OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corina Oproae

Corina Oproae (Făgăraș, 1973) és una escriptora i traductora romanesa resident a Catalunya des del 1998, i amb nacionalitat espanyola des del 2001. Llicenciada en filologia anglesa i en filologia hispànica a la Universitat Babeş-Bolyai de Cluj-Napoca, ha publicat poesia i narrativa en castellà i català. El 2024 va guanyar el Premi Tusquets amb la novel·la La casa limón. Com a traductora de l'anglès i del romanès al català i al castellà, ha traduït autors com Marin Sorescu, Lucian Blaga, Gellu Naum, Ana Blandiana, Norman Manea, Dinu Flămând, Mary Oliver (Premi Nollegiu, 2018) o Tatiana Țîbuleac.

## Obres

* Mil y una muertes; Garua Libros (2016)
* Intermitencias; Sabina Editorial (2018)
* Desde dónde amar; Pretextos (2021)
* La mà que tremola; Llibres del Segle (2020)
* La casa limón; Tusquets (2024)

## Premis i reconeixements

* 2014 - Premi Cavall Verd Rafel Jaume de Traducció Poètica, per la traducció, amb Xavier Montoliu, de Per entre els dies de Marin Sorescu.
* 2015 - Premi de Traducció de Poesia Jordi Domènech, per la traducció de La meva pàtria A4 de Ana Blandiana.
* 2024 - Premi Tusquets de Novel·la per La casa limón.

## Referències

* 1 2 Montanyà, Xavier. «“Mare, d’on va caure el comunisme?”». Vilaweb, 27-10-2024. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ «Corina Oproae | VISAT». [Consulta: 24 novembre 2024].
* 1 2 «L'escriptora Corina Oproae guanya el Premi Tusquets amb la novel·la 'La casa limón'». La República, 19-09-2024. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ González Turigas, Susanna. «Poètiques: ‘La mà que tremola’, de Corina Oproae». La Veu dels Llibres, 25-06-2022. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ Arabalears. «'Rendez-vou', de Jordi Larios, millor llibre de poesia dels Premis Cavall Verd», 04-04-2014. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ Oproae, Corina. «Ana Blandiana. Quan la paraula esdevé pàtria». Núvol, 09-11-2015. [Consulta: 24 novembre 2024].
# Cardiocondyla

Cardiocondyla és un gènere de formigues de la subfamília dels mirmicins (Myrmicinae). Té una distribució mundial, incloent-hi a la península Ibèrica.

## Espècies

El gènere Cardiocondyla inclou 85 espècies; a la península Ibèrica hi viuen les 4 següents:
* Cardiocondyla batesii Forel, 1894
* Cardiocondyla elegans Emery, 1869
* Cardiocondyla mauritanica Forel, 1890
* Cardiocondyla nigra Forel, 1905

## Referències

* 1 2 «Hormigas.org - Género Cardiocondyla» (en castellà). [Consulta: 18 novembre 2023].
* ↑ «Cardiocondyla - AntCat» (en anglès). [Consulta: 18 novembre 2023].
# Saqui monjo

El saqui monjo (Pithecia monachus) és una espècie de mico de la família dels pitècids que es troba al Brasil i el Perú.
Pot arribar a fer entre 37-48 cm de llargada i pesar entre 1,5 i 3 kg. La seva cua fa al voltant dels 40-50 cm.

## Referències

* ↑ «saqui monjo». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 21 setembre 2024].
# Al-Ain

