OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Luxemburg

L'escut de Luxemburg té l'origen a l'edat mitjana i deriva de les armories del ducat de Limburg, actualment repartit entre els estats de Bèlgica i dels Països Baixos.

## Descripció

Es tracta d'un escut burelat d'argent i d'atzur de 10 peces carregat d'un lleó de gules, coronat, armat i lampassat d'or, amb la cua bifurcada i passada en sautor. Va timbrat amb una corona de gran duc.
A l'antic lleó de Limburg, de gules sobre camper d'argent, el comte Enric V el Ros, al segle xiii, hi va afegir les bureles d'atzur, que des de llavors han estat tradicionalment el distintiu de la Casa de Luxemburg.

## Versions de l'escut luxemburguès

* Versió completa
* Versió mitjana
* Versió simplificada
La versió completa, o «armes grans», porta la cinta i la creu de l'Orde Nacional de la Corona de Roure al voltant de l'escut. Tot plegat damunt un mantell de gules folrat d'ermini i embellit d'or, somat amb la corona de gran duc.
La versió mitjana incorpora dos lleons reguardants d'or coronats del mateix i armats i lampassats de gules, amb la cua bifurcada i passada en sautor, sostinguts damunt una filigrana ornamental d'or.
La versió estricta o simplificada de l'escut també és coneguda com les «armes petites».

## Les armes del gran duc

* Escut d'Enric I, gran duc de Luxemburg (versió completa)
La dinastia actual de Borbó-Nassau regnant a Luxemburg, representada pel gran duc Enric, utilitza un escut quarterat, al primer i al quart amb les armes de Luxemburg i al segon i al tercer amb les de Nassau: d'atzur, sembrat de bitllets d'or i carregat d'un lleó coronat d'or, armat i lampassat de gules. Timbrat amb corona reial.
Aquest escut també disposa d'una variant mitjana, amb els dos lleons reguardants i la filigrana d'or com a l'escut estatal corresponent, i una de completa, amb l'escut carregat d'un escudet amb les armes de la Casa de Borbó-Parma: d'atzur, tres flors de lis d'or posades en triangle amb la bordura de gules carregada de vuit petxines d'argent posades en orla. També porta l'orde de la Corona de Roure i el mantell coronat, amb els dos lleons de suport que aguanten cadascun una bandera amb els colors nacionals.

## Vegeu també

* Bandera de Luxemburg
# Rapsòdies (Brahms)

Les Rapsòdies, op. 79, són dues peces per a piano compostes per Johannes Brahms el 1879 durant una estada estiuenca a Pörtschach, quan havia assolit la maduresa musical en la seva carrera. Estan dedicades a la seva amiga, la música i compositora Elisabeth von Herzogenberg. Seguint la seva recomanació, Brahms, que no estava molt d'acord, va canviar el nom d'aquestes sofisticades composicions de Klavierstücke (peces per a piano) per Rapsòdies.

## Anàlisi musical

Ambdues peces estan estructurades a manera de mini-sonata.
* Rapsòdia núm. 1: Agitato, en si menor.
* Rapsòdia núm. 2: Molto passionato, ma non troppo allegro, en sol menor.

### Rapsòdia núm. 1

És la més gran de les dues, composta amb unes seccions exteriors ràpides en forma sonata que tanquen una secció central lírica i lenta en si major que conclou en una coda final en aquesta mateixa tonalitat.
Té tres temes principals. El primer tema es produeix en les dues parts ràpides, es presenta de forma vehement i dramàtica, i després es pren de nou en forma misteriosa. El segon tema, dolç i malenconiós, precedeix el retorn amenaçador i brillant del primer tema, amb una conclusió fortíssima. La part lenta es manté en un caràcter dolç i cantat. La mà dreta reprodueix molt expressivament una veu en solitari, i una segona línia de suport amb notes llargues. L'última part ràpida és gairebé una repetició de la primera, llevat del final que retorna amb el segon tema, com un eix distant, evanescent.

