The World Exclusive Story Behind the Breakout Action-RPG» (en anglès). IGN, 11-09-2020. Arxivat de l'original el 11 September 2020. [Consulta: 18 agost 2024].
* 1 2 Ye, Josh. «Black Myth: Wukong in race to become China's first AAA game» (en anglès). South China Morning Post, 21-08-2020. Arxivat de l'original el 24 August 2020. [Consulta: 18 agost 2024].
* 1 2 3 4 Cao, Ann. «Wukong video game's low-profile developer now in the spotlight» (en anglès). South China Morning Post, 22-08-2024. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ Jia, Liu. «[Exclusive Tencent Lifts Stake in Indie Studio Game Science to Draw Closer, Source Says]» (en anglès). www.yicaiglobal.com, 30-03-2021. Arxivat de l'original el 18 August 2024. [Consulta: 18 agost 2024].
# Audiència dels Confines

L'Audiència dels "Confines de Guatemala y Nicaragua" fou una divisió administrativa americana erigida per Reial Cèdula del 20 de novembre de 1542 junt amb la Reial Audiència de Lima; les dues noves audiències es van repartir la jurisdicció de l'audiència de Panama que havia estat suprimida. Inclogué les antigues governacions de Guatemala, Hondures, Chiapas i Nicaragua, que foren suprimides.
El 1552 es va restaurar la governació d'Hondures, el 1561 es va crear la de Soconusco, el 1565 es va restaurar la de Nicaragua i el 1574 es va crear la de Costa Rica.
La seva capital inicial fou Santiago, però es va establir el 13 de setembre de 1543 a la vila de Valladolid de Comayagua. En aquest mateix any es va ordenar la incorporació a l'audiència del Yucatán, però no es va fer efectiva fins que per Cèdula de 7 de juliol de 1550 Yucatán fou separada de l'Audiència de Mèxic i unida a la dels Confines. L'any 1544 la capital es va traslladar a Gracias a Dios (16 de maig de 1544) i per Cèdules de 25 d'octubre de 1548 i 1 de juny de 1549 es va establir a la ciutat de Santiago de Guatemala. Per Reial Cèdula de 20 de gener de 1553 li fou incorporada la província de Soconusco.
El 8 de setembre de 1563 l'Audiència fou traslladada a Panamà limitant a l'est amb el riu Darién i la costa fins al riu Ulúa; i a l'oest la costa des de Buenaventura fins a la badia de Fonseca. La resta dels antics territoris van passar a Nova Espanya.
El 15 de gener de 1568 fou restablerta, però el Yucatán va passar definitivament a l'Audiència de Mèxic. Des de llavors ja fou coneguda com a Audiència de Guatemala.

## Llista de governants

* Alonso de Maldonado 1543-1548
* Alonso López de Cerrato 1548-1557
* Rodríguez de Quesada (interí) 1557-1558
* Ramírez de Quiñones (interí) 1558-1559
* Juan Nuñez de Candecho 1559-1563
* Audiència de Panamà 1563-1568
* Alonso de Casaos 1568-1575
* Diego de Artieda y Cherino 1576-1578
# Bar (el Pont de Bar)

Bar és un poble agregat del municipi del Pont de Bar (Alt Urgell), que es troba a mitja vessant d'un contrafort situat a la banda nord de la Serra del Cadí, a 1.181 metres d'altitud. Actualment hi estan empadronades 39 persones (2023). És situat a 1,5 quilòmetres de Toloriu, en l'anomenada subcomarca del Baridà, terra de transició entre l'Urgellet (l'Alt Urgell) i la Cerdanya).
El nucli és presidit per l'església de Sant Esteve, molt modificada respecte al temple romànic original. Ben a prop, en un petit turó que encercla el nucli de cases, se situen les escasses restes de l'antic castell de Bar, que conjuntament amb els castells veïns d'Aristot i de Toloriu servien de defensa a l'entrada de la Cerdanya. També en la mateixa plaça principal del nucli, just davant de l'església, s'hi pot trobar un gran safareig. Destacar també un petit pas embigat sota una de les cases en un dels carrers que descendeixen des de l'església.
Actualment s'estan arranjant diverses cases de Bar, i el poble compta amb un establiment de venda de formatges de cabra artesanals.
Viccionari

## Referències

* ↑ «Idescat. Territori. Cerca de població: «Bar»». [Consulta: 8 desembre 2024].
* 1 2 «Bar | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «Pont de Bar. Consell Comarcal». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «formatgeria-barida17-14003-648517». [Consulta: 8 desembre 2024].
# Biatló als Jocs Olímpics d'hivern de 1984