Al-Ain ('La font') coneguda com a ciutat jardí, és la segona ciutat de l'emirat d'Abu Dhabi i una de les principals dels Emirats Àrabs Units, amb uns 450.000 habitants (382.625 habitants el 2001). És a 157 km d'Abu Dhabi. El seu nom de ciutat jardí deriva dels arbres i flors que alineen els carrers. Era la residència preferida de l'emir Zayed II bin Sultan Al Nahayan, el primer president dels Emirats Àrabs Units i emir d'Abu Dhabi, mort el 2004. La ciutat cobreix una àrea molt gran en relació amb la seva població (12.950 km²).
Fou construïda sobre un oasi central, part del grup de Buraimi (la ciutat de Buraimi, força propera, és a poca distància al nord-est i pertany a Oman).
El cost de la vida és un 70% inferior al d'Abu Dhabi (ciutat) i té menys trànsit i menys humitat.
A la rodalia, es troba la muntanya del Jebel Hafeet, des del cim de la qual es pot veure una gran vista de la ciutat. Al peu de la muntanya, la zona coneguda per Mubazzarah Verda, és una zona irrigada de gespa i herba per a l'oci dels ciutadans i inclou algunes fonts d'aigua calenta que venen de la serralada de l'Hàjar. Diversos oasis es troben a la vora de la ciutat i es conserven els antics sistemes d'irrigació.
L'antiga residència del xeic Zayed a la ciutat ha estat restaurada i es pot visitar. La ciutat disposa de tota mena de serveis sanitaris, educatius, administratius, religiosos, esportius i d'oci, mercats i comerços. Els estrangers no hi poden adquirir propietat i viuen de lloguer. El lloguer és considerablement més baix a les veïnes viles sota sobirania d'Oman.
A la zona, hi ha diversos jaciments arqueològics: els jardins d'Hili s'han construït sobre una sèrie de tombes de fa cinc mil anys, i al peu del Jebel Hafeet hi ha també tombes de vers els 3000 aC. A la vall dels Fòssils, a la frontera amb Oman, hi ha abundància de fòssils marins.
La zona comercial principal és el Mall d'Al-Ain (amb zona lúdica inclosa), al centre; també és important l'Al-Jimi Shopping; el mercat central ven fruites i verdures produïdes localment. La ciutat disposa d'un parc zoològic i nombrosos parcs públics.
A la rodalia, al nord-oest, hi ha l'aeroport Internacional d'Al-Ain.
# Esteve Bonell i Costa

Esteve Bonell i Costa (Banyoles, Girona; 1942) és un arquitecte català, Premi d'Arquitectura Contemporània Mies van der Rohe.

## Biografia

Es va col·legiar el 1971 i va exercir la docència al Col·legi Oficial d'Arquitectes de Catalunya el 1972. Ha treballat amb Francesc Rius, també Premi Van der Rohe, i amb Josep Maria Gil. Té a Barcelona el seu estudi professional.

## Edificis notables

Edificis notables:
* Edifici Fregoli
* Velòdrom d'Horta, a Barcelona
* Pavelló Olímpic de Badalona
* Restauració de l'Edifici Jaume I
* Palau de justícia de Girona (1992)
* Hotel Citadines, Barcelona
* Edifici de la Junta de Galícia, a Vigo
* Centre d'assistència sanitària de Molins del Rei
* Edificis d'habitatges a la Vila Olímpica de Barcelona
* Hospital de la Santa Creu i Sant Pau.
* Centre Penitenciari Brians 1

## Galeria d'imatges

* Velòdrom d'Horta
* Parc de l'Espanya Industrial
* Pavelló Olímpic de Badalona
* MónNatura Pirineus

## Premis

* Premi FAD (1975), per l'Edifici Fregoli
* Premi FAD (1985), pel Velòdrom d'Horta
* Premi Ciutat de Barcelona, per l'Hotel Citadines
* Premi Ciutat de Barcelona, per la restauració de l'Edifici Jaume I
* Premi d'Arquitectura Contemporània Mies van der Rohe (1992), pel Pavelló Olímpic de Badalona

## Referències

* 1 2 3 4 «Esteve Bonell i Costa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Edifici Jaume I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 abril 2021].
* ↑ Conversa entre Francesc Rius i Moisés Gallego amb Mateu Barba i Stefano Cortellaro «Conversa amb Francesc Rius a l’entorn de dues obres: el crematori de Montjuïc i el centre mediambiental a les Planes de Son (Pallars Sobirà)». Quaderns d'arquitectura i urbanisme, 257, 2008, pàg. 56-61 [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ «Centro penitenciario Brians» (en castellà). ES_ARQ. [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ Gausa, Manuel; Cervelló, Marta; Pla, Maurici. Barcelona: guía de arquitectura moderna 1860-2002 (en castellà). Barcelona: ACTAR, 2002, p. Q52. ISBN 84-89698-47-3.
# Tapisseries Gancedo

