OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ezpalak

Ezpalak és una banda de rock dur alternatiu basc de Zestoa (Guipúscoa) nascuda l'any 2019. La seva música està inspirada en el rock alternatiu dels anys 90, amb sons fuzz i riffs potents que barregen amb veus melòdiques, així com principalment la influència de la música basca alternativa. Han citat com a referències a Ty Segall, Thee Oh Sees, Foals, Queens Of Stone Age, Nirvana, Alice In Chains, Smashing Pumpkins, Sonic Youth, Dinosaur Jr., i Berri Txarrak. El nom de la banda significa "estelles" que al·ludeix a la seva relació amb els seus referents musicals i com anaren creant la banda i el seu propi estil, tot i que el guitarra de la banda Eñaut també ha declarat que el nom sorgí d'un disc d'una anterior banda seva Seiurte de Berriz (Biscaia) i que es relacionà també amb com les cançons podrien ser pensades com estelles, o a com es va formar la banda amb membres de diverses altres bandes.

## Membres

* Eñaut Gaztañaga (guitarra)
* Unai Eizagirre (baix elèctric)
* Juanjo Berasain (veu)
* Janardana Iglesias (bateria)

### Antics membres

* Xabi Arrieta (2019-2021)

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Ezpalak (2019)
* Kolpatu Topatu (2021)
* Hortz Aina Hots (2022)
* Gatza (2024)

### Singles

* Itzala (2020)
* Tristura (2020)
* Hegan edo hilik (2020)
* Kontran (2022)
* Zu Izan (2022)
* Lehertu Arte (2022)
* Laberinto (2024)
* Nola Ahaztu (2024)

### Àlbums en directe

* Lagunekin Zuzenean (2023)

## Referències

* ↑ «Ezpalak» (en anglès). Basque Music. [Consulta: 20 agost 2024].
* 1 2 «Ezpalak» (en castellà). Oso Polita. [Consulta: 20 agost 2024].
* ↑ «Ezpalak» (en castellà). Dirección General de Cultura - Institución Príncipe de Viana. [Consulta: 20 agost 2024].
* 1 2 Weedianaut, Reuben. «Entrevista a Ezpalak por “Kolpatu Topatu” (2021)» (en castellà). MondoSonoro, 13-05-2021. [Consulta: 20 agost 2024].
* ↑ Velez, Natxo. «Ezpalak: "Queríamos que el disco fuera como un golpe"» (en castellà). EITB Radio Televisión Pública Vasca, 10-05-2021. [Consulta: 20 agost 2024].
* ↑ «Basque. Playlist. #2 - Ezpalak» (en castellà). Etxepare Euskal Institutua. [Consulta: 20 agost 2024].
* 1 2 Villaescusa, Alfredo. «Entrevista a Ezpalak: “Somos un grupo muy cañero, pero también de buen rollo”» (en castellà). MariskalRock, 25-01-2023. [Consulta: 20 agost 2024].
* 1 2 «Playlist. #2: Ezpalak» (en castellà). BASQUE.. [Consulta: 20 agost 2024].
* ↑ «Ezpalak» (en castellà). KATAPULTA, 28-02-2020. [Consulta: 20 agost 2024].
* ↑ «Ezpalak lanzan su nuevo disco "Kolpatu Topatu"» (en castellà). El Mundo de Tulsa, 26-04-2021. [Consulta: 20 agost 2024].
* ↑ «Ezpalak regresan con Nola ahaztu, el primer single y videoclip de su próximo álbum • GipuzkoaDigital.com» (en castellà). GipuzkoaDigital, 27-07-2024. [Consulta: 20 agost 2024].
* ↑ «Letras del álbum Lagunekin Zuzenean (Live) de Ezpalak». Musixmatch. [Consulta: 20 agost 2024].
# Bunashimeji

El bunashimeji, també anomenat carner de faig japonès o gírgola de faig japonès (Hypsizygus marmoreus) és una flota carnera originària de l' Àsia oriental, que es cultiva pel seu consum.

## Bolets semblants

Aquest fong es pot confondre amb la flota d'om (Hypsizygus ulmarius), que creix sobre om.
Per irradiació amb UV l'empresa Hokuto Corporation va crear una forma blanca anomenada bunapishimeji o carner blanc de faig japonès o gírgola blanca de faig japonès

## Comestibilitat

Comestible molt apreciat, amb gust de nou i textura lleument cruixent. Els bolets conreats artificialment es distribueixen arreu del món com a bolets comestibles.