### Rapsòdia núm. 2

Aquesta segona rapsòdia és més compacta, escrita en una forma sonata més "convencional".
Sona tant misteriosa com heroica, destacant una sorprenent inestabilitat tonal a la qual es van afegint diferents modulacions força refinades. Podem discernir aproximadament 5 grans parts: una introducció poderosa seguida d'una part més lenta i misteriosa. A continuació, es reprèn la introducció amb un caràcter més suau. Segueix una part extremadament tranquil·la, com una bassa d'oli, que només se sent destorbat per les petites notes de la mà esquerra. I, a continuació, arriba el gran final, sempre amb aquests petits ecos misteriosos i heroics del principi, que arriben a un final apoteòsic amb un magnífic acord perfecte, en mode menor.
* Rhapsody in B minor – Op. 79 No. 1
* Interpretació per Muriel Nguyen Xuan
* Rhapsody in B minor – Op. 79 No. 1
* Interpretació per Peter Bispham

## Referències

* ↑ «Rhapsody for piano in B minor, Op. 79 AllMusic».
* ↑ Johannes Brahms, 2 Rhapsodien op. 79. In: Harenberg Klaviermusikführer, 600 Werke vom Barock bis zur Gegenwart, Meyers, Mannheim 2004, S. 208
* ↑ Katrin Eich: Die Klavierwerke, Rhapsodien op. 79. In: Brahms-Handbuch, Hrsg. Wolfgang Sandberger, Metzler, Weimar 2009, S. 363

## Enllaços externs

* Interpretació d'ambdues Rapsòdies per Louis Schwizgebel-Wang a l'Isabella Stewart Gardner Museum (en format MP3)
# Obultroni Sabí

Obultroni Sabí (en llatí Obultronius Sabinus) va ser un magistrat romà del segle i.
Va ser qüestor de l'erari (quaestor aerarii) l'any 57, quan l'emperador Neró va traslladar la custòdia dels documents dels qüestors als prefectes. Va morir a Hispània per orde de Galba quan aquest va pujar al tron l'any 68.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/10?rgn=full+text;view=image;q1=Obultro+niusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 2. ]
# Escut de Kenya

L'escut de Kenya va ser aprovat el 15 d'octubre de 1963. El fomen dos lleons, símbol de protecció, que subjecten dues llances i un escut ovalat típic de l'Àfrica oriental. L'escut i les llances simbolitzen la unitat i la defensa de la llibertat.
L'escut, igual que la bandera, és dividit longitudinalment en tres franges amb els colors nacionals, que són, de dalt a baix: el negre, en representació de la població de Kenya; el vermell, símbol de la lluita per la llibertat, i el verd, que representa l'agricultura i els recursos naturals. Les franges estan dividides entre elles per filets de color blanc, el color de la unitat i la pau. També és d'aquest color el gall que aguanta una destral representat a la franja central, que segons la tradició local simbolitza una vida nova i pròspera.
L'escut i els lleons se sostenen sobre una silueta del mont Kenya que, en primer terme, conté exemples de la producció agrícola kenyana: cafè, piretre, sisal, te, blat de moro i pinyes.
El conjunt d'elements sorgeix d'una cinta amb el lema nacional en suahili Harambee ('Som-hi tots!'), derivat del crit dels pescadors quan havien d'acostar les xarxes a la costa. Aquest mot es coreja també en un esforç col·lectiu per al bé comú, com ara quan s'ajuda la família en moments de necessitat o bé en la construcció d'una escola o una església.

## Vegeu també

* Bandera de Kenya

## Enllaços externs

* Heraldry of the World - Escut de Kenya (anglès)
* Hubert Herald – Escut de Kenya (anglès)
# Clytus arietis

Clytus arietis és una espècie de coleòpter de la família dels cerambícids. És un dels anomenats escarabat vespa, ja que imiten (mimetitzen), no sols els colors de les vespes, sinó la seva forma de caminar. És una espècie comuna a Catalunya.
Les larves s'alimenten de fusta morta i l'emergència de l'adult se sol produir a principis o mitjans de la primavera. L'adult s'alimenta de pol·len i és inofensiu.

## Referències

* ↑ Vives, E., 2000. Coleoptera, Cerambycidae. En: Fauna Ibérica, vol. 12. Ramos, M. A. Et al. (Eds.). Museo Nacional de Ciencias Naturales. CSIC. Madrid. 716 pp. ISBN 84-00-07887-X
# Coalició Nacionalista - Europa dels Pobles

