OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Auró del sucre

L' erable de sucre o auró de sucre (Acer saccharum) és una espècie de planta amb flors del gènere Acer dins la família de les sapindàcies (Sapindaceae). Són arbres natius de l'est d'Amèrica del Nord. S'utilitza com font a planta ornamental i per a l'obtenció de xarop d'auró i sucre.
Addicionalment pot rebre els noms de auró del sucre, auró platejat i auró sacarí. També s'han recollit les variants lingüístiques euró del sucre, maple i uró del sucre.

## Descripció

És un arbre gran de fins a 30 metres d'alçada. Les fulles són oposades, dentades, lobulades i amb un llarg pecíol. Les fulles són de color verd fosc que es tornen de color variable (groc, taronja, vermell) a la tardor. Les flors són llargament peciolades masculines o femenines que apareixen al principi de la primavera. El fruit és en sàmara aparellada que madura a la tardor.

## Aprofitament

* La saba de l'auró de sucre augmenta i es concentra el sucre des de gener a abril i és el moment en què es fan incisions a l'arbre i es col·loquen recipients per a recollir-la segons una tècnica tradicional ja utilitzada pels indis americans. El xarop d'auró és un producte molt apreciat i consumit a Nord-amèrica.
* La fusta d'aquest arbre és molt resistent i molt utilitzada en ebenisteria, se'n fan des de parquets a instruments musicals i travesses de ferrocarril.
* Molt utilitzat en jardineria amb un especial interès a la tardor per la coloració de les fulles.
* La fulla de l'auró del sucre és un símbol nacional del Canadà.

## Referències

* 1 2 «Acer saccharum». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ «Acer saccharum» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ «sugar maple» (en anglès). Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc.. [Consulta: 9 juliol 2023].
# Fartlek

El fartlek és un sistema d'entrenament que consisteix a anar barrejant diversos exercicis gimnàstics tant aeròbics com anaeròbics, principalment exercicis de velocitat.
El terme "fartlek" prové del suec "joc de córrer". Fou desenvolupat per l'entrenador suec Gösta Holmér (1891-1983), i posteriorment fou adoptat per molts fisiòlegs.
Hom inclou jocs de velocitat en els quals els individus corren a través de boscos, platges o a camp obert movent-se en llibertat enmig de la natura. Les característiques del fartlek venen definides per les irregularitats del terreny, quant més variat millor, i en el qual no hi ha un traçat preestablert (excepte en entrenaments ja estudiats, fet que treu emoció a la pràctica d'aquest esport) i l'individu es mou per instint canviant la velocitat, la intensitat i el volum al seu gust segons li demani el cos.

## Avantatges

* Treball dels músculs extensors i elevadors, el que fa millorar la força elàstica i la potència cíclica.
* És un sistema mixt en el que s'hi encabeix el treball aeròbic i l'activitat neuromuscular degut als canvis de ritme.

## Característiques

* La freqüència cardíaca varia entre les 147 i les 170 pulsacions per minut, encara que pot arribar a les 190.
* El volum del treball no ha de ser excessiu, ja que això duria a un empitjorament de la qualitat, raó per la qual es recomana que la duració no sobrepassi l'hora, encara que les especialitats variïn la duració:
    Fons (1h)
    Mig fons llarg (45-60)'
    Mig fons curt (30-40)'
    Velocitat (20-30)'
# Bulbul becllarg de l'illa d'Obi

El bulbul becllarg de l'illa d'Obi (Hypsipetes lucasi; syn: Thapsinillas lucasi) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de l'illa d'Obi, a Indonèsia. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, els jardins rurals i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul becllarg de l'illa d'Obi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 617. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Obi Golden Bulbul. Hypsipetes lucasi (formerly as: Thapsinillas lucasi)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Enger

Enger és un municipi del districte de Herford, a l'estat de Rin del Nord-Westfàlia, a Alemanya.

## Geografia

Enger es troba entre el Bosc de Teutoburg i el Wiehengebirge, aprox. 6 km a l'oest de Herford, la capital del districte.