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1984 celebrats a la ciutat de Sarajevo (Iugoslàvia) es disputaren tres proves de biatló en categoria masculina, una de 10 km. esprint, una altra de 20 km i una altra de relleus 4x7,5 quilòmetres.
La prova de 20 km. es realitzà el dia 11 de febrer, la de 10 km. el 14 de febrer i la de relleus el 17 de febrer de 1984 a les instal·lacions d'Igman, Veliko Polje. Hi participaren un total de 95 biatletes de 25 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 10 km. esprint detalls | Eirik Kvalfoss | Peter Angerer | Matthias Jacob |
| 20 km. detalls | Peter Angerer | Frank-Peter Roetsch | Eirik Kvalfoss |
| Equips detalls | Unió SovièticaDmitri Vassiliev Yuri Kashkarov Algimantas Šalna Sergei Buligine | NoruegaOdd Lirhus Eirik Kvalfoss Rolf Storsveen Kjell Søbak | RFAErnst Reiter Walter Pichler Peter Angerer Fritz Fischer |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Noruega | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 1 | RFA | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3 | Unió Soviètica | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | RDA | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Total | Total | 3 | 3 | 3 | 9 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Biathlon at the 1984 Winter Olympics». [Consulta: 29 desembre 2024].
# Cristoforo Colombo (Franchetti)

Cristoforo Colombo és una òpera en quatre actes i un epíleg composta per Alberto Franchetti sobre un llibret italià de Luigi Illica. L'escrivia el 1892 per commemorar el 400è aniversari de l'arribada de Cristòfor Colom a Amèrica.
Encarregada per la ciutat de Gènova, l'hipotètic lloc de naixement de Colom, l'òpera tracta sobre el viatge de la descoberta, la seva oposició per les autoritats espanyoles, l'encoratjament de Colom per la reina Isabel, i finalment, després de les dificultats i el triomf, la seva angoixa quan s'assabenta de la seva mort.
És una òpera essencialment melòdica escrita en l'estil del verisme, rica harmònicament, amb referències òbvies al treball de Richard Wagner. El monòleg del segon acte conté un motiu que recorda Das Rheingold; després de peticions de Terra! Terra! l'orquestra respon amb èxtasi en un fragment que recorda Tristany i Isolda, i llavors un arc de Sant Martí fa d'arc de triomf. S'hi detecten elements anticlericals, especialment en les versions primeres de l'òpera: són els clergues que s'oposen al viatge inicialment, i que violentament intenten evangelitzar als nadius sud-americans.

## Referències

* ↑ «Espectáculos - Gran Teatro del Liceo». La Vanguardia, 14-11-1902, pàg. 4.
* ↑ Opera at Home, Gramophone Co. Ltd, 3ed, 1925
* ↑ Mike Richter, Franchetti: Cristoforo Colombo selections Arxivat 2008-05-13 a Wayback Machine.. Accessed 14 May 2008.
* ↑ Luca Zoppelli and Arthur Groos, 'Twilight of the True Gods: "Cristoforo Colombo", "I Medici" and the Construction of Italian History', Cambridge Opera Journal, Vol. 8, No. 3, (Nov., 1996), pp. 251-269; Cambridge University Press.
# Elionor Vinyerta i Cuartero

Elionor Vinyerta i Cuartero (Barcelona, 1893 - Ciutat de Mèxic, 1967) fou una artista i activista feminista, militant d'Esquerra Republicana de Catalunya.
Els seus pares eren José Viñerta Pérez, un espardenyer nascut a Ricla el 1868. i Teresa Cuartero Sarmiento, nascuda a Fuendejalón el 1866. Tota la família feia espectacles de varietats per Barcelona. Va treballar com a costurera, però de seguida es va dedicar al món de l'espectacle. Durant la dècada de 1920 va participar en espectacles artístics i teatrals, cantant, ballant i fins i tot fent espectacles de prestidigitació i mentalisme. Es definia a si mateixa com una «artista enciclopèdica». Durant aquest temps va conèixer el polític, empresari i sindicalista Amadeu Aragay, amb qui es va casar el 28 de març de 1930.
Militant feminista i d'esquerres, el 1928 va cofundar l'Ateneu Republicà Femení de Barcelona, on exercí de presidenta durant un temps. Des d'aquesta organització va promoure el sufragi femení, la creació de llars d'infants laiques i tallers de formació per a dones. El 1931 fou una de les organitzadores de l’Homenatge a la Dona Catalana. Aquell any també participà en la campanya de l'estatut i fou membre de la Lliga Femenina per la Pau i la Llibertat, la secció catalana de la Lliga Internacional de Dones per la Pau i la Llibertat.
El 1932 s'establí amb la seva família a Sant Cugat del Vallès, on poc després fundà el Grup Femení del Centre Republicà Federal de Sant Cugat i n'esdevingués la presidenta d'honor. Durant la campanya electoral de febrer 1936 va defensar el Front d’Esquerres i el juny del mateix any va formar part del Comitè de Dones contra la Guerra i el Feixisme, amb Dolors Bargalló i Caritat Mercader.
Durant la guerra civil fou presidenta del Comitè Local del Socors Roig Internacional de Catalunya, i va coorganitzar el 1r Congrés Nacional de la Dona celebrat a Barcelona, d'on sortiria la Unió de Dones de Catalunya, una organització antifeixista femenina. Després de la Guerra civil es va exilià a França i posteriorment a Mèxic, on va morir el 1967 i fou enterrada al Panteón Español, amb el seu marit.