Tapisseries Gancedo és una botiga fundada a Barcelona el 26 de novembre de 1945 per Bernardo i José Gancedo Otero, originaris d'Astúries. La tapisseria es va obrir al numero 97 de la Rambla Catalunya. Inicialment era una botiga de teles per a decoració, aprofitant la seva experiència en el món textil. El 1950, va expandir l'activitat obrint un segon local al passeig de Recoletos de Madrid. La companyia va obrir una fàbrica a València el 1965 on va portar les obres d'artistes i decoradors, com Modest Cuixart i Antonio Fraguas de Pablo, als tapissos. També va impulsar la primera revista de decoració a Espanya. Amb la mort del fundador, el 1967 la companyia va passar al seu fill Pepe Gancedo i Bagà. Després de la seva mort el 1993, la tercera generació, Gancedo Puig de la Bellacasa, es va incorporar a l'empresa.
En 2015 comptava amb 60 treballadors, sis botigues a Espanya i una a Méxic, amb una facturació de 8,6 milions d'euros i exportant un 20% del seu producte. Tapisseries Gancedo ha col·laborat en la recuperació de teixits històrics d'edificis emblemàtics com el Cercle del Liceu, el Palau Reial o el palauet Albéniz. El local de Rambla Catalunya 97 està inclòs en la llista de comerços emblemàtics de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Teles amb història». La Vanguardia, 21-03-2016. [Consulta: 31 desembre 2017].
* ↑ Caballero, Javier «Gancedo, tres generaciones tejiendo la vida» (en castellà). T Spain: The New York Times Style Magazine, 29-08-2017. Arxivat de l'original el 2017-12-31 [Consulta: 31 desembre 2017]. Arxivat 2017-12-31 a Wayback Machine.
* ↑ Leonardi, Ivette «La empresa que viste el Palacio Real» (en castellà). Expansión, 28-01-2016.
* ↑ «FICC.cat | Fons d'Imatges del Comerc de Catalunya | Tapisseria Gancedo». [Consulta: 31 desembre 2017].
* ↑ Pauné, Meritxell M.; Aragó, Laura «Mapa y listado completo de los 211 comercios emblemáticos catalogados en Barcelona». La Vanguardia, 19-07-2016 [Consulta: 31 desembre 2017].
# Antoni Roca i Vilarroya

Antoni Roca i Villaroya (1938 – Barcelona, 22 d'octubre del 2023) fou un activista veïnal del barri del Guinardó.

## Biografia

Lampista de professió, va dedicar la seva vida a l'activisme de barri. El juliol de 1973 va ser cofundador de l'Associació de veïns i veïnes Joan Maragall del Guinardó, on va participar com a vocal. El 6 d'abril del 1979, després de la renovació de la junta, va esdevenir-ne president.
Com a president de l'AVV va lluitar per la consecució de millores pel barri, com ara l'obertura del Centre Cívic del Guinardó, que va ser el primer de la ciutat, l'any 1982, o la millora de les instal·lacions del FC Martinenc, del qual a més n'era soci i considerava com a espai de pràctica esportiva i de formació del barri.
El seu compromís el va portar a participar també com a militant de base en diferents etapes en diverses formacions polítiques, com el PSUC, Inicitaiva per Catalunya-Verds i, els darrers anys, a Barcelona en Comú.
La seva activitat li va valer el reconeixement del teixit associatiu i institucional del districte i la ciutat. El 1990 va rebre el premi Horta-Guinardó per la promoció de la vida associativa i la participació ciutadana i el 1998 li van atorgar la Medalla d'Honor de Barcelona pel seu compromís social i per la seva fonamental aportació al moviment veïnal d'Horta-Guinardó i a la millora dels barris del districte, i per “la seva virtut i valors cívics i perquè ha contribuït amb el seu esforç, des del seu àmbit d'actuació, al desenvolupament de la consciència ciutadana.”
L'any 2018 va ser homenatjat triant la seva figura en representació del barri com un dels capgrossos del districte, juntament amb la de la Custodia Moreno del Carmel. El 12 de setembre del 2023 diverses entitats del Guinardó i del districte li van fer un darrer homenatge sorpresa en un emplaçament que ell sempre havia reivindicat per a l'ús de veïns i veïnes, on persones amigues van col·locar una placa que li donava el nom de "Plaça Toni Roca, activista veïnal del Guinardó". Morí el 22 d'octubre de 2023 a l'edat de 85 anys a causa d'un càncer de pulmó.