Coalició Nacionalista - Europa dels Pobles va ser el nom que va adoptar una coalició electoral per a presentar-se a les eleccions al Parlament Europeu de 1999 a Espanya. Tenia el seu precedent en les candidatures que, amb el nom de Coalició Nacionalista, s'havien presentat a les eleccions de 1989 i 1994 i, amb els de Coalició per l'Europa dels Pobles i Per l'Europa dels Pobles s'havien presentat a les de 1987, 1989 i 1994.
Els seus integrants eren quatre partits regionalistes i nacionalistes de centredreta i centreesquerra: Partit Nacionalista Basc (PNB) i Unió Mallorquina (UM), procedents de la Coalició Nacionalista de 1994, i Eusko Alkartasuna (EA) i Esquerra Republicana de Catalunya (ERC), que a les eleccions anteriors havien liderat la coalició Per l'Europa dels Pobles. Els quatre primers llocs de la llista van ser ocupats per Josu Ortuondo Larrea (PNB), Gorka Knörr Borràs (EA), Miquel Mayol (ERC) i Jaume Fluxà Morro (UM).
La coalició va obtenir un total de 613.968 vots (2,9%), sent la sisena força política i obtenint dos eurodiputats dels 64 en joc. La coalició va obtenir els seus millors resultats a les Illes Balears (20.155 vots, 5,58%), Catalunya (174.374 vots, 6,06%), Navarra (17.030 vots, 5,7%) i el País Basc (392.800 vots, 33,93%, la candidatura més votada allí), sense sobrepassar l'1% a cap altra comunitat autònoma.
D'acord amb els pactes de coalició, Josu Ortuondo ocuparia el seu escó durant tota la legislatura, formant part del grup Els Verds-Aliança Lliure Europea. L'altre escó seria ocupat successivament pels nombres dos i tres de la llista de la coalició. En el primer torn va ocupar l'escó el nombre dos, Gorka Knörr, d'EA (20 de juliol de 1999 - 7 de juny de 2001), formant part també del grup Els Verds-Aliança Lliure Europea. A continuació va ocupar l'escó el representant d'ERC, Miquel Mayol (8 de juny de 2001 - 19 de juliol de 2004), integrant-se també en el grup Els Verds-Aliança Lliure Europea.

## Integrants

Partits :
* Partit Nacionalista Basc (EAJ/PNV)
* Eusko Alkartasuna (EA)
* Esquerra Republicana de Catalunya (ERC)
* Unió Mallorquina (UM)
* Els Verds (Confederació Ecologista de Catalunya) (EV–CEC)

## Resultats electorals

Parlament Europeu :
| Any | Vots | % | Pos. | Escons | +/– |
| 1999 | 613,968 | 2.9 | 6è | 2 / 64 | |

## Referències

* ↑ Candidatures proclamades a les eleccions de Diputats al Parlament Europeu, convocades por Reial Decret 595/1999, de 19 d'abril. Junta Electoral Central (BOE 118 de 18/5/1999).
* ↑ Resultats de les eleccions al Parlament Europeu de 1999 Arxivat 2009-06-15 a Wayback Machine.
* ↑ Fitxa de Josu Ortuondo Larrea, al web del Parlament Europeu.
* ↑ Fitxa de Gorka Knörr Borràs, al web del Parlament Europeu.
* ↑ Fitxa de Miquel Mayol i Raynal, al web del Parlament Europeu.
# Illa Korovin

Korovin (en aleuta Tanĝanuk) és una illa deshabitada de les illes Shumagin, a la península d'Alaska, a l'estat d'Alaska, Estats Units. Té una superfície de 67,85 km² i es troba al nord-est de Popof.
El nom li va ser posat pels russos, en honor a Ivan Korovin, un explorador que va visitar aquesta regió el 1762. El nom Korovin deriva del rus Korova que significa "vaca".

## Referències

* ↑ Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* 1 2 «Geographic Names Information System». [Consulta: 22 març 2024].
* ↑ Donald J. Orth. Dictionary of Alaska Place Names. Glacier House Publications, 1967. ISBN 0-94478-002-4.
# Alfabet etrusc

