OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# I matrimoni impensati

I matrimoni impensati ossia La bella Greca és una òpera en dos actes composta per Domenico Cimarosa. S'estrenà al Teatro Valle de Roma el carnestoltes de 1784.

## Referències

* ↑ «Domenico Cimarosa». [Consulta: 20 desembre 2017].
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# 166 aC

El 166 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República i l'Imperi Romà es coneixia com l'Any del Consolat de Gal i Marcel o també any 588 Ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «166 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Àsia Menor

* Prúsies II rei de Bitínia, que des de l'any anterior (167 aC) era a Roma amb el seu fill Nicomedes II Epífanes, signa un acord amb el Senat i renova l'aliança entre Bitínia i Roma i la cessió d'alguns territoris, com diu Polibi.
* Artaxes I d'Armènia és derrotat pel rei selèucida Antíoc IV, que només li pot imposar una contribució de guerra.

### Síria Palestina

* Victòries jueves a les batalles de Bethoron i Emmaús entre Judes Macabeu i l'Imperi Selèucida, en el marc de la revolta dels Macabeus contra Antíoc IV.

### Antiga Roma

* Aquest any són elegits cònsols Gai Sulpici Gal i Marc Claudi Marcel.
* Sulpici Gal fa la guerra amb èxit contra els lígurs als que sotmet, i en tornar a Roma rep els honors del triomf.
* Claudi Marcel venç als gals dels Alps, i també obté un triomf.

## Naixements

* 15 d'octubre: Ptolemeu Eupàtor, fill de Ptolemeu VI (m. 152 aC).

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Polibi. Història, XXX, 16
* ↑ Khorène, Moïse de. Histoire de l'Arménie. París: Gallimard, 1993, p. 66. ISBN 9782070729043.
* ↑ Flavi Josep. Antiguitats judaiques, XII, 7
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLV, 27
* 1 2 Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLV, 44
* ↑ Hölb, Günther. A History of the Ptolemaic Empire. Londres: Rouletge, 2000, p. 192. ISBN 9780415201452.
# Boothville-Venice

Boothville-Venice és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 2.220 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Boothville-Venice tenia 2.220 habitants, 746 habitatges, i 584 famílies. La densitat de població era de 333,5 habitants/km².
Dels 746 habitatges en un 41,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,3% hi vivien parelles casades, en un 14,2% dones solteres, i en un 21,7% no eren unitats familiars. En el 19% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,38.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,7% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 7,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.813 $ i la renda mediana per família de 42.823 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.385 $ mentre que les dones 18.571 $. La renda per capita de la població era de 13.123 $. Entorn de l'11,8% de les famílies i el 17,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Boothville-Venice». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Boothville-Venice». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bulbul orfeu

El bulbul orfeu, bulbul de bigoti vermell o bulbul de bigot roig (Pycnonotus jocosus), és un ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Habita zones boscoses, terres de conreu i ciutats de l'Índia, Myanmar, sud-est de la Xina, Sud-est Asiàtic i les illes Andaman. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
S'ha introduït a diversos indrets com ara el sud-est d'Austràlia i les illes Hawaii. Hi ha observacions recents d'ocells en llibertat als Països Catalans.

## Referències

* ↑ Diversos autors. La Universitat de València i els seus entorns naturals. Els parcs naturals de l'Albufera, el Túria i la serra Calderona, p. 134. ISBN 9788491330332.
* ↑ «Bulbul orfeu». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ Bulbul de bigoti vermell al SIOC Rev. 20/05/2012
* ↑ «Decret 14/2013, de 18 de gener, del Consell, de modificació del Decret 213/2009, de 20 de novembre, pel qual s'aproven mesures per al control d'espècies exòtiques invasores a la Comunitat Valenciana.». [Consulta: 18 desembre 2019].
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 620. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Red-whiskered Bulbul. Pycnonotus jocosus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ Bulbul de bigoti vermell a València (GAE - SEO/BirdLife) Rev.20/05/2012
# Artaserse (Cimarosa)

Artaserse és una òpera en tres actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Pietro Metastasio. S'estrenà al Teatro Regio de Torí el 26 de desembre de 1784.

## Referències

* ↑ «Domenico Cimarosa». Arxivat de l'original el 2012-02-12. [Consulta: 20 desembre 2017].
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# Olingo

Els olingos són petits carnívors de la família dels prociònids. Són originàries de les selves tropicals d'Amèrica Central i Amèrica del Sud des de Nicaragua fins al Perú. Són arbòries i nocturnes, i viuen a elevacions des del nivell del mar fins a 2,750 m. Els olingos s'assemblen molt a un altre procionid, el Kinkajú, en morfologia i els hàbits, tot i que no tenen cua prènsil i llengües extrusibles, tenen el musell més llarg i posseeixen glàndules olorífiques. Tanmateix, els dos gèneres no són germans. També s'assemblen als galagos i a certs lèmurs.
Viuen als arbres, en boscos humits a 2.000 metres d'altitud i són semblants als kinkajús en morfologia i hàbits nocturns. Es desplacen individualment o en petits grups i la cua té entre 11 i 13 anells.