## Premis

* 1990: Premi Horta-Guinardo, districte d'Horta-Guinardó.
* 1998: Medalla d'Honor de Barcelona, Ajuntament de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 Boix, Arnau. «Mor Toni Roca, activista veïnal del districte d'Horta-Guinardó», 25-10-2023. [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ «Dol per la mort d'Antoni Roca | FC Martinenc». [Consulta: 25 octubre 2023].
* 1 2 «Mor Antoni Roca i Villaroya, líder veïnal d'Horta-Guinardó», 23-10-2023. [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ Ajuntament de Barcelona Gaseta Municipal, 20-12-1998, pàg. 29.
* ↑ «Capgrossos del Districte d’Horta-Guinardó | Cultura Popular». [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ Carrió, Jordi. «Blog de l'Associació de Veïns i Veïnes Joan Maragall del Guinardó: HOMENATGE SORPRESA AL TONI ROCA», 13-09-2023. [Consulta: 25 octubre 2023].
# Erupció subglacial

Una erupció subglacial és una erupció volcànica que ha ocorregut sota gel, o sota una glacera. Les erupcions subglacials poden provocar inundacions perilloses, lahars i poden crear lava hialoclàstica i lava de coixins. Només cinc erupcions d'aquest tipus han ocorregut fins avui dia. Les erupcions subglacials a vegades formen un volcà subglacial anomenat un tuya. Els tuyas, a Islàndia, s'anomenen "muntanyes de taula" a causa de la seva part superior plana. South Tuya, al nord de la Columbia Britànica és un exemple clar d'un tuya.

## Referències

* ↑ «Volcán subglacial » VOLCANPEDIA» (en espanyol europeu). [Consulta: 23 juny 2019].

## Vegeu també

* Volcà submarí
# Bosc caducifoli temperat

El bosc caducifoli temperat és l'ecosistema o el bioma del bosc d'arbres de fulla caduca. Les regions temperades a latituds mitjanes estan ocupades fonamentalment per dos biomes. En primer lloc, en aquelles regions amb abundant pluviometria els immensos ecosistemes forestals que s'hi estableixen estan caracteritzats per la presència d'espècies de fulla caduca. Aquest bioma dels boscos caducifolis temperats cobria antigament tota l'Europa occidental, la Xina septentrional i central i les regions del continent nord-americà situades entre els Grans Llacs, el Mississipi i el Golf de Sant Llorenç. Aquests ecosistemes són, per contra, gairebé inexistents en l'hemisferi sud (excepte a la Patagònia i la Terra del Foc).
A Europa aquest bioma està representat per boscos de roures i faigs, segons les variacions locals en humitat atmosfèrica, dins dels quals es troben altres espècies menys abundants com tells i aurons. El bosc caducifoli temperat, de diversitat d'espècies bastant elevada, té una clara estratificació arbustiva i herbàcia. Les espècies que componen aquests estrats tenen curts períodes vegetatius i estan adaptades a les particulars condicions del subsòl del bosc que roman sotmès a una intensa penombra des del començament de l'estació càlida per la ràpida i intensa entrada en foliació de les espècies arbòries.
Les espècies arbòries més representatives d'aquest ecosistema als Països Catalans són els faigs i els roures, tot i que també hi ha til·lers, castanyers, aurons i freixes i altres arbres.

## Amenaces del bosc caducifoli temperat

El bosc caducifoli a Europa i Amèrica es troba en retrocés per les mateixes raons que el bosc esclerofil·le a la conca del Mediterrani. L'agricultura i la ramaderia van canviar fa segles gran part del seu aspecte i extensió restant actualment només fragments de la seva passada extensió.

## Referències

* ↑ Alcaraz Ariza, Francisco José. «Biomas templados». A: Geobotánica (en castellà). Universidad de Murcia, 2012.
* ↑ Mishra, Shubrata R. Understanding Forest Biology (en anglès). Discovery Publishing House, 2009, p.7. ISBN 8183564607.
* ↑ «Boscos caducifolis». Arborètum: Jardí Botànic de Lleida. Parc Científic i Tecnològic Agroalimentari de Lleida. [Consulta: 26 gener 2016].
# Montour

Montour és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 285 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Montour tenia 285 habitants, 116 habitatges, i 85 famílies. La densitat de població era de 244,5 habitants/km².
Dels 116 habitatges en un 30,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,9% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 25,9% no eren unitats familiars. En el 19,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 31,2% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.000 $ i la renda mediana per família de 43.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.375 $ mentre que les dones 21.979 $. La renda per capita de la població era de 16.786 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 4,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Montour». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Montour». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Laureano Gómez Paratcha

Laureano Gómez Paratcha, (Pontevedra, 30 d'agost de 1884 - Barcelona, 9 d'abril de 1968) fou un metge i polític gallec.

## Biografia

Alcalde de Vilagarcía de Arousa entre 1922 i 1923 i membre de les Irmandades da Fala, com a membre de l'Organització Republicana Gallega Autònoma fou elegit diputat a Corts per la circumscripció de Pontevedra a les eleccions de 1931. Fou Ministre d'Indústria i Comerç entre el 12 de setembre i el 8 d'octubre de 1933 en el govern presidit per Alejandro Lerroux.
A l'esclatar la Guerra Civil fou detingut i bandejat a Verín després d'això és sotmès a un consell de guerra i condemnat, en 1937, a dotze anys de presó. Després de ser alliberat en 1951 es trasllada a Buenos Aires on després de romandre només un any, retornés a Espanya.