L'alfabet etrusc era un sistema alfabètic utilitzat al nord de la península Itàlica a finals del segle viii aC. Es tracta d'una evolució de l'antic alfabet fenici que s'usava al Mediterrani, i és molt semblant al copte i a l'alfabet grec. Cap al segle ii aC ja s'havia diferenciat de l'alfabet grec, però es podia (i es pot) llegir.
Al llarg dels segles, van desaparèixer lletres de la seva evolució del grec, com Ϝ i Ω. I es va alterar l'ordre, ja que fins ara, la tercera lletra dels alfabets més antics a aquest, era la lletra Γ amb un so [g] i la va suplantar la lletra 𐌂, que més endavant evolucionaria a la C llatina. Les inscripcions en etrusc conservades, normalment es llegeixen de dreta a esquerra. S'han trobat unes 12.000 inscripcions, la majoria molt breus, en pedra o sobre làmines metàl·liques en aquest alfabet, però una gran part, pel que se'n sap, representen noms propis.
Es considera que el conjunt dels antics alfabets itàlics són derivacions d'aquest alfabet. El més remarcable, tanmateix, de l'alfabet etrusc, és que és l'antecedent de l'alfabet llatí, el més usat actualment en nombre d'usuaris i de llengües diferents que l'utilitzen.

## Taula (Unicode)

| Lletra | Transcripció | Nom | Lletra | Transcripció | Nom | Lletra | Transcripció | Nom |
| 𐌀 | a | a | 𐌁 | b | be | 𐌂 | c | ke |
| 𐌃 | d | de | 𐌄 | e | e | 𐌅 | v | ve |
| 𐌆 | z | ze | 𐌇 | h | he | 𐌈 | þ | the |
| 𐌉 | i | i | 𐌊 | k | ka | 𐌋 | l | el |
| 𐌌 | m | em | 𐌍 | n | en | 𐌎 | š | esh |
| 𐌏 | o | o | 𐌐 | p | pe | 𐌑 | ś | she |
| 𐌒 | q | ku | 𐌓 | r | er | 𐌔 | s | es |
| 𐌕 | t | te | 𐌖 | u | u | 𐌗 | x | eks |
| 𐌘 | ph | phe | 𐌙 | ch | khe | 𐌚 | f | ef |
| 𐌛 | ř | ers | 𐌜 | ç | che | 𐌝 | í | ii--------------------------- |
| 𐌞 | ú | uu | 𐌠 | I | 1 | 𐌡 | V | 5 |
| 𐌢 | X | 10 | 𐌣 | D | 50 | | | ------------- |
La taula següent mostra els caràcters anteriors en una imatge conjunta:

## Referències

* ↑ Smith, Christopher. Los etruscos: una breve introducción. Madrid: Alianza, 2016, p. 28-30. ISBN 9788491043058.

## Vegeu també

* Etrusc

## Enllaços externs

* Wazu Japan Fonts Gallery (anglès).
Tipus de sistemes d'escriptura :
Tipus :
Abugida :
Alfabets :
Logograma :
Semisil·labaris :
Plantilla:Braille :
# Claudio Pollio

Claudio Pollio (Nàpols, 27 de maig de 1958) és un lluitador italià, ja retirat, especialista en lluita lliure, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Montreal, on disputà, sense sort, la competició del pes mini mosca del programa lluita lliure. Quatre anys més tard, als Jocs de Moscou, guanyà la medalla d'or en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat d'Europa de 1981, una medalla d'or i una de plata als Jocs del Mediterrani i set campionats nacionals.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Claudio Pollio». [Consulta: 2 març 2025].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 2 març 2025].
# Cromatita

La cromatita és un mineral de la classe dels sulfats. Va rebre el seu nom l'any 1963 per F. J. Eckhardt i W. Heimbach per la seva composició química.

## Característiques

La cromatita és un cromat de fórmula química CaCr⁶⁺O₄. Cristal·litza en el sistema tetragonal. En rares ocasions es troba en forma de cristalls bipiramidals tetragonals, curts i prismàtics; típicament en forma de grans, de fins a 0,1 mil·límetres, terrosa, en taques, crostes, nòduls i en petits filons. Es troba en forma de revestiments grocs terrosos. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cromatita pertany a «07.FA - Cromats sense cations addicionals» juntament amb els següents minerals: tarapacaïta, hashemita i crocoïta.

## Formació i jaciments

Es troba a les roques sedimentàries, on sol trobar-se associada a altres minerals com el guix i la calcita. Va ser descoberta l'any 1963 a Ma'ale Adumim, a la formació d'Hatrurim, Cisjordània (Palestina). També ha estat descrita a la mina Stefanie, a Bad Bleiberg (Caríntia, Àustria), al desert del Nègueb (Israel), a Buer (Telemark, Noruega) i al dipòsit de Waterberg (Limpopo, Sud-àfrica).