## Referències

* ↑ «Mammal Species of the World - Browse: Bassaricyon». [Consulta: 28 gener 2025].
* ↑ Helgen; Kays, R.; Maldonado, J. «Revisió taxonòmica dels olingos (Bassaricyon), amb descripció d'una nova espècie, l'Olinguito». ZooKeys, 324, 15-08-2013, pàg. 1-83. DOI: 10.3897/zookeys.324.5827. PMC: 43760. PMID: 24003317.
* ↑ Koepfli, K.-P.; Gompper, M.E.; Eizirik, E.; Ho, C.-C.; Linden, L.; Maldonado, J.E.; Wayne, R.K. «Phylogeny of the Procyonidae (Mammalia: Carvnivora): Molecules, morphology and the Great American Interchange». Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 43, 3, 2007, pàg. 1.076-1.095. DOI: 10.1016/j.ympev.2006.10.003. PMID: 17174109.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# 172 aC

El 172 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República i l'Imperi Romà es coneixia com l'Any del Consolat de Lenat i Eli o també any 582 Ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «172 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia

* Perseu de Macedònia lluita contra Abrúpolis, rei dels odrisis i l'expulsa del seu territori. Sembla que aquest conflicte té a veure amb l'inici de la Tercera Guerra Macedònica, ja que Roma es molesta per l'expulsió d'un aliat del seu propi país.

### Antiga Roma

* Aquest any són elegits cònsols Gai Popil·li Lenat i Publi Eli Lígur.
* Popil·li Lenat és germà de Marc Popil·li Lenat, cònsol l'any anterior (173 aC) que havia tractat els lígurs de forma ignominiosa. Amb la seva actuació dona suport al seu germà i n'impedeix el càstig. Tot l'any es caracteritza per les discussions entre ell i el Senat per defensar al seu germà.
* Eli Lígur obté Ligúria com a província, i allí rep segurament el seu cognomen. És el primer plebeu que té per col·lega al consolat a un altre plebeu, ja que Popil·li també n'és.
* El Senat rep una ambaixada de Cartago, que es queixa de les apropiacions de territori que fa Massinissa, rei dels númides. Massinissa envia al seu fill Gulussa per oposar-se a les queixes dels ambaixadors.
* Èumenes II de Pèrgam visita Roma, on és rebut amb molta distinció. De tornada passa per Delfos on s'escapa per poc d'un atemptat organitzat per Perseu de Macedònia en col·laboració amb Praxo, una dama amb la que tenia relacions d'hospitalitat.
* Gai Valeri Leví, que havia anat com a legat a Alexandria, torna a Roma portant presonera Praxo, acusada de participar en l'intent d'assassinat d'Èumenes II de Pèrgam.
* Gai Cicereu, pretor l'any anterior, que havia obtingut Sardenya com a província, va anar per ordre del Senat romà a Còrsega per dirigir la guerra contra els rebels. Va fer la guerra als corsos i els va concedir la pau a canvi d'un tribut, i llavors va anar a Sardenya. Al tornar a Roma aquest any, demana els honors del triomf, que el Senat no concedeix al·legant que no havia vençut a la seva província. Celebra el triomf pel seu compte al Mont Albà, on construeix un temple a Juno Moneta en commemoració de la victòria.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Polibi. Història, XXII, 8
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLII, 22
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLIII, 19
* ↑ Fasti Capitolini
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLIII, 24
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLIII, 3
* ↑ Polibi. Història, XXXIX, 1
* 1 2 Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLII, 17
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLII, 26
# Belle Rose

Belle Rose és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.944 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Belle Rose tenia 1.944 habitants, 674 habitatges, i 514 famílies. La densitat de població era de 140 habitants/km².
Dels 674 habitatges en un 34,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 20,2% dones solteres, i en un 23,7% no eren unitats familiars. En el 21,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,36.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 13,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.313 $ i la renda mediana per família de 35.865 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.089 $ mentre que les dones 24.583 $. La renda per capita de la població era de 13.606 $. Entorn del 27,9% de les famílies i el 28% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Belle Rose». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Belle Rose». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gastrotheca