## Enllaços externs

* Biografia
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)

## Bibliografia

* Miranda García, Soledad; Cuenca Toribio, José Manuel «Sociología de los ministros de la II República». Revista de estudios políticos, 71, 1991, pàg. 53-86.
* Villa García, Roberto. Las elecciones de 1933 en el País Vasco y Navarra. Librería-Editorial Dykinson, 2007. ISBN 8498491150.
# Millerton (Iowa)

Millerton és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 48 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Millerton tenia 48 habitants, 22 habitatges, i 10 famílies. La densitat de població era de 88,3 habitants/km².
Dels 22 habitatges en un 27,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,5% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 54,5% no eren unitats familiars. En el 54,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 40,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,6.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 20,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.286 $ i la renda mediana per família de 43.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 25.625 $. La renda per capita de la població era de 10.650 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Millerton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Millerton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Francesc Bayarri i Moreno

Francesc Bayarri (Almàssera, L'Horta, 1961) és un periodista i escriptor valencià.
Francesc Bayarri fou el primer cap d'informatius de Ràdio Nou, i anteriorment va treballar un any en Radiocadena. Però la seua activitat professional s'ha centrat en la premsa escrita: Noticias al Día, Levante-EMV i El País. Fins a 2024 ha sigut cap de premsa de la Universitat de València. Ha escrit les novel·les L'avió del migdia, premi València de narrativa en 2001; Febrer; Cita a Sarajevo, premi dels Escriptors Valencians 2007; València sic transit (2016),editades per la Companyia Austrohongaresa de Vapors; i Matar Joan Fuster (i altres històries), publicada en 2018 per la Companyia Austrohongaresa de Vapors. Cita a Sarajevo està traduïda al castellà i a l'anglès.
També ha traduït la biografia Amado Granell. El valencià que va alliberar París, de Cyril Garcia; i La Barraca, de Vicent Blasco Ibáñez, totes dues editades per la Companyia Austrohongaresa de Vapors en 2016.
Ha participat en els llibres col·lectius Nosaltres, exvalencians i País Valencià. Segle XXI. Vint-i-una reflexions crítiques. Durant una dècada va ser secretari de la Unió de Periodistes Valencians. Formava part de la junta directiva de Valencians pel Canvi, plataforma cívica creada el 1999.
Amb la seua filla Anna, impulsa l'editorial Companyia Austrohongaresa de Vapors.

## Obra
### Novel·les

* L'avió del migdia, 2002
* Febrer, 2004
* Cita a Sarajevo, 2006
* València sic transit, 2016

### Estudis i assaigs

* Nosaltres exvalencians (obra col·lectiva), 2005
* Matar Joan Fuster (i altres històries), 2018

### Traduccions

* Amado Granell. El valencià que va alliberar París (Cyril Garcia), 2016. Trad. del francés
* La barraca (V. Blasco Ibáñez), 2017. Trad. del castellà

## Referències

* ↑ «Francesc Bayarri». [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Francesc Bayarri gana el Magnànim con una novela sobre la transición valenciana» (en castellà). El País, 22-09-2001.
* ↑ «La Transició valenciana». Levante-EMV, 02-03-2016.
* 1 2 3 4 S.L, EDICIONES PLAZA. «Francesc Bayarri: "Sóc molt pesimista sobre el periodisme valencià i el periodisme en general"» (en castellà). [Consulta: 2 gener 2020].
* 1 2 «El periodista i escriptor Francesc Bayarri presenta en el Club de Lectura d'Alumni UV el seu últim llibre, ‘València sic transit’ - Fundació General - FGUV». [Consulta: 2 gener 2020].
* ↑ «Amado Granell, el héroe valenciano del siglo XX» (en castellà). El País, 04-06-2016.
* ↑ «Valencians pel Canvi llama contra la crisis “económica, política y ética”» (en castellà). El País, 22-02-2012.
* 1 2 3 4 5 «DIÀLEGS A TRES, AMB JULIÀ DE JODAR I FRANCESC BAYARRI». [Consulta: 2 gener 2020].

## Enllaços externs

* «Francesc Bayarri i Moreno». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
* Web de Francesc Bayarri