### Localitats veïnes

* Spenge
* Bünde
* Hiddenhausen
* Herford
* Bielefeld

### Divisions

| Llogarret | Habitants | Superfície | Llogarrets d'Enger Llogarrets d'Enger |
| Belke-Steinbeck | 2.406 | 382 ha | Llogarrets d'Enger Llogarrets d'Enger |
| Besenkamp | 1.842 | 399 ha | Llogarrets d'Enger Llogarrets d'Enger |
| Dreyen | 1.412 | 409 ha | Llogarrets d'Enger Llogarrets d'Enger |
| Enger | 7.917 | 489 ha | Llogarrets d'Enger Llogarrets d'Enger |
| Herringhausen | 445 | 457 ha | Llogarrets d'Enger Llogarrets d'Enger |
| Oldinghausen | 770 | 506 ha | Llogarrets d'Enger Llogarrets d'Enger |
| Pödinghausen | 2.236 | 327 ha | Llogarrets d'Enger Llogarrets d'Enger |
| Siele | 119 | 302 ha | Llogarrets d'Enger Llogarrets d'Enger |
| Westerenger | 3.790 | 849 ha | Llogarrets d'Enger Llogarrets d'Enger |

## Història

El poble, mencionat per primera vegada l'any 948, s'anomenava El poble de Widukind. L'heroi saxó Widukind morí vers el 808 i no existeix cap prova que demostri que Enger existís mentre ell era viu. La llegenta ens explica com Widukind fundà una església a Enger després del seu bateig, i que visqué allà fins a la seva mort. Fou enterrat a l'església d'Enger, i la seva tomba monumental encara es pot visitar allà. Tanmateix, algunes anàlisis mostren que la llosa commemorativa data dels voltants de l'any 1100, resultant així dubtós que el que hi ha a la tomba siguin realment les despulles de Widukind. Les atraccions principals del poble són, a part de la tomba de Widukind, el museu de Widukind, la fira anual dedicada a Widukind cada 6 de gener (Timpkenfest) i el festival de la flor de cirerer (Kirschblütenfest).
# Glenn Davis

Glenn Davis (Wellsburg, 12 de setembre de 1934 - Barberton, 28 de gener de 2009) fou un atleta estatunidenc, especialista en curses de tanques.
Va participar, als 22 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Austràlia), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova olímpica dels 400 metres tanques, en una final on igualà el rècrod olímpic de 50.1 segons. Anteriorment, però, havia trencat el rècord del món en les proves de qualificació nord-americanes aturant el cronòmetre amb un temps de 49.5 segons, esdevenint el primer home a baixar dels 50 segons. Aquest rècord fou vigent fins al setembre de 1962 en ser igualat per l'italià Salvatore Morale.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia) aconseguí revalidar el seu títol olímpic, establint un nou rècord olímpic amb un temps de 49.3 segons. En aquests mateixos Jocs participà en els relleus 4x400 metres, on amb l'equip nord-americà aconseguí guanyar una nova medalla d'or i establir un nou rècord del món amb un temps de 3:02.2 segons.
El 27 de juny de 1960 va sortir a la portada del setmanari Sports Illustrated. Una vegada retirat de l'atletisme va jugar dues temporades, el 1960 i el 1961, amb els Detroit Lions de la NFL de futbol americà. Posteriorment, entre el 1963 i el 1967 va ser l'entrenador d'atletisme de la Universitat Cornell.
És membre del United States Olympic Hall of Fame.

## Millors marques

* 400 metres. 45.4" (1958)
* 400 metres tanques. 49.2" (1958)

## Referències

* 1 2 3 «Olympic idol races into eternity». Akron Beacon Journal, 29-01-2009. Arxivat de febrer 1, 2009, a Wayback Machine.
* 1 2 «Olympedia – Glenn Davis». [Consulta: 29 desembre 2024].
* 1 2 «Track and Field Statistics». [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ Schudel, Matt «Olympic Champion, Coach and Teacher». , 31-01-2009.
# Mona Lisa (Schillings)

Mona Lisa, op. 31, és una òpera en dos actes, pròleg i epíleg, del compositor alemany Max von Schillings sobre un llibret de Beatrice von Dovsky, que entreteixeix la història de la famosa pintura en un triangle amorós. L'estrena va tenir lloc el 26 de setembre de 1915 al nou Teatre de la Cort a Stuttgart.
Mona Lisa va ser l'èxit més gran de Schilling. La va dedicar a la Facultat de Filosofia de la Universitat de Heidelberg, on el compositor era professor.

## Origen i context

A la primavera de 1913, Beatrice von Dovsky va presentar el llibret al compositor, que va preparar un esbós per a piano durant el següent estiu. Va completar l'òpera durant el seu servei militar de vuit mesos com a soldat mèdic a França i Bèlgica. El tema era de gran actualitat en el moment, perquè la pintura de Leonardo da Vinci havia estat robada del Louvre el 1911 i redescoberta a Florència el 1913.