## Cultiu

A diferència del honshimeji (Lyophyllum shimeji) o carner de pi japonès, que és un fong micorrízic, bunashimeji és un fong descomponedor de fusta, de manera que és fàcil de conrear artificialment.
Es pot dividir en cultivar sobre troncs i sobre serradures esmenades i esterilitzades. La fusta més indicada és la de planifolis, preferentment la de faig i bedoll. Entre les esmenes més utilitzades el segó d'arròs, clofolla de soja i okra seca. La concentració de diòxid de carboni i la formulació del substrat tenen un impacte significatiu en el rendiment i la qualitat dels cossos fructífers.

## Referències

* 1 2 3 «Col·laboradors de la Viquipèdia, 12 d'octubre de 2023, 11:23 UTC .» (en japonès). [Consulta: Consultat el 23 agost 2024.].
* ↑ «Gírgola de faig japonès» (en català).
* ↑ «Bunapi».
* ↑ Miyaji, Yoshio «Medi de cultiu per al cultiu de contenidors de bolets i mètode de cultiu de bolets amb el mateix medi de cultiu». JPH02295415A.
# Domingo Gómez-Acedo Villanueva

Domingo Gómez-Acedo Villanueva, conegut simplement com a Acedo, Txomín Acedo o Domingo Acedo, (Bilbao, País Basc 1898 - Getxo 1980) fou un jugador de futbol basc que destacà a la dècada del 1920 amb l'Athletic Club de Bilbao.

## Biografia

Va néixer el 6 de juny de 1898 a la ciutat de Bilbao, capital de Biscaia. Va morir el 1980 a la seva residència de la ciutat de Getxo.

## Carrera esportiva
### Trajectòria per clubs

Amb 15 anys va entrar a formar part del primer equip de l'Athletic Club de Bilbao, club al qual desenvoluparia tota la seva carrera. Al llarg de les seves catorze temporades al club aconseguí disputar 111 partits i guanyar cinc Copes d'Espanya (1914, 1915, 1916, 1921 i 1923) així com nou Campionats regionals de Biscaia (1914, 1915, 1916, 1920, 1921, 1923, 1924, 1928 i 1929).
És el jugador i golejador més jove de la història de l'Athletic, havent debutat, i marcat, al Campeonato Regional Norte el 18 d'octubre de 1914, amb tan sols 16 anys, 4 mesos i 12 dies.

### Trajectòria amb la selecció

Acedo fou un dels integrants del debut de la selecció espanyola en competicions internacionals en participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 celebrats a Anvers (Bèlgica). En aquesta competició, on aconseguí guanyar la medalla de plata, participà en quatre partits, partit de debut inclòs.
Fou seleccionat per participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París (França), tot i que com que no podia viatjar fins a la capital francesa fou substituït per un altre jugador. Al llarg de la seva carrera internacional jugà 11 partits amb la selecció, en què marcà un gol.

## Referències

* 1 2 «Txomin Acedo, el primer cachorro del Athletic» (en castellà). [Consulta: 30 juliol 2017].
* 1 2 3 4 «Olympedia – Acedo». [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Muniain se cita con la historia» (en castellà). Mundo Deportivo, 30-07-2009 [Consulta: 30 juliol 2017].
* ↑ «Iker Muniain, con 16 años, se convierte en el segundo jugador más joven en debutar con el Athletic» (en castellà). Europa Press, 31-07-2009 [Consulta: 27 juliol 2017].
* ↑ «Denmark vs Spain, 28 agost 1920». eu-football.info. [Consulta: 18 juny 2022].
* ↑ «Domingo Gómez Acedo». [Consulta: 26 juny 2022].
# Emili J. Marín i Soriano

Emili J. Marín i Soriano (Alcoi, 14 d'abril de 1940 - Quart de Poblet, 31 de març de 2024) va ser un sacerdot, escriptor, editor i periodista valencià, fundador de la revista cultural valenciana Saó.

