OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A Streetcar Named Desire (pel·lícula de 1951)

A Streetcar Named Desire (lit. ‘Un tramvia anomenat Desig’) és una pel·lícula estatunidenca en blanc i negre estrenada el 1951, dirigida per Elia Kazan basada en l'obra teatral homònima de Tennessee Williams.

## Argument

En un apartament lamentable de Nova Orleans, Stella DuBois (Kim Hunter), descendent d'una vella família aristocràtica, viu amb el seu marit Stanley Kowalski (Marlon Brando), un polonès plebeu i sensual pels ulls bonics del qual ha abandonat la plantació familiar. Arriba Blanca (Vivien Leigh), la germana de Stella. Psicològicament sacsejada pel suïcidi del seu marit, té una atracció malaltissa pel seu cunyat tot i que la repugnen les seves maneres. Un vespre, després d'una violenta baralla, Stanley la viola. L'equilibri precari del seu esperit s'esquerdarà cada vegada més, i després d'una escena on Stanley la posa enfront de la seva decadència física, Blanca s'enfonsa completament en la bogeria.

## Repartiment

* Vivien Leigh: Blanche Dubois
* Marlon Brando: Stanley Kowalski
* Kim Hunter: Stella Kowalski
* Karl Malden: Mitch
* Rudy Bond: Steve
* Nick Dennis: Pablo
* Peg Hillias: Eunice
* Richard Garrick: El metge
* Edna Thomas: La mexicana
* Mickey Kuhn: El mariner

## Premis i nominacions
### Premis

* 1951: Copa Volpi per la millor interpretació femenina per Vivien Leigh
* 1951: Gran Premi del Jurat del Festival Internacional de Cinema de Venècia per Elia Kazan
* 1952: Oscar a la millor actriu per Vivien Leigh
* 1952: Oscar a la millor actriu secundària per Kim Hunter
* 1952: Oscar al millor actor secundari per Karl Malden
* 1952: Oscar a la millor direcció artística per Richard Day i George James Hopkins
* 1952: Globus d'Or a la millor actriu secundària per Kim Hunter
* 1953: BAFTA a la millor actriu britànica per Vivien Leigh

### Nominacions

* 1951: Lleó d'Or per Elia Kazan
* 1952: Oscar al millor actor per Marlon Brando
* 1952: Oscar a la millor fotografia per Harry Stradling
* 1952: Oscar al millor vestuari per Lucinda Ballard
* 1952: Oscar al millor director per Elia Kazan
* 1952: Oscar a la millor pel·lícula
* 1952: Oscar a la millor banda sonora per Alex North
* 1952: Oscar al millor so per Nathan Levinson
* 1952: Oscar al millor guió adaptat per Tennessee Williams
* 1952: Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 1952: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Vivien Leigh
* 1953: BAFTA a la millor pel·lícula

## Referències

* ↑ «A Streetcar Named Desire». The New York Times.
* 1 2 «The 24th Academy Awards» (en anglès). Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques. [Consulta: 10 desembre 2023].
# Pleasureville

Pleasureville és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 869 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pleasureville tenia 869 habitants, 340 habitatges, i 236 famílies. La densitat de població era de 633,1 habitants/km².
Dels 340 habitatges en un 33,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 30,3% no eren unitats familiars. En el 23,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 16,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.839 $ i la renda mediana per família de 36.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.875 $ mentre que les dones 21.912 $. La renda per capita de la població era de 16.279 $. Entorn del 5,9% de les famílies i el 13,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pleasureville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pleasureville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ratpenat de cua de rata

Els ratpenats de cua de rata (Rhinopoma) formen una família de ratpenats que es troba des de l'Àfrica del Nord fins a Tailàndia i Sumatra.

## Descripció

* Són relativament petits, ja que no acostumen a mesurar més de 5 o 6 cm.
* Tenen cues llargues i nassos arrodonits.

## Reproducció

Tenen una o dues cries a l'any.

## Alimentació

Mengen insectes.

## Hàbitat

Viuen en coves, regions semiàrides, cases i, fins i tot, a les Piràmides d'Egipte.