## Representacions

L'òpera va ser estrenada el 26 de setembre de 1915 a la Neuen Hoftheater a Stuttgart, amb el compositor dirigint. En el mateix any també es va dur a terme a Viena (amb Maria Jeritza en el paper principal), Berlín (amb Richard Strauss dirigint les dues primeres actuacions), Breslau, Hamburg i Budapest.
L'estrena als Estats Units va tenir lloc al Metropolitan Opera de Nova York l'1 de març de 1923, amb Artur Bodanzky com a director, i amb Barbara Kemp, Michael Bohnen (tots dos feien el seu debut al Met) i Curt Taucher en els papers principals.
Posteriorment es representà a la Städtische Oper de Berlín el 1953 i en la Badischen Staatstheater de Karlsruhe el 1983 amb un format una mica reduït. Es va tornar a oferir de forma completa a l'Òpera de Kiel, el novembre de 1994 i posteriorment al Wiener Volksoper el 1996.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 15 de juny 2011. [Consulta: 26 abril 2018].
* 1 2 Engelbert, Cordula. Mona Lisa: The birth of the opera. Alemanya: CPO, 1995. ISBN 999303-2.

## Bibliografia

* András Batta: Opera - Komponisten, Werke, Interpreten (Könemann Verlagsgesellschaft mbH, 2000, Dutch translation)
* The Metropolitan Opera Archives Arxivat 2018-08-12 a Wayback Machine.
# Bulbul becllarg de les Banggai

El bulbul becllarg de les Banggai (Hypsipetes harterti; syn: Thapsinillas harterti) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de les illes Banggai, a Indonèsia. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, els jardins rurals i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul becllarg de les Banggai». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 617. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Banggai Golden Bulbul. Hypsipetes harterti (formerly as: Thapsinillas harterti)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Hymnus der Liebe

Hymnus der Liebe (Himne de l'amor), op. 136, és un lied per a baríton i orquestra o piano, compost per Max Reger el 1914 sobre un poema de Ludwig Jacobowski. S'estrenà a Jena, amb la Filharmònica de Berlín dirigida per Fritz Busch, amb el baríton Albert Fischer com a solista.

## Origen i context

Reger va compondre aquesta fervent oració l'agost de 1914 quan s'estava recuperant d'una crisi cardíaca. Després d'un concert a Hagen, l'abril d'aquest any, Reger havia patit marejos i, en la companyia dels seus amics els Stein, va anar a un sanatori de Merano, al Tirol del Sud per recuperar-se. Va ser des d'allà que la família va presentar la seva renúncia al càrrec de Meiningen.
L'Hymnus der Liebe basat en un poema de Ludwig Jacobowski, Vom Geschlecht der Promethiden és una típica obra tardana de Max Reger la més subtil pel que fa a l'harmonia cromàtica i exquisida orquestració i la simplicitat visionària del tractament de la veu. L'estrena va ser en un festival dedicat al compositor després de la seva mort, organitzat per la seva dona i el director Fritz Busch.

## Referències

* 1 2 François-Sappey, Brigitte. Guide de la mélodie et du lied. Fayard, 1994. ISBN 9782213639482.
* ↑ Hymnus der Liebe: Partitura lliure a l'IMSLP.
* 1 2 Brenken, Ulf. Fullet del disc Obra orquestral de Max Reger. Berlin Classics, 2006.
# Bandera de Califòrnia

La bandera de Califòrnia va ser adoptada per la Legislatura de l'Estat de Califòrnia signada pel governador Hiram Johnson l'any 1911. Es compon d'un fons blanc amb una banda vermella a la part inferior, amb un os bru en el seu cor, que s'acompanya amb una estrella de cinc puntes de color vermell a la part superior esquerra i el nom de l'estat com a república en anglès.
La primera versió de la bandera va onejar per primera vegada durant la revolta de 1846 coneguda com la Bear Flag Revolt, la revolta de la bandera de l'os. Durant la crisi de la secessió i la primera part de la Guerra Civil el 1861, els secessionistes del Comtat de Los Angeles i del Comtat de San Bernardino van onejar la Bandera de l'os com el seu estendard de la revolta. L'estat de Califòrnia no tindria una bandera pròpia fins al segle xx.