Gastrotheca és un gènere de granotes que es troba a l'Amèrica Central i a Sud-amèrica. També són conegudes com a granotes marsupials. Inclou les següents espècies:
* Gastrotheca abdita
* Gastrotheca albolineata
* Gastrotheca andaquiensis
* Gastrotheca angustifrons
* Gastrotheca antomia
* Gastrotheca argenteovirens
* Gastrotheca atympana
* Gastrotheca aureomaculata
* Gastrotheca bufona
* Gastrotheca carinaceps
* Gastrotheca christiani
* Gastrotheca chrysosticta
* Gastrotheca cornuta
* Gastrotheca dendronastes
* Gastrotheca dunni
* Gastrotheca espeletia
* Gastrotheca excubitor
* Gastrotheca fissipes
* Gastrotheca galeata
* Gastrotheca gracilis
* Gastrotheca griswoldi
* Gastrotheca guentheri
* Gastrotheca helenae
* Gastrotheca lateonota
* Gastrotheca lauzuricae (De la Riva, 1992). Espècie endèmica de Bolívia que habita en montans tropicals o subtropicals secs. Està amenaçada d'extinció per la destrucció de l'hàbitat.
* Gastrotheca litonedis
* Gastrotheca longipes
* Gastrotheca marsupiata
* Gastrotheca microdiscus
* Gastrotheca monticola
* Gastrotheca nicefori
* Gastrotheca ochoai
* Gastrotheca orophylax
* Gastrotheca ossilaginis
* Gastrotheca ovifera
* Gastrotheca pacchamama
* Gastrotheca peruana
* Gastrotheca phalarosa
* Gastrotheca piperata
* Gastrotheca plumbea
* Gastrotheca pseustes
* Gastrotheca psychrophila
* Gastrotheca rebeccae
* Gastrotheca riobambae
* Gastrotheca ruizi
* Gastrotheca splendens
* Gastrotheca stictopleura
* Gastrotheca testudinea
* Gastrotheca trachyceps
* Gastrotheca walkeri
* Gastrotheca weinlandii
* Gastrotheca williamsoni
* Gastrotheca zeugocystis

## Referències

* ↑ El gènere Gastrotheca a la UICN.
# Il credulo

Il credulo és una òpera en tres actes composta per Domenico Cimarosa sobre un llibret italià de Giuseppe Maria Diodati. S'estrenà al Teatro Nuovo de Nàpols el carnestoltes de 1786. El 1791 es representà a Mòdena com Il credulo deluso.
El protagonista és l'hilarant Don Catapazio, que ha acordat el seu matrimoni amb la filla d'un amic seu, però ella està enamorada d'un altre home. Don Catapazio es creu fascinador i, en una graciosa arietta, es delecta a cantar la seva bellesa. Quan la núvia vegi els seus ulls i el seu naso profilato, diu, caurà als seus peus. Però la noia, per treure-se'l de sobre, recorre a un estratagema: es vesteix d'una manera tan excèntrica que Don Catapazio pensa que no està en el seu seny i és víctima d'un atac d'ira, creient-se burlat pel pare de la núvia. «Sent turca» són les primeres paraules de la seva filípica (i tractar a algú de «turc» era, en aquells dies, una greu ofensa), per acabar en un autèntic atac de nervis. Un personatge que, musicalment, està perfectament aconseguit.

## Referències

* ↑ «Domenico Cimarosa». [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ La Gran Opera. Barcelona: Planeta-De Agostini, 1989. ISBN 84-395-1303-8.
Òperes de Domenico Cimarosa :
Anys 1770Anys 1780Anys 1790
Le stravaganze del conte (1772)
La finta parigina (1773)
La donna di tutti caratteri (1775)
I sdegni per amore (1776)
I matrimoni in ballo (1776)
La frascatana nobile (1776)
I tre amanti (1777)
Il fanatico per gli antichi romani (1777)
L'Armida immaginaria (1777)
Gli amanti comici (1778)
Il ritorno di Don Calandrino (1778)
Le stravaganze d'amore (1778)
Il matrimonio per raggiro (1778)
L'infedeltà fedele (1779)
L'italiana in Londra (1779)
Le donne rivali (1780)
Caio Mario (1780)
I finti nobili (1780)
L'avviso ai maritati (1780)
Il falegname (1780)
Il pittore parigino (1781)
Alessandro nell'Indie (1781)
Il Giunio Bruto (1781)
Giannina e Bernardone (1781)
L'amante combattuto dalle donne di punto (1781)
Il capriccio drammatico (1781)
Il convito (1782)
L'amor costante (1782)
L'eroe cinese (1782)
La ballerina amante (1782)
Il morbo campano (1782)
La Circe (1783)
I due baroni di Rocca Azzurra (1783)
La villana riconosciuta (1783)
Oreste (1783)
Chi dell'altrui si veste, presto si spoglia (1783)
I matrimoni impensati (1784)
L'apparenza inganna (1784)
La vanità delusa (1784)
L'Olimpiade (1784)
I due supposti conti (1784)
Artaserse (1784)
Il marito disperato (1785)
La donna sempre al suo peggior s'appiglia (1785)
Il credulo (1786)
Le trame deluse (1786)
L'impresario in angustie (1786)
Volodimiro (1787)
Il fanatico burlato (1787)
La felicità inaspettata (1788)
La vergine del sole (1788)
La Cleopatra (1789)
Il matrimonio segreto (1792)
Amor rende sagace (1793)
I traci amanti (1793)
Il maestro di cappella (1793)
Le astuzie femminili (1794)
Penelope (1795)
Le nozze in garbuglio (1795)
L'impegno superato (1795)
I nemici generosi (1796)
Gli Orazi e i Curiazi (1796)
La finta ammalata (1796)
L'imprudente fortunato (1797)
Artemisia regina di Caria (1797)
L'apprensivo raggirato (1797)
Artemisia (1801) :
# Els morts del llac Constança: El segon rostre