## Taxonomia

* Ratpenat de cua de rata petit (Rhinopoma hardwickei) (Gray, 1831)
* Ratpenat de cua de rata de MacInnes (Rhinopoma macinnesi) (Hayman, 1937)
* Ratpenat de cua de rata gros (Rhinopoma microphyllum) (Brünnich, 1782)
* Ratpenat de cua de rata moscat (Rhinopoma muscatellum) (Thomas, 1903)
* R. hadramauticum

## Referències

* ↑ Macdonald, D.. The Encyclopedia of Mammals. Nova York: Facts on File, 1984, p. 800. ISBN 0-87196-871-1.
* ↑ Fenton, M. Brock. Bats. Nova York: Checkmark Books, 2001, p. 122-124. ISBN 0-8160-4358-2.
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* The Taxonomicon (anglès)
# Manuel de Borgonya

Manuel de Borgonya i de Suàbia o Manuel de Castella (Carrión de los Condes, 1234 - Peñafiel, 25 de desembre de 1283) fou infant de Castella i de Lleó i senyor d'Escalona, Peñafiel i Villena. Fill de Ferran III de Castella i de Lleó, el Sant i de Beatriu de Suàbia, i germà petit d'Alfons X de Castella i de Lleó, el Savi.
El 1260 es casà a Calataiud amb Constança d'Aragó, filla de Jaume I el Conqueridor i Violant d'Hongria. D'aquest matrimoni nasqueren:
* Constança Manuel de Castella, que morí jove.
* Alfons Manuel de Castella (~1261 - Montpeller, 1275); futur hereu de les possessions del pare, va morir quan acompanyava el seu oncle Alfons 'el Savi' en un viatge.
* Violant Manuel de Castella (~1265 - 1314), casada el 1287 amb l'infant Alfons de Portugal, fill d'Alfons III de Portugal.
El 1274 es casà novament amb Beatriu de Savoia i de Baux, filla d'Amadeu IV de Savoia. D'aquest matrimoni nasqué:
Tingué altres fills en relacions extramatrimonials
* Sanç Manuel de Castella (1283-1345), senyor de l'Infantado i de Carrión de los Condes.
* Ferran Manuel de Castella (~1260 -1276)
* Enric Manuel de Castella
* Blanca Manuel de Castella

## Referències

* 1 2 Navalón Camarasa, Jorge. «Castell de la Talaia». Coneix Villena. [Consulta: 16 novembre 2020].
* ↑ «Manuel de Borgoña» (en castellà). La Casa Ducal. Fundación Casa ducal de Medinaceli. [Consulta: 10 desembre 2014].
* ↑ Valls-Taberner, Ferran «Relacions familiars i politiques entre Jaume el Conqueridor i Anfos el Savi». Bulletin Hispanique, Tom.21 N.1, 1919, pp.9-52. DOI: 10.3406/hispa.1919.2002 [Consulta: 10 desembre 2014].
* ↑ Cawley, Charles. «Castile & Leon, Counts & Kings» (en anglès). Medieval Lands. Hereford: The Foundation for Medieval Genealogy, 28-04-2020.
# Messinià

| Període | Sèrie | Estage | Edat (Ma) |
| Quaternari | Plistocè | Gelasià | més recent |
| Neogen | Pliocè | Plasencià | 3,6 |
| Neogen | Pliocè | Zanclià | 5,333 |
| Neogen | Miocè | Messinià | 7,246 |
| Neogen | Miocè | Tortonià | 11,63 |
| Neogen | Miocè | Serraval·lià | 13,82 |
| Neogen | Miocè | Languià | 15,97 |
| Neogen | Miocè | Burdigalià | 20,44 |
| Neogen | Miocè | Aquitanià | 23,03 |
| Paleogen | Oligocè | Catià | més antic |
| Subdivisió del període Neogen segons IUGS, el juliol del 2009. ||||
El període Messinià és un estatge faunístic del Miocè. Comprèn el període entre fa 7,246 ± 0,005 milions d'anys i fa 5,332 ± 0,005 milions d'anys. El Messinià fou testimoni del començament, fa uns sis milions d'anys, de la crisi de salinitat del Messinià, que provocà l'assecament en repetides ocasions de la conca del mar Mediterrani al llarg dels següents milions d'anys.