## Vegeu també

* Segell de Califòrnia

## Enllaços externs

* (anglès) An 1890 photo shows the original Bear Flag.
* (anglès) Creation of the Bear Flag. Arxivat 2008-07-23 a Wayback Machine.
# Bulbul bimaculat

El bulbul bimaculat (Pycnonotus bimaculatus) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de les muntanyes de les illes de Java, Sumatra i Bali, a Indonèsia. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, els matollars humits i els d'altura tropicals i subtropicals, les terres llaurades i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Bulbul bimaculat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 622. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Orange-spotted Bulbul. Pycnonotus bimaculatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Rapsòdia txeca

Rapsòdia txeca, H. 118 (en txec Česká Rapsodie), és una cantata per a baríton, cor mixt, orquestra i orgue composta per Bohuslav Martinů entre el maig i el juny del 1918 a Polička. La lletra està basada en les paraules de la Bíblia, poemes de Jaroslav Vrchlický i l'himne de Sant Venceslau. Es va estrenar el 12 de gener de 1919 a Praga per la Filharmònica Txeca i la Coral Hlahol dirigits per Ludvík Čelanský. Els solistes van ser Egon Fuchs (baríton) i Bedrich Wiedermann (orgue). La va dedicar a l'escriptor Alois Jirásek. Té una durada de 36 minuts.
Fou una de les seves primeres obres per a veu i orquestra. L'estrena, a la que hi va assistir el president Masaryk, fundador de la República de Txecoslovàquia, va ser un gran èxit per al compositor, que utilitza l'himne de Sant Venceslau (patró de la nació txeca) seguint el fervor nacionalista general de 1918 i la idea de la independència nacional.
El cor Hlahol, que representava la resistència cultural i política nacionalista des dels temps de Smetana, va interpretar aquesta peça. Martinů s'havia consolidat com una figura clau en l'escena musical sota el nou règim.

## Origen i context

En paraules del mateix Martinů, Rapsòdia txeca pertany a un període anterior al moment considerat com l'inici de la seva maduresa creativa. El compositor va anotar al seu diari: «Va ser escrita el maig i juny de 1918, després del jurament solemne de la nació txeca, i sota la impressió invocada per l'alt discurs pronunciat per l'escriptor Alois Jirásek». L'accent d'aquesta obra va estar condicionada pels esdeveniments d'un període ple d'entusiasme amb la pau després dels horrors de la guerra, i que comportaven possiblement el naixement d'una nació independent després de tres segles de domini austríac.

## Referències

* 1 2 Mihule, Jaroslav «Czech Rhapsody (1918)». Ressenya del disc amb Leonard Bernstein dirigint la Filharmònica de Nova York. Supraphon, 1986.
* ↑ «Česká rapsodie». Institut Bohuslava Martinů. [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ «Ressenya del disc» (en anglès). Supraphon. [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ Martín Bermúdez, Santiago. «Bohuslav Martinu o el hombre que dijo no» (en castellà). Scherzo. Núm. 50. Desembre 1990. Arxivat de l'original el 2012-06-26. [Consulta: 30 gener 2017].
# María Eloísa del Pino Matute

María Eloísa del Pino Matute (Sòria, 1969) és una científica, investigadora i professora universitària espanyola. Des del juny del 2022 és la nova presidenta del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC).
Doctorada en Ciència política per la Universitat Complutense de Madrid (UCM) i l'Instituto de Investigación Ortega y Gasset (IUIOG), llicenciada en Dret i Ciències polítiques, i Màster en Organització (ESIC), va ser investigadora al Departament de Govern i Administració de l'IUIOG entre els anys 1994 i 1998, i professora de Ciència política i Administració Pública a la Universitat Rey Juan Carlos entre el 1995 i el 2007, i la Universitat Autònoma de Madrid entre el 2007 i el 2008. Va ser secretària de redacció de la Revista Española de Ciencia Política (2005-2007). i editora d'Agenda Pública. Dirigeix la Revista Gestión y Análisis de Políticas Públicas. Ha estat investigadora o professora visitant a diversos centres, entre ells el Latin American Centre de la Universitat d'Oxford (2016-2017); Centre d'Études i de la Recherche sud de la Vie Locale (CNRS)/ Institut d'Etudes Politiques de Bordeus; a la Pontifícia Universitat Catòlica de l'Equador, la School of Social Policy and Social Research de la Universitat de Kent o la School of Political Studies de la Universitat d'Ottawa.
La seva investigació ha girat al voltant de les polítiques públiques i l'avaluació, els determinants polítics de la reforma de les polítiques socials i l'Estat de benestar; les actituds ciutadanes envers l'Estat i les polítiques públiques i l'administració i la Gestió pública. Ha impartit docència a nombrosos postgraus del Centro de Estudios Políticos y Constitucionales, l'IUIOG, l'Institut Nacional d'Administració Pública, la UCM, la URJC, la Fundació Internacional i per a Iberoamèrica d'Administració i Polítiques Pública o la Universitat Carles III de Madrid, orientats tant a la formació d'estudiants com a responsables públics espanyols i estrangers.
Com a gestora, entre els anys 2009 i 2011 va dirigir l'Observatori de Qualitat dels Serveis a l'Agència d'Avaluació de Polítiques i Qualitat dels Serveis (AEVAL) del Ministeri de Política Territorial, i entre els anys 2018 i 2020 va ser directora del gabinet de la ministra de Sanitat, Consum i Benestar Social. El juny del 2022 va ser nomenada presidenta del CSIC, convertint-se en la segona dona al capdavant d'aquest organisme d'investigació, després de substituir a Rosa María Menéndez López. Investigadora del CSIC, Del Pino, ocupava també el càrrec de subdirectora d'Anàlisi Institucional a l'Autoritat Independent de Responsabilitat Fiscal (AIReF).