## Biografia

Nascut en el si d'una família humil, va estudiar la llicenciatura en Teologia a Barcelona i va ser ordenat sacerdot als 24 anys. La primera parròquia a la qual fou destinat va ser la de Castelló de la Ribera, i posteriorment ho seria de Pedralba, la Pobla de Farnals, del col·legi Sant Francesc Xavier del Tribunal de Menors i de la Fonteta de Sant Lluís.
Va ser sempre un apassionat del món de la cultura. Va impulsar la fundació de la revista Saó, de la que n'exercí de director entre els anys 1987 i 1998. Entre el 1993 i 1998 fou nomenat membre del Consell Valencià de Cultura, en substitució de Joan Fuster.
També va formar part del Consell Rector de Teatres durant dotze anys, va ser coordinador del Cicle Cultural de la Caixa de Torrent i director de l'únic curs sobre teologia de l’alliberament a la Universitat Internacional Menéndez Pelayo. Com a periodista va arribar a fer més de 600 entrevistes, entre elles a Mikhaïl Gorbatxov.
El 2016 fou nomenat fill adoptiu de la ciutat de València. En el moment de la seua mort residia a la Casa Sacerdotal Betania (Quart de Poblet, Horta Sud).

## Referències

* 1 2 3 4 «S'ha mort Emili Marín, director històric de la revista Saó». Vilaweb, 31-03-2024. [Consulta: 31 març 2024].
* ↑ «La Nau acoge un coloquio sobre la situación de la mujer, a través del último libro de Emili Marín» (en castellà). El Periòdic, 06-05-2022. [Consulta: 31 març 2024].
* ↑ «Emili Marín: un homenot del País Valencià». Vilaweb, 28-10-2016. [Consulta: 31 març 2024].
# Bupa leng de dayi

Bupa leng de dayi (xinès simplificat: 不怕冷的大衣, pinyin: Bùpà lěng de dàyī, literalment 'l'abric que no té por del fred') és un curtmetratge d'animació xinés produït pel Shanghai Art Film Studio i que forma part de la sèrie Les històries del conillet Taotao. La pel·lícula va guanyar diversos guardons.

## Sinopsi

A l'hivern, la casa està coberta de neu, i el conillet té por del fred, així que s'embolica amb un càlid edredó i no vol alçar-se. Quan la mare conill ho veu, li diu al conillet que a casa de la iaia hi havia un abric, i que mentre se'l posava, suava per tot el cos. Després d'eixir el conillet de casa, l'esquirol i l'osset el conviden a jugar junts. Després de jugar per un temps, el conillet es posa a suar. En arribar a casa de la iaia, el Conillet li demana un abric ben calentet.

## Referències

* 1 2 中国电影年鉴 (en xinès). 中国电影出版社, 1982.
* 1 2 张骏祥; 程季华. 中国电影大辞典 (en xinès). 上海辞书出版社, 1995. ISBN 978-7-5326-0326-8.
# Temistocle

Temistocle és una òpera en tres actes composta per Nicola Porpora sobre un llibret italià d'Apostolo Zeno. S'estrenà al Hoftheater de Viena l'1 d'octubre de 1718.
Possiblement era l'òpera que s'estrenà a Catalunya el 30 de maig de 1756 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.
Existeix una altra versió del mateix compositor sobre un llibret de Metastasio que s'estrenà el 1743. I una altra òpera del compositor Francesco Manelli (1595-1670).

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/porpora.html
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 787 (ISBN 84-239-4532-4)
# AMS-Osram

ams OSRAM AG, antigament coneguda com a austriamicrosystems AG (originada a Àustria Mikro Systeme) i ams AG (abans d'adquirir OSRAM), és una empresa d'electrònica austríaca que dissenya i fabrica sensors per a aplicacions amb factor de forma petit, baixa potència, la més alta sensibilitat i multisensor. Els productes inclouen sensors, circuits integrats de sensors, interfícies i programari relacionat per als mercats mòbils, de consum, de comunicacions, industrial, mèdic i d'automoció.
El 2020 ams AG va adquirir el fabricant alemany d'il·luminació, LED i optosemiconductors OSRAM. Des de llavors, l'empresa opera sota el nom d'ams OSRAM.
Amb seu a Àustria, ams OSRAM dona feina a més de 24.000 persones a tot el món. ams OSRAM cotitza a la borsa de valors SIX Suïssa (símbol: AMS).