## Referències

* 1 2 3 4 Mota Muñoz, José Fernando. «Biografia Elionor Vinyerta i Cuartero · memoriaesquerra.cat». Fundació Irla. [Consulta: 17 abril 2024].
* 1 2 3 4 5 6 Muñoz, José Fernando Mota. «Elionor Vinyerta, republicana i feminista», 21-02-2016. [Consulta: 17 abril 2024].
# Stergiouïta

La stergiouïta és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom per Vasilis Stergiou (nascut el 1958), en reconeixement de les seves contribucions a la mineralogia dels jaciments de Làurion.

## Característiques

La stergiouïta és un arsenat de fórmula química CaZn₂(AsO₄)₂·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. Estructuralment es troba relacionada amb la hopeïta i amb els minerals del grup de la fosfofil·lita. Químicament és semblant a la prosperita, la lotharmeyerita, la gaitita, la zincroselita i a l'austinita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural de Viena (Àustria), amb el número d'inventari: o34.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les mines de Plaka, a localitat homònima del districte miner de Làurion, a Àtica Est (Àtica, Grècia). També ha estat descrita a la mina Uranus, a Kleinrückerswalde (Saxònia, Alemanya). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Stergiouite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 juliol 2021].
# Biatló als Jocs Olímpics d'hivern de 1994

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 celebrats a la ciutat de Lillehammer (Noruega) es disputaren sis proves de biatló, tres en categoria masculina i tres més en categoria femenina.
Les proves es realitzaren entre els dies 18 i 26 de febrer de 1994 a les instal·lacions del Birkebeineren Skistadion. Hi participaren un total de 193 biatletes, entre ells 99 homes i 94 dones, de 32 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 10 km. esprint detalls | Serguei Txépikov | Ricco Gross | Serguei Tarasov |
| 20 km. detalls | Serguei Tarasov | Frank Luck | Sven Fischer |
| Equips detalls | AlemanyaRicco Gross Frank Luck Mark Kirchner Sven Fischer | RússiaValeri Kiriyenko Vladimir Dratchev Serguei Tarasov Serguei Txépikov | SuèciaThierry Dusserre Patrice Bailly-Salins Lionel Laurent Hervé Flandin |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 7,5 km. esprint detalls | Myriam Bédard | Svetlana Paramyguina | Valentina Tserbe |
| 15 km. detalls | Myriam Bédard | Anne Briand | Uschi Disl |
| Equips detalls | RússiaNadezhda Talanova Nataliya Snytina Luiza Noskova Anfisa Reztsova | AlemanyaUschi Disl Antje Misersky Simone Greiner-Petter-Memm Petra Schaaf | FrançaCorinne Niogret Véronique Claudel Delphyne Heymann Anne Briand |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Rússia | 3 | 1 | 1 | 5 |
| 2 | Canadà | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 3 | Alemanya | 1 | 3 | 2 | 6 |
| 4 | França | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 5 | Belarús | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Ucraïna | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 6 | 6 | 6 | 18 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Biathlon at the 1994 Winter Olympics». [Consulta: 29 desembre 2024].
# La Maison du docteur

La Maison du docteur és una òpera en un acte de Georges Bizet sobre un llibret francès de Henry Boitteaux. Alguns estudiosos afirmen que l'òpera es componia el 1852 mentre altres creuen que segurament es va escriure el 1855. En qualsevol cas és la primera òpera de Bizet tot i que no s'ha estrenat mai i només sobreviu en partitures per a piano.

## Referències

* ↑ La Maison du docteur: Partitura lliure a l'IMSLP.
* ↑ opera.stanford.edu
* ↑ «History of Opera». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r maig 2009].
* ↑ www.glyndebourne.com
Òperes de George Bizet :
La maison du docteur (1852)
Le docteur Miracle (1857)
Don Procopio (1859)
Les pêcheurs de perles (1863)
Ivan IV (1865)
La jolie fille de Perth (1867)
Djamileh (1872)
Carmen (1875)
Noé (acabament de l'òpera de Halévy) (1885) :
# Barjola de soldat

La barjola de soldat o sarró de soldat, és una petita bossa que s'utilitza per portar menjar i alguns articles de l'equipament dels soldats (per exemple, munició de recanvi, granades, cantimplora, altres articles).
Fins al segle XIX les barjoles es feien amb lona de lli o de cotó. Actualment, s'utilitzen motxilles fetes d'altres teixits més moderns (per exemple, cordura).
La barjola s'adjunta sovint al cinturó principal (a la part posterior; es porta sota la motxilla). També pot tenir una bandolera.