## Referències

* ↑ «Chromatite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 juliol 2016].
* ↑ «Chromatite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 27 juliol 2016].
# Illa Medni

L'illa Medni o illa del Coure (rus: о́стров Ме́дный, óstrov Medni) és una illa russa situada a la mar de Bering. Amb 186 km² és la segona en extensió de les illes del Comandant, grup pertanyent a les illes Aleutianes. El seu punt més alt s'eleva fins al 640 msnm. Uns 100 metres al nord-oest hi ha dos illots rocosos (Бобровые камни) units per un istme, que junts s'estenen al llarg d'1 quilòmetre.
El clima de l'illa és oceànic temperat amb estius freds i humits i hiverns relativament suaus, la temperatura mitjana anual és de +2,8 °C.
Vitus Bering va explorar l'illa en la seva expedició del 1741. A la fi del segle XIX es va fundar la vila de Preobrajénskoie, els habitants de la qual es van dedicar principalment a la caça de balenes. En la dècada del 1960 la població es va traslladar a l'illa de Bering i la localitat va perdre el seu títol. Fins al 2001, no obstant això, es va mantenir un lloc fronterer. L'illa es troba actualment deserta.

## Referències

* ↑ «МЕДНЫЙ». [Consulta: 11 febrer 2024].
* 1 2 «КЛИМАТ КОМАНДОРСКИХ ОСТРОВОВ», 11-08-2007. Arxivat de l'original el 2007-08-11. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Georg Wilhelm Steller’s journal, in Frank A. Golder: Bering’s voyages, Vol. 2. p. 129–133. American Geographical Society. Research series, New York, 1925.
# Nänie

Nänie (la forma germànica del llatí nenia, en català "nènia" significant «cant fúnebre») és una composició per a cor mixt (SATB) i orquestra, op. 82 de Johannes Brahms, que va posar en música el poema Nänie de Friedrich von Schiller. Brahms va compondre aquesta peça l'any 1881, en memòria del seu amic difunt Anselm Feuerbach.
Nänie és una lamentació sobre la mort. La primera frase, Auch das Schöne muß sterben, es pot traduir per «Fins i tot la bellesa ha de morir». La seva execució dura uns 15 minuts aproximadament. Es tracta d'una peça relativament poc executada de Brahms, sobretot a causa de la seva dificultat.
Brahms va començar la composició la primavera de 1880 com a resposta a la mort del seu amic, el pintor Anselm Feuerbach. Escollí el text tenint presents els motius freqüents de la mitologia grega en l'obra del pintor. Va completar l'obra l'estiu de 1881 i la va dedicar a Henriette Feuerbach, la madrastra del pintor. Escrita aproximadament una dècada després d'Un Rèquiem alemany, mostra un enfocament similar amb relació al consol d'aquells que ploren una mort.

## Text original

Auch das Schöne muß sterben! Das Menschen und Götter bezwinget, Nicht die eherne Brust rührt es dem stygischen Zeus. Einmal nur erweichte die Liebe den Schattenbeherrscher, Und an der Schwelle noch, streng, rief er zurück sein Geschenk. Nicht stillt Aphrodite dem schönen Knaben die Wunde, Die in den zierlichen Leib grausam der Eber geritzt. Nicht errettet den göttlichen Held die unsterbliche Mutter, Wann er am skäischen Tor fallend sein Schicksal erfüllt. Aber sie steigt aus dem Meer mit allen Töchtern des Nereus, Und die Klage hebt an um den verherrlichten Sohn. Siehe! Da weinen die Götter, es weinen die Göttinnen alle, Daß das Schöne vergeht, daß das Vollkommene stirbt. Auch ein Klaglied zu sein im Mund der Geliebten ist herrlich; Denn das Gemeine geht klanglos zum Orkus hinab.

## Referències

* ↑ «Nènia». Gran Enciclopèdia Catalana. Enciclopèdia Catalana, SLU. [Consulta: 15 agost 2018].
* ↑ «Nänie . Op. 82». Bibliothèque nationale de France. [Consulta: 15 agost 2018].
* ↑ Kalbeck, Max. Johannes Brahms. Eine Biographie in vier Bänden (en alemany). Severus Verlag, 2013. ISBN 978-3-86-347654-0.