## Segments de negoci

Les activitats d'ams OSRAM s'organitzen en dos segments de negoci principals, Semiconductors i Lamps & Systems. El segment de Semiconductors inclou productes basats en semiconductors com ara LED d'alt rendiment, làsers i sensors òptics per a clients empresarials dels mercats finals de l'automoció, de consum i industrial. El segment de llums i sistemes inclou llums i sistemes d'il·luminació tradicionals per als mercats finals de l'automoció, la indústria i la medicina.
Durant el primer semestre de l'exercici 2022, el segment de negoci de Semiconductors va aportar el 68% dels ingressos del grup mentre que el segment de Llums i Sistemes va aportar un 32%.
ams OSRAM inverteix constantment en recerca i desenvolupament. El 2016, les despeses de recerca i desenvolupament van ascendir a 138,9 milions d'euros, el que correspon al 25% dels ingressos. De mitjana, el departament d'investigació i desenvolupament incloïa 677 empleats. El 2021, les despeses de recerca i desenvolupament van ascendir a 642 milions d'euros (el 13% dels ingressos) i van incloure 3.445 empleats de mitjana.

## Referències

* ↑ «History - ams-osram - ams» (en anglès americà). ams-osram. [Consulta: 1r desembre 2022].
* ↑ «OSRAM-closing - ams-osram - ams» (en anglès americà). ams-osram. [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ «ams-OSRAM AG (AMS.SW) Stock Price, News, Quote & History - Yahoo Finance» (en anglès americà). https://finance.yahoo.com.+[Consulta: 22 juliol 2023].
* ↑ «OSRAM-closing - ams-osram - ams» (en anglès americà). ams-osram. [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ «a global leader in optical solutions» (en anglès). ams OSRAM. [Consulta: 20 octubre 2022].
* ↑ «Annual Report 2021 ams-OSRAM AG, page 17 & 86» (en anglès).
* ↑ «ams-OSRAM» (en anglès). SIX. [Consulta: 20 octubre 2022].
* ↑ «Annual Report 2021 ams-OSRAM AG, page 37» (en anglès).
* ↑ «Investor Presentation H1 2022, slide 17» (en anglès).
* ↑ «Annual Report 2021 ams-OSRAM AG, page 2 & 128» (en anglès).
# Alfons Froilaz

Alfons Froilaz, dit el Geperut (? - ca. 933) va ser rei de Lleó breument entre l'agost de 925 al febrer de 926.
Fill primogènit de Fruela II d'Astúries, a qui va succeir en el tron d'agost del 925 a febrer del 926. El monarca va ser tan desconegut, que va quedar fora de l'ordenació numèrica entre Alfons III i Alfons IV. Va enfrontar-se amb els seus cosins, els fills d'Ordoni II de Lleó, a la mort del seu pare pels regnes d'Astúries, Lleó i Galícia, que comptaven amb el suport de Sanç I de Pamplona.
Destronat, va ser acollit a Astúries, on també havia regnat el seu pare. Pocs mesos després d'accedir al tron fou expulsat dels regnes d'Astúries i Lleó, que a partir d'aquell moment passà a ser-ne un de sol. Vençut es va refugiar a Galícia on va mantenir les seves reclamacions a les corones, però que hagué d'havandonar l'any següent en favor del seu cosí Sanç Ordoni.
El 932 va ser fer presoner, juntament amb els seus germans i també amb el rei Alfons IV de Lleó, per Ramir II de Lleó que va ordenar que els traguessin els ulls i finalment van morir.

## Referències

* 1 2 Álvarez Álvarez, César. «Alfonso Froilaz» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 21 gener 2023].
* ↑ Carriedo Tejedo, Manuel «La familia gallega del rey Alfonso Froilaz (926-931)». Rudensindus: miscelánea de arte e cultura, núm. 13, 2013, pàg. 117-118.
* ↑ «Alfonso Froilaz» (en castellà). Auñamendi Eusko Entziklopedia. Fondo Bernardo Estornés Lasa. [Consulta: 21 gener 2023].
* ↑ Germán de Pamplona «Un nuevo rey de León, Alfonso hijo de Fruela II». Príncipe de Viana, núm. 23, 1946, pàg. 261-270.
# Tasiilaq

Tasiilaq és un municipi de Groenlàndia que anteriorment rebia el nom d'Ammassalik o Angmagssalik. Va ser fundat l'any 1894. Té 1.930 habitants (2010). Es troba al sud-est de Groenlàndia i és el setè municipi més poblat de l'illa. Hi ha una estació de recerca científica, anomenada Estació Sermilik, a la glacera Mittivakkat prop de la ciutat.