## Fauna

* Última aparició del cetaci Neosqualodon en el registre fòssil
# Pine Knot

Pine Knot és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 1.680 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pine Knot tenia 1.680 habitants, 584 habitatges, i 390 famílies. La densitat de població era de 101,7 habitants/km².
Dels 584 habitatges en un 32,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,7% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 33,2% no eren unitats familiars. En el 30,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,4% tenia menys de 18 anys, un 14,8% entre 18 i 24, un 22,4% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 12,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 13.777 $ i la renda mediana per família de 20.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.539 $ mentre que les dones 12.092 $. La renda per capita de la població era de 8.715 $. Entorn del 31,2% de les famílies i el 38,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pine Knot». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pine Knot». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# A ple aire

A ple aire va ser un setmanari esportiu publicat a Manresa entre els anys 1924 i 1926. El primer número aparegué l'1 de setembre de 1924 i se'n publicaren 81, fins al 17 de maig de 1926.
Prenent el relleu a L’esport comarcal, Informava sobre l’esport manresà i bagenc, i també de l'àmbit espanyol i internacional, amb atenció especial al món del futbol, i després a altres esports com el ciclisme, l'atletisme, l'excursionisme i la boxa, entre d'altres. Tenia vuit pàgines —després dotze— a tres columnes i contenia reportatges fotogràfics. Sempre ocupà la mateixa seu que el diari manresà El Pla de Bages, que hi donà suport.
Els fundadors de la revista van ser Josep Maria Planes i Martí, que feia de redactor en cap, Joan Selves i Carner, director, i Raimon Ferrer Ferrés, primer redactor. Altres col·laboradors del projecte van ser Sebastià Planas, Ramon Martí Farreras, Josep Padró Gonzàlez, Josep Blasi, Agustí Pi Matalonga, Josep Santasusana...

## Referències

* 1 2 3 «A ple aire | enciclopedia.cat». [Consulta: 5 agost 2024].
* 1 2 3 Solernou Puig, Aleix. L'etapa manresana de Josep Maria Planes (tesi), pàg. 35-43, esp.
# Iujni (Oktiabrski)

Iujni - Южный (rus) - és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la riba dreta del riu Sredni Txelbas, a 25 km al sud-oest de Pàvlovskaia i a 109 km al nord-est de Krasnodar, la capital. Pertany al municipi d'Oktiabrski.
# Factor escala

Un factor d'escala és un nombre que redueix o multiplica, alguna quantitat. En l'equació $y=Cx$, C és el factor d'escala per x. C És també el coeficient de x, i pot ser anomenat la constant de proporcionalitat de y a x. Per exemple, doblant les distàncies correspon a un factor d'escala de dos per distància, mentre tallant un pastís en mitjos trossos amb un factor d'escala d'un mig.
En el camp dels mesuraments, el factor d'escala d'un instrument es denomina sovint sensibilitat. La relació entre dues longituds corresponents en dues figures geomètriques similars també s'anomena factor d'escala.

## Referències

* ↑ «Scale Factor - Formula, Meaning, Examples» (en anglès). [Consulta: 20 març 2024].
* 1 2 «Scale factor». [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ «What is a scale factor?» (en anglès britànic). [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ «IMU Specifications Explained · VectorNav» (en anglès). [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ EDN. «Evaluating inertial measurement units» (en anglès americà), 01-11-2011. [Consulta: 23 març 2024].

## Vegeu també

* Escala (proporció)
* Escalat d'image
* Factor d'escala
* Homotècia
* Maqueta
# Le contadine bizzarre

Le contadine bizzarre és una òpera en tres actes composta per Niccolò Piccinni sobre un llibret italià de Giuseppe Petrosellini. S'estrenà al Teatro Capranica de Roma el febrer de 1763.
A Catalunya s'estrenà el 1764 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/piccinni.html
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Charlotte Van den Broeck

Charlotte Van den Broeck és una escriptora flamenca. Va estudiar Literatura Anglesa i Alemanya i té un Màster en Drama (arts verbals) al Reial Conservatori d’Anvers.
Ha publicat dues col·leccions guardonades de poesia: Kameleon (Arbeiderspers, 2015) i Nachtroer (Arbeiderspers, 2017). És coneguda per les seves performances, en les quals busca un enfocament dramàtic a la 'parlabilitat' i la fisicalitat de la poesia oral. Ha actuat en diversos festivals, com Saint Amour (2015), Poesiefestival Berlin, Woordfees a Stellenbosch, Ledbury Poetry Festival.
El 2016, juntament amb l'autor Arnon Grunberg, va ser l'escriptora més jove en pronunciar el discurs inaugural de la Fira del Llibre de Frankfurt.
El 2019 va publicar el seu debut en prosa, Saltos mortales (Acantilado, 2024), una investigació assagística de tretze arquitectes tràgics que es van suïcidar a causa d'un error fatal en els seus dissenys. El llibre va aparèixer a la llista de bestsellers i va ser finalista del Premi de Literatura Boekenbon. Escriu com a freelance per al diari belga De Standaard i ensenya Anàlisi Literària i Assagística al Reial Conservatori d’Anvers.

