OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beach Park

Beach Park és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 10.072 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Beach Park tenia 10.072 habitants, 3.636 habitatges, i 2.727 famílies. La densitat de població era de 605,7 habitants/km².
Dels 3.636 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,7% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 20,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,77 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 29,9% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 56.553 $ i la renda mediana per família de 65.064 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.982 $ mentre que les dones 32.412 $. La renda per capita de la població era de 23.803 $. Aproximadament el 3,5% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Beach Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Beach Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Belle Rive

Belle Rive és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 371 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Belle Rive tenia 371 habitants, 147 habitatges, i 109 famílies. La densitat de població era de 139,1 habitants/km².
Dels 147 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,7% hi vivien parelles casades, en un 4,8% dones solteres, i en un 25,2% no eren unitats familiars. En el 22,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,6% tenia menys de 18 anys, un 10,5% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 27,8% de 45 a 60 i un 17% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.292 $ i la renda mediana per família de 41.719 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.438 $ mentre que les dones 18.036 $. La renda per capita de la població era de 15.221 $. Aproximadament el 10,3% de les famílies i el 13,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Belle Rive». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Belle Rive». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Orquestra Filharmònica de Dresden

LOrquestra Filharmònica de Dresden (en alemany: Dresdner Philharmonie) és una orquestra finançada per la ciutat alemanya de Dresden. Va ser fundada el 1870 amb motiu de la inauguració d'una de les sales de concerts de la capital saxona i va rebre el seu nom actual el 1915. Actualment està formada per 115 músics, el director principal és Rafael Frühbeck de Burgos i té la seu al palau de la cultura de Dresden, un edifici construït el 1969 per les autoritats de la RDA.

## Directores principals

* Rafael Frühbeck de Burgos (2004–)
* Marek Janowski (2001–2004)
* Michel Plasson (1994–2001)
* Jörg-Peter Weigle (1986–1994)
* Herbert Kegel (1977–1985)
* Günther Herbig (1972–1976)
* Kurt Masur (1967–1972)
* Horst Förster (1964–1967)
* Heinz Bongartz (1947–1964)
* Gerhart Wiesenhütter (1945–1946)
* Carl Schuricht (1942–1944)
* Paul van Kempen (1934–1942)
* Werner Ladwig (1932–1934)
* Paul Scheinpflug (1929–1932)
* Eduard Mörike (1924–1929)
* Joseph Gustav Mraczek (1923–1924)
* Edwin Lindner (1915–1923)
* Willy Olsen (1903–1915)
* August Trenkler (1890–1903)
* Ernst Stahl (1886–1890)
* Michael Zimmermann (1885–1886)
* Hermann Mannsfeldt (1870–1885)

## Enllaços externs

* http://www.dresdnerphilharmonie.de/ (alemany)
# Ventastega curonica

Ventastega curonica és una espècie extinta de vertebrat tetrapodomorf que visqué en allò que avui en dia és Europa durant el Devonià superior, fa aproximadament 365 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Letònia. Es tracta de l'única espècie del gènere Ventastega.
Atenyia uns 90 cm de llargada, cosa que el situava entre els animals més grossos del seu temps. Representa un estadi morfològic intermedi entre peixos d'aletes lobulades com Tiktaalik i tetràpodes primitius com Acanthostega i Ichthyostega.
Aquests tetràpodes probablement vivien en aiguamolls o llacs d'aigua dolça. Eren probablement més aquàtics que terrestres. Les restes de Ventastega curonica foren trobades a la formació Ketleri (Famennià, Devonià superior) a Letònia.
És una de les espècies inicials del videojoc Evolution: The Game of Intelligent Life.

## Referències

* 1 2 Entrada «Ventastega curonica» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 10 agost 2024].
* 1 2 Carlton, 2019, «Ventastega».
* ↑ Ahlberg, Lukševičs i Lébedev, 1994, p. 306.
* ↑ «Descobreixen el fòssil d'un peix, clau en l'evolució dels animals aquàtics als terrestres», 26 juny 2008. [Consulta: 10 agost 2024].

## Bibliografia

* Ahlberg, P. E.; Lukševičs, E.; Lébedev, O. «The First Tetrapod Finds from the Devonian (Upper Famennian) of Latvia» (en anglès). Philosophical Transactions of the Royal Society B, 343, 1.305, 1994, pàg. 303-328. DOI: 10.1098/rstb.1994.0027.
* Carlton, R. L. A Concise Dictionary of Paleontology (en anglès). 2a edició. Springer, 2019. ISBN 978-3-030-25586-2.
# Vladímir Ossokin

Vladímir Iúrievitx Ossokin (en rus Владимир Юрьевич Осокин) (Leningrad, 8 de gener de 1954) fou un ciclista soviètic, que combinà tant la ruta com la pista encara que va ser en aquesta modalitat on va obtenir majors èxits.
En el seu palmarès destaquen dues medalles aconseguides als Jocs Olímpics de Mont-real i Moscou. També va guanyar 4 medalles als Campionats del Món en pista, totes elles de plata.

## Palmarès en pista

* 1972
** Campió de la Unió Soviètica en persecució
* 1973
** Campió de la Unió Soviètica en persecució
* 1974
** Campió de la Unió Soviètica en persecució per equips
* 1976
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Mont-real en la prova de persecució per equips, amb Viktor Sokolov, Aleksandr Perov i Vitaly Petrakov
** Campió de la Unió Soviètica en persecució
** Campió de la Unió Soviètica en persecució per equips
* 1978
** Campió de la Unió Soviètica en persecució per equips
* 1980
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Moscou en la prova de persecució per equips, amb Valery Movchan, Víktor Manakov i Vitaly Petrakov

## Palmarès en ruta

* 1974
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
* 1975
** Vencedor de 2 etapes a la Ruban Granitier Breton
* 1976
** 1r a la Volta a Turquia
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Cuba
* 1977
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a Cuba
** Vencedor de 2 etapes al Circuit de La Sarthe
** Vencedor de 3 etapes a la Cursa de la Pau
* 1978
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Cuba

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Deltatheridium

Deltatheridium és una de les primeres espècies de mamífer. Visqué en allò que ara és Mongòlia durant el Cretaci superior.
Aquest animal difereix d'altres mamífers prehistòrics pel fet que, a diferència de Megazostrodon o de Leptictidium, era un marsupial, cosa que el relaciona amb animals com el cangur. Feia 15 cm. A part d'alimentar-se d'insectes, també menjava petits rèptils i carronya, que arrancava dels cadàvers utilitzant els seus ullals afilats.
S'especula que pogués ser un avantpassat dels animals placentaris en general i més específicament de l'ordre Insectivora.
# La metamorfosi dels ocells

La metamorfosi dels ocells (portuguès: A Metamorfose dos Pássaros) és una pel·lícula de docudrama experimental portuguès de 2020 dirigida per Catarina Vasconcelos i produïda per la productora Primeira Idade. Es va estrenar al 70è Festival Internacional de Cinema de Berlín el febrer de 2020, on va ser guardonada amb el oremi FIPRESCI a