## Referències

* 1 2 3 «Eloísa del Pino sustituye a Rosa Menéndez al frente del CSIC». El País, 21-06-2022 [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ «Eloísa del Pino, nueva presidenta del Consejo Superior de Investigaciones Científicas». Ministerio de Ciencia e Innovación, 21-06-2022. [Consulta: 10 juliol 2022].
* 1 2 3 «El Gobierno nombra a Eloísa del Pino presidenta del CSIC tras destituir a Rosa Menéndez». El Mundo, 21-06-2022 [Consulta: 10 juliol 2022].
# GloVe

GloVe, encunyat a partir de Global Vectors, és un model per a la representació de paraules distribuïdes. El model és un algorisme d'aprenentatge no supervisat per obtenir representacions vectorials de paraules. Això s'aconsegueix assignant paraules a un espai significatiu on la distància entre paraules està relacionada amb la similitud semàntica. L'entrenament es realitza sobre estadístiques globals agregades de co-ocurrència paraula-paraula d'un corpus, i les representacions resultants mostren subestructures lineals interessants de l'espai vectorial de paraules. Es desenvolupa com un projecte de codi obert a Stanford i es va llançar el 2014. Com a model de regressió log-bilineal per a l'aprenentatge no supervisat de representacions de paraules, combina les característiques de dues famílies de models, és a dir, la factorització matricial global i els mètodes de finestra de context local.

## Aplicacions

GloVe es pot utilitzar per trobar relacions entre paraules com sinònims, relacions empresa-producte, codis postals i ciutats, etc. Tanmateix, l'algoritme d'aprenentatge no supervisat no és eficaç per identificar homògrafs, és a dir, paraules amb la mateixa grafia i significats diferents. Això passa perquè l'algorisme d'aprenentatge no supervisat calcula un únic conjunt de vectors per a paraules amb la mateixa estructura morfològica. L'algorisme també l'utilitza la biblioteca SpaCy per crear funcions d'inserció de paraules semàntiques, alhora que calcula les paraules de la llista superior que coincideixen amb mesures de distància com ara la similitud del cosinus i l'enfocament de la distància euclidiana. GloVe també es va utilitzar com a marc de representació de paraules per als sistemes en línia i fora de línia dissenyats per detectar malestar psicològic en les entrevistes amb pacients.

## Referències

* ↑ Abad, Alberto. Advances in Speech and Language Technologies for Iberian Languages: Third International Conference, IberSPEECH 2016, Lisbon, Portugal, November 23-25, 2016, Proceedings (en anglès). Cham: Springer, 2016, p. 165. ISBN 9783319491691.
* ↑ Kalajdziski, Slobodan. ICT Innovations 2018. Engineering and Life Sciences (en anglès). Cham: Springer, 2018, p. 220. ISBN 9783030008246.
* ↑ Wenig, Phillip Towards Data Science, 2019.
* ↑ Singh, Mayank. Advances in Computing and Data Sciences: Second International Conference, ICACDS 2018, Dehradun, India, April 20-21, 2018, Revised Selected Papers (en anglès). Singapore: Springer, 2018, p. 171. ISBN 9789811318122.
* ↑ Abad, Alberto. Advances in Speech and Language Technologies for Iberian Languages: Third International Conference, IberSPEECH 2016, Lisbon, Portugal, November 23-25, 2016, Proceedings (en anglès). Cham: Springer, 2016, p. 165. ISBN 9783319491691.