## Història

Membres de la cultura Saqqaq van ser els primers a arribar a l'est de Groenlàndia des del nord, a través del que ara s'anomena Terra de Peary i Fiord Independència, la seva cultura va ser substituïda per la cultura Dorset.
La regió va quedar deserta durant uns dos-cents anys fins als assentaments de finals del segle xviii.
L'assentament permanent es va fundar l'any 1894 com una estació de comerç danesa. El canvi de nom respecte a l'antic Ammassalik (o Angmagssalik) es va fer oficial l'any 1997.

## Geografia

Tasiilaq es troba a uns 106 km al sud del cercle polar àrtic, a la costa sud de l'illa Ammassalik, sobre un port natural al fiord de Tasiilaq. anomenat Kong Oscars Havn per Alfred Gabriel Nathorst el 1883.

## Clima

Té un clima de tundra. La temperatura mitjana de gener és de -7,7 °C i la del mes de juliol és de 6,4 °C. Les precipitacions són relativament altes dins la zona àrtica i arriben a 979 litres anual, amb el màxim des de la tardor a l'hivern.

## Referències

* ↑ Statistics Greenland, Greenland in Figures, 2010
* ↑ eastgreenland.com Arxivat 2009-04-22 a Wayback Machine. History of East Greenland
* ↑ Plantilla:PDFLink
* ↑ «Studying a Disappearing Race in the Far North; Danish Ethnologist Returns from East Greenland After Spending Eighteen Months Among the Natives.» (PDF). The New York Times, 17-03-1907, pàg. SM10 (Magazine Section) [Consulta: 8 febrer 2009].
* 1 2 O'Carroll, Etain. Greenland and the Arctic. Lonely Planet, 2005, p. 206–207. ISBN 1-74059-095-3.
* ↑ Tasiilaq, Saga Map, Tage Schjøtt, 1992
* ↑ Danish Meteorological Institute Arxivat 2013-06-30 a Wayback Machine. (danès)
# A Peu de Pàgina

A Peu de Pàgina és una llibreria de Sarrià. Fundada el 2008, s'ubica al cor del barri, concretament al número 50 del Carrer Major de Sarrià, fent cantonada amb el carrer Jaume Piquet. A més de vendre-s'hi llibres, s'hi organitzen exposicions pictòriques, clubs de lectura i presentacions de llibres.
El setembre del 2008, en inaugurar-se el projecte, tot i la crisi econòmica global, va tenir una bona rebuda perquè abans els sarrianencs avesats a la lectura havien de traslladar-se a L'Illa Diagonal per a adquirir llibres. El 2018, se'n va celebrar el desè aniversari a la Casa Orlandai amb un acte presentat per Elisenda Roca. El 2020, tot just començada la pandèmia de COVID-19, la llibreria va dur a terme una campanya per la Diada de Sant Jordi sota el lema «No us quedeu sense llibres». La iniciativa consistia en la venda de vals de compra que es podrien efectuar a partir de la reobertura.
La propietària del local és Gemma Barrufet, per herència dels avis, que hi havien residit. L'edifici com a tal va ser construït el 1870 com una casa moderna dotada de llar de foc i més tard va ser reformat integralment. Abans de fer-hi de llibretera, Barrufet exercia d'advocada. Hi treballa conjuntament amb la seva filla, Anna Torrella. Es tracta d'una llibreria independent.
L'espai consta de dos pisos: la planta baixa, petita, i un pis superior al qual s'accedeix per una escala. Al fons del pis superior hi ha un espai reduït on es duen a terme les activitats de la llibreria.
L'escriptor Joan Safont Plumed la defineix així: «Ben a prop de la pastisseria del poeta JV Foix i dels carrers que van triar Gabriel García Márquez i Mario Vargas Llosa quan van instal·lar-se a la capital catalana, aquest espai de literatura s'ha convertit en un imprescindible sarrianenc». Actualment, està situada al capdavant del Bar Tomás, que s'erigeix com un altre establiment emblemàtic del barri.