## Enllaços externs

* Nänie: Partitures lliures al Brahms Institut.
* Nänie a YouTube, University of Memphis, Chamber Orchestra and University Singers, Abril de 2011
# Elionor del Palatinat-Neuburg

Elionor del Palatinat-Neuburg (Düsseldorf, 6 de gener de 1655 - Viena, 19 de gener de 1720) fou Princesa del Palatinat a Neuburg que es maridà en el si de la casa reial austríaca esdevenint emperadriu del Sacre Imperi.
Nascuda essent filla de l'elector Felip Guillem I, elector palatí i de la landgravina Elisabet Amàlia de Hessen-Darmstadt. Elionor era neta per via paterna del duc Wolfgang Guillem I del Palatinat-Neuburg i de la princesa Magdalena de Baviera i per via materna del landgravi Jordi II de Hessen-Darmstadt i de la princesa Sofia Elionor de Saxònia.
L'any 1676 es casà a Viena amb l'emperador Leopold I, emperador romanogermànic després que aquest s'hagués casat anteriorment però no hagués pogut assegurar la continuïtat de la dinastia. Així, el casament d'Elionor amb l'emperador, fill de Ferran III, emperador romanogermànic i de la infanta Maria Anna d'Espanya produí nou fills:
* SM l'emperador Josep I, emperador romanogermànic, nat a Viena el 1678 i mort el 1711. Es casà amb la princesa Amàlia Guillema de Brunsvic-Lüneburg.
* SAIR l'arxiduquessa Cristina d'Àustria, nada a Viena el 1679 i morta el mateix any.
* SAIR l'arxiduquessa Maria Elisabet d'Àustria, nada a Viena el 1680 i morta a Brussel·les el 1741. Esdevingué governadora dels Països Baixos austríacs.
* SAIR l'arxiduc Leopold Josep d'Àustria, nat a Viena el 1682 i mort el 1684 a Viena.
* SAIR l'arxiduquessa Maria Anna Josepa d'Àustria, nada a Viena el 1683 i morta el 1754 a Lisboa. Es casà amb el rei Joan V de Portugal.
* SAIR l'arxiduquessa Maria Teresa d'Àustria, nada a Viena el 1684 i morta el 1696.
* SM l'emperador Carles VI, emperador romanogermànic, nat a Viena el 1685 i mort a Viena el 1740. Es casà amb la duquessa Elisabet Cristina de Brunsvic-Wolfenbüttel l'any 1708.
* SAIR l'arxiduquessa Maria Josepa d'Àustria, nada el 1687 i morta el 1703 a Viena.
* SAIR l'arxiduquessa Maria Magadalena d'Àustria, nada el 1689 i morta el 1743 a Viena.
* SAIR l'arxiduquessa Maria Margarida d'Àustria, nada a Viena el 1690 i morta el 1691 a Viena.
L'enllaç entre Leopold I i la princesa palatina assegurà a la branca dels Neuburg un seguit d'enllaços profitosos. Així, arran d'aquest matrimoni s'assegurà l'enllaç de princeses palatines amb el rei Pere II de Portugal i Carles II d'Espanya.
Elionor morí a Viena el dia 19 de gener de 1720 a l'edat de 65 anys.

## Referències

* 1 2 «Eleonore Magdalene von der Pfalz-Neuburg» (en anglès). Find a Grave. [Consulta: 30 novembre 2024].
* 1 2 3 Rudolf Arneth; Wolfgang Kaps: Jacobus Balde: Eleonorae carmen geniale in: www.pfalzneuburg.de [novembre de 2024].
# Claudio Vandelli

Claudio Vandelli (Mòdena, 27 de juliol de 1961) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1985 i 1989. Els seus èxits més importants els va aconseguir com amateur, especialment la medalla d'or als Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 celebrats a Los Angeles en la prova de 100 km contrarellotge per equips. Com a professional destaca el campionat d'Itàlia de ciclocròs de 1989.
El seu germà Maurizio també fou ciclista professional.

## Palmarès

* 1984
** Medalla d'or als Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 en la prova de contrarellotge per equips, amb Marco Giovannetti, Eros Poli i Marcello Bartalini
* 1985
** 1r a la Coppa Varignana
** Vencedor d'una etapa al Baby Giro
* 1989
** Campió d'Itàlia en ciclocròs
* 1996
** 1r al Giro de la Vall d'Aosta

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1986. Abandona (6a etapa)
* 1987. Fora de control (8a etapa)
* 1988. 89è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «VANDELLI Claudio». [Consulta: 8 desembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Claudio Vandelli». [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Claudio VANDELLI» (en italià). [Consulta: 8 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it