Els morts del llac Constança: El segon rostre (títol original en alemany, Die Toten vom Bodensee – Das zweite Gesicht) és un telefilm germanoaustríac d'ORF i ZDF del 2022 dirigit per Christian Theede. És la catorzena entrega de la sèrie de ficció criminal Els morts del llac Constança. La pel·lícula es va projectar per primera vegada a ORF el 9 de gener de 2022 i a ZDF, l'endemà. S'ha doblat al català per a TV3, que va emetre'l per primer cop l'1 de setembre de 2024.

## Sinopsi

Visiblement alterada, la jove Lisa Schwegelin apareix a comissaria per informar d'un homicidi durant la tradicional dansa dels esperits de Bregenz. Pot descriure la víctima amb tot detall, per bé que l'espectacle encara no ha tingut lloc, ni tampoc hi ha notícia de cap mort per ferida d'arma blanca. En Micha Oberländer considera que el relat de la noia es deu simplement a un malson, mentre que la seva companya, Hannah Zeiler, vol arribar al fons de la història. Poques hores després, en Hubert Droste, l'home que apareixia a la visió de la Lisa, mor apunyalat, tal com ella ho havia descrit prèviament. Quan, novament, la Lisa informa d'una altra visió, salten totes les alarmes. Però els comissaris arriben tard.

## Producció

El rodatge va tenir lloc juntament amb el 15è episodi del 13 d'abril de 2021 al 17 de juny del mateix any al llac de Constança i els seus voltants.
La històrica ciutat de Bregenz va servir de lloc de rodatge per a la dansa dels esperits del film. La granja on viuen Lisa Schweglin i el seu germà es troba a Doren, a la regió austríaca de Bregenzerwald.
La pel·lícula va ser produïda per Graf Filmproduktion GmbH i Rowboat Film- und Fernsehenproduktion, amb la participació de l'ens austríac Österreichischer Rundfunk i el canal alemany ZDF. La producció va comptar amb el suport de Fernsehfonds Austria i l'estat de Vorarlberg.
La fotografia va ser dirigida per Lukas Gnaiger. Hjalti Bager-Jonathansson va ser el responsable del so; Christine Egger, de la direcció artística; Heike Werner, del disseny de vestuari ,i Birgit Beranek i Tinka Katherina Brand, del maquillatge. L'alcalde de Bregenz, Michael Ritsch, va interpretar un paper addicional com a convidat del Café Köhler.

## Referències

* ↑ Tilmann P. Gangloff. «Reihe „Die Toten vom Bodensee – Das zweite Gesicht“».
* ↑ Michael Hanfeld. «Die Geister, die sie nicht rief».
* ↑ «Die Toten vom Bodensee» (en alemany). [Consulta: 23 agost 2024].
* 1 2 «Programació de TV3». CCMA, 23-08-2024. [Consulta: 23 agost 2024].
* 1 2 3 Graf Filmproduktion GmbH – Die Toten vom Bodensee – Das zweite Gesicht. Abgerufen am 1. Dezember 2021.
* ↑ «Straßensperren für Krimi-Dreharbeiten» (en alemany). VN. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ «Toten vom Bodensee» (en alemany). [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ Rowboat Film- und Fernsehproduktion GmbH: Die Toten vom Bodensee – Das zweite Gesicht. Abgerufen am 1. Dezember 2021.
* ↑ «Bürgermeister Ritsch in "Die Toten vom Bodensee"». vol.at, 11-01-2022. [Consulta: 23 agost 2024].