## Vegeu també

* Biblioteca Sarrià - J.V. Foix

## Referències

* 1 2 «Els llibres més venuts de la setmana (Llibreria A peu de pàgina)». VilaWeb, 20-02-2016. [Consulta: 24 febrer 2024].
* 1 2 3 4 5 Boneta Palacín, Anna. «Barri i lectures A Peu de Pàgina». Catalunya Plural, 16-04-2019. [Consulta: 24 febrer 2024].
* 1 2 3 Merino, Olga. «Llibreria A Peu de Pàgina, la casa dels avis». El Periódico, 31-07-2020. [Consulta: 24 febrer 2024].
* ↑ «A peu, de pàgina: emotiu 10 aniversari». Diari el Jardí de Sant Gervasi i Sarrià, 13-09-2018. [Consulta: 24 febrer 2024].
* ↑ «La llibreria A Peu de Pàgina anuncia la seva proposta per celebrar el Sant Jordi». Diari el Jardí de Sant Gervasi i Sarrià, 04-04-2020. [Consulta: 23 febrer 2024].
* ↑ Martí, Virgínia. «Set cites per a set dies: l'agenda cultural de la llibretera Gemma Barrufet». 3/24. 3Cat, 11-04-2024. [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ Safont Plumed, Joan. «7 llibreries barcelonines que has de conèixer aprofitant el Llibrestiu». El Nacional, 15-07-2021. [Consulta: 24 febrer 2024].
# Sacramento (Kentucky)

Sacramento és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 517 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sacramento tenia 517 habitants, 219 habitatges, i 150 famílies. La densitat de població era de 475,3 habitants/km².
Dels 219 habitatges en un 27,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,3% hi vivien parelles casades, en un 15,1% dones solteres, i en un 31,5% no eren unitats familiars. En el 26,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,2% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 15,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.889 $ i la renda mediana per família de 27.344 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.045 $ mentre que les dones 22.083 $. La renda per capita de la població era d'11.811 $. Entorn del 19,1% de les famílies i el 21,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sacramento». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sacramento». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gelasià

Subdivisions del període Quaternari :
| Sistema | Sèrie | Estatge | Edat (Ma) |
| Quaternari | Holocè | Megalaià | 0,0042 |
| Quaternari | Holocè | Norgripià | 0,0082 |
| Quaternari | Holocè | Grenlandià | 0,0117 |
| Quaternari | Plistocè | Superior | 0,129 |
| Quaternari | Plistocè | Chibanià | 0,774 |
| Quaternari | Plistocè | Calabrià | 1,80 |
| Quaternari | Plistocè | Gelasià | 2,58 |
| Neogen | Pliocè | Plasencià | més antic |
El Gelasià és l'estatge faunístic que començà fa 2,58 milions d'anys i s'acabà fa 1,80 milions d'anys. Es tracta del primer estatge de l'època del Plistocè i del període Quaternari, que encara dura. Segueix el Plasencià (part del Pliocè) i precedeix el Calabrià.

## Referències

* ↑ «Taula Cronostratigràfica Internacional v. 2023/09». Comissió Internacional d'Estratigrafia, 01-09-2023. [Consulta: 9 gener 2024].
# Charles Coste

Charles Coste (Oliulas, 8 de febrer de 1924) és un ciclista francès, ja retirat, que va competir en els anys posteriors a la Segona Guerra Mundial. Com a ciclista amateur va prendre part en els Jocs Olímpics de Londres de 1948, on guanyà la medalla d'or en la prova de persecució per equips, junt a Pierre Adam, Serge Blusson i Fernand Decanali. Fou professional entre 1949 i 1959, sent la seva principal victòria el Gran Premi de les Nacions de 1949.
El 2024 era el campió olímpic francès més vell encara viu i fou convidat a portar la flama olímpica a París. El 26 de juliol va fer el penúltim relleu de la torxa durant la cerimònia d'obertura dels Jocs. Va cedir el relleu a Marie-José Pérec i Teddy Riner, encarregats d'encendre el peveter olímpic als jardins de les Teuleries.

## Palmarès

* 1948
** Campió Olímpic de persecució per equips (amb Pierre Adam, Serge Blusson i Fernand Decanali)
** 3r al Campionat del món amateur de persecució
* 1949
** 1r al Gran Premi de les Nacions
* 1952
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a l'Argentina
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Algèria
* 1953
** 1r a la París-Limoges

### Resultats al Tour de França

* 1952. Abandona (5a etapa)
* 1957. Abandona (4a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1956. 40è de la classificació general
* 1957. 72è de la classificació general
* 1958. 77è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Charles Coste». [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ «COSTE Charles». [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ Jean-Pierre Bidet. «JO Paris 2024 : Charles Coste, un centenaire fêté et bientôt la flamme olympique», 8 février 2024.
* ↑ «Cérémonie d'ouverture : Qui est Charles Coste, avant-dernier relayeur et doyen des porteurs de la flamme olympique ?». [Consulta: 27 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Charles Coste a sitiodeciclismo.net