## Exèrcit holandès

A l'exèrcit holandès, hi ha una descripció fixa del que pertany a una barjola de soldat. Al Soldier's Handbook (edició de 1978) això s'indica de la següent manera: llaunes de menjar (tots dos llisquen junts amb el costat obert i llisquen la caixa resultant a la butxaca frontal esquerra); coberteria (al costat de les llaunes de menjar, a la butxaca frontal esquerra); capa de pluja (plegueu longitudinalment per crear una tira de +/− 20 cm, enrotlleu-la, col·loqueu el rotllo resultant a la part inferior del compartiment gran); guants (a la capa de pluja); tovallola (enrotllar fins a una amplada de +/− 20 cm ); bossa de bany (enrotllada i col·locada sobre la tovallola); tapa de camp (plegada per la meitat a la bossa ); mitjons (un parell a la butxaca davantera dreta).

## Barjola escolar

Després de la Segona Guerra Mundial, als Països Baixos hi havia abundància de barjoles de soldat deixades pels alliberadors i ocupants, i s'utilitzava com a motxilla escolar.
A les dècades de 1960 i 1970, la barjola de soldat es va convertir en una manera per als joves de rebel·lar-se contra la societat i l'escola establertes. Les barjola sovint estaven decorades amb textos, consignes de protesta i adhesius. Es compraven tant noves com usades, sovint a botigues d'abocador de l'exèrcit.
A la dècada de 1980, la barjola de soldat va perdre terreny davant la motxilla d'escola als Països Baixos.
La barjola sol ser robusta, verd militar o gris i feta de lona, però amb una bandolera. Originàriament, aquestes barjoles van ser emprades pels soldats nord-americans durant la Segona Guerra Mundial, de manera es van poder compra i utilitzar als Països Baixos a partir de 1945.

## Referències

* ↑ Rozdżewstwieński, Paweł Mikołaj. Umundurowanie polowe piechoty. Warszawa: Edipresse Polska S.A., 2014, p. 42 (Wielki Leksykon Uzbrojenia Wrzesień 1939). ISBN 978-83-7769-583-8.
* ↑ Rozdżewstwieński, Paweł Mikołaj. Umundurowanie polowe piechoty. Warszawa: Edipresse Polska S.A., 2014, p. 42-43 (Wielki Leksykon Uzbrojenia Wrzesień 1939). ISBN 978-83-7769-583-8.
* ↑ Handboek voor de Soldaat (1978), p. 8-3 (regeling gebaseerd op vaststelling door commandant Commando Opleidingen Koninklijke landmacht bij brief AFO/6000/3T van 20-2-1978)
* ↑ Van 't Veld, H. Bet-overgrootmoeder had pukkels, in: LEVENDE TALEN, nr. 265/februari 1970, p. 146-147
* 1 2 «De geschiedenis van de schooltas». Historiek. [Consulta: 6 juny 2022].
* 1 2 «Wie hem aan het hengsel draagt, is een 'stuutje'». Trouw. Delpher, 22-08-1987. [Consulta: 6 juny 2022].

## Enllaços externs

* 1st Pattern M1910 Haversacks (archive.org link)
# Dagebüll

Dagebüll (mooring Doogebel, danès Dagebøl) és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Südtondern, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Havia format part de l'antic Amt Bökingharde.
El municipi actual va ser creat el 1978 per la fusió dels municipis de Fahretoft, Juliane-Marien-Koog i Waygaard. Dagebüll solia ser una Halligen, les cases més antigues van ser construïdes sobre turons artificials d'habitatge, que en algunes parts encara es poden veure avui en dia. El 1704 l'àrea va ser assegurada per dics i el 1727 ja formà part del continent.
És un de mants municipis amb el sufix -büll en el nom, que és d'origen danès -bøl i que significa ‘casa, habitatge’, la primera part sol ser un nom de persona. Sovint són assentaments nous que al segle x és van crear a partir d'un poble veí més antic.

## Referències

* ↑ Timmermann, Ulf. «Nordfriesische Ortsnamen [Topònims en frisó septentrional]». A: Munske, Horst Haider. Handbuch des Friesischen (en alemany). Tübingen: M. Niemeyer, 2001, p. 144. ISBN 978-3-484-73048-9.
* ↑ Hamer, Berthold. Topographie der Landschaft Angeln. Husum: Husum Druck- und Verlagsgesellschaft, 1994, p. 25. ISBN 978-3-88042-705-1.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Dagebüll - Lloc web oficial
* Les comunitats de Dagebüll Arxivat 2006-05-08 a Wayback Machine. (alemany)