## Obra

* 2015: Kameleon, De Arbeiderspers Uitgewers, ISBN 978-90-295-3843-5. In Afrikaans vertaal deur Dr. Daniël Hugo.
* 2017: Nachtroer, De Arbeiderspers Uitgewers, ISBN 978-90-295-1021-9
* 2019: Waagstukken, De Arbeiderspers Uitgewers, ISBN 978-90-295-3966-1
* 2020: Woorden temmen: van kop tot teen

## Referències

* 1 2 3 4 «Charlotte Van den Broeck». CCCB, 01-05-2024. [Consulta: 1r juny 2024].
# Antoni Valls i Galí

Antoni Valls i Galí (Barcelona, 1798 - Barcelona, 1877) va ser un mestre d'obres català.

## Biografia

Fill del mestre de cases Joan Valls i Balansó i de Rosa Galí, el 1832 va obtenir el títol de mestre d'obres a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran.
Al centre històric de Barcelona realitzà diverses obres, com les Cases Jeroni Rabassa (1846) o la Casa Pau Vilaregut (1853). També fou l'autor de les primeres cases construïdes a l'Eixample a la cruïlla dels carrers de Llúria i del Consell de Cent (1863), promogudes per Josep Cerdà i Soler.

## Referències

* 1 2 3 «Antoni Valls i Galí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Valls y Gali, Antonio». Real Academia de Bellas Artes de San Fernando.

## Enllaços externs

* «Antoni Valls i Galí». El poder de la palabra.
* «Retrat d'Antoni Valls i Galí». Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi. Arxivat de l'original el 2022-06-29.
# Micos del Nou Món

Els micos del Nou Món o platirrins (Platyrrhini) són un parvordre de primats composts per cinc famílies de Centreamèrica i Sud-amèrica: els cal·litríquids, els cèbids, els aòtids, els pitècids i els atèlids. Els primats més semblants als platirrins serien els catarrins; els primers s'haurien escindit dels segons fa 35 milions d'anys. Es diferencien d'altres grups de micos i primats, com ara els micos del Vell Món i els simis.

## Referències

* ↑ Entrada «Platyrrhini» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «platirrins». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «New World Monkeys | Learn Science at Scitable». [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ «Timing the Origin of New World Monkeys» (en anglès), 01-10-2003. [Consulta: 30 agost 2021].
# La francese brillante

La francese brillante és una òpera en tres actes composta per Pietro Alessandro Guglielmi sobre un llibret italià de Pasquale Mililotti. S'estrenà al Teatro dei Fiorentini de Nàpols l'estiu de 1763.
A Catalunya s'estrenà el 1765 al Teatre de la Santa Creu de Barcelona. Primera òpera del cèlebre autor de l'escola napolitana que es representava a Barcelona. Després hi va ser present de tant en tant fins ben entrat el segle xix.

## Referències

* ↑ http://www.operone.de/komponist/guglielmi.html
* ↑ Alier, Roger. L'òpera a Barcelona: orígens, desenvolupament i consolidació de l'òpera com a espectacle teatral a la Barcelona del segle XVIII. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 8472831655.
# Wuchiapingià

| Període | Època | Estatge | Edat (Ma) |
| Triàsic | Inferior | Indià | més recent |
| Permià | Lopingià | Changxingià | 254,14 ± 0,07 |
| Permià | Lopingià | Wuchiapingià | 259,1 ± 0,5 |
| Permià | Guadalupià | Capitanià | 265,1 ± 0,4 |
| Permià | Guadalupià | Wordià | 268,8 ± 0,5 |
| Permià | Guadalupià | Roadià | 272,95 ± 0,11 |
| Permià | Cisuralià | Kungurià | 283,5 ± 0,6 |
| Permià | Cisuralià | Artinskià | 290,1 ± 0,26 |
| Permià | Cisuralià | Sakmarià | 293,52 ± 0,17 |
| Permià | Cisuralià | Asselià | 298,9 ± 0,15 |
| Carbonífer | Pennsylvanià | Gjelià | més antic |
| Subdivisió del sistema permià segons la IUGS. ||||
El període Wuchiapingià és un estatge faunístic del Permià. Comprèn el període entre fa 259,1 ± 0,5 Ma i fa 254,14 ± 0,07 Ma.

## Fauna

* Aulacephalodon
* Compsodon
* Cryptocynodon
* Emyduranus
* Euchambersia
* Hofmeyria
* Ictidognathus
* Ictidostoma
* Ictidosuchus
* Lycaenops
* Prodicynodon
* Rhachiocephalus
* Primera aparició dels sinàpsids Emydorhinus, Geikia i Scaloposaurus en el registre fòssil
* Última aparició dels sinàpsids Endothiodon i Pristerodon en el registre fòssil

## Referències

* ↑ «Taula Cronostratigràfica Internacional v. 2013/01» (PDF). Comissió Internacional d'Estratigrafia. [Consulta: 21 abril 2014].
# Chen Lijiao

En una onomàstica xinesa Chen es el cognom i Lijao el prenom.
Chen Lijiao (xinès simplificat:陈力娇) ( Heilongjiang - ) Escriptora i critica literària xinesa. Autora de contes i especialment de microrelats.

## Biografia

Chen Lijiao va néixer a la província xinesa de Heilongjiang. Va començar a escriure l'any 1987 i les seves primeres publicacions daten de l'any següent. El 1989, va ser admesa a l'Institut Literari Lu Xun (鲁迅文学院) i desprès a les classes d'escriptura la Universitat Fudan de Shanghai (上海复旦大学), per un període de dos anys.

#### Carrera literària

Una de les primeres publicacions que la va donar a conèixer va ser una col·lecció de vuit contes i quatre contes "mitjans" publicats el 1996: "El teatre" (戏园) - el teatre d'un món trist i dolorós, un món "normal" vist per algú que no ho és (“A Life of Puppets” (傀儡人生) o un món retorçat vist per una nena de cinc anys que aspira a alliberar-se de les limitacions de la cultura materna.
Va aprofundir el seu estil de sàtira social en una altra col·lecció de tres contes “mitjans” i tretze contes, publicats el 2002, el títol dels quals evoca una mena de Comèdia humana que s'ha comparat amb l'obra i amb l'estil de l'escriptor francès Honoré de Balzac i també amb la d'autors xinesos com Lao She (老舍) o Feng Jicai (冯骥才).
E 2006, va publicar una novel·la, "Amors de palla" (草本爱情), que està construïda com una sèrie de contes sobre una trentena de personatges de tota mena, i una col·lecció de 24 mini-contes, "Amors immortals" (不朽的情人).
El desembre de 2008 va aparèixer un recull de 73 microcontes que s'havien publicat anteriorment en diverses revistes i on va continuar la seva exploració de la societat del seu temps, amb el seu materialisme i la seva manca d'espiritualitat, però també les seves aspiracions, i els seus impulsos.
"La vida es guanya" (赢你一生), va ser un gran èxit i va consolidar a Chen Lijiao com una autora destacada de la microficció. El maig de 2010, la seva col·lecció de microcontes, "Papa, sóc Cara" (爸爸，我是卡拉), va confirmar el seu domini del gènere. Però al mateix temps va tornar a escriure contes curts i mitjans, amb dos reculls: - l'abril de 2010, "El barri molt proper" (非常邻里), que inclou cinc històries mitjanes i cinc històries curtes, - i al maig de 2012, “El bol de porcellana blava i blanca” (青花瓷碗) amb catorze contes.
Es membre de l'Associació de Microficció de Zhengzhou presidida per Ling Dingnian (凌鼎年).
Ha guanyat els 7è, 8è i 9è Premis Provincials de Literatura i Art de Heilongjiang, el 5è Premi Nacional de Novel·la (“全国第五届小小说金麻雀奖” (Golden Sparrow).
En els seus "blogs" a Internet ha publicat una quantitat important dels seus microrelats

## Referències

* ↑ No hi ha dades publicades sobre la data de naixement
* ↑ «百度百科——全球领先的中文百科全书». [Consulta: 8 octubre 2024].
* ↑ «陈力娇» (en xinès (Xina)). [Consulta: 8 octubre 2024].
* 1 2 «chinese-shortstories.com». [Consulta: 8 octubre 2024].
* ↑ «陈力娇 – 大话哈尔滨». [Consulta: 8 octubre 2024].
* ↑ «陈力娇_新浪博客». [Consulta: 8 octubre 2024].
* ↑ «《小说月报·大字版》2020年11期目录_陈力娇_新浪博客». [Consulta: 8 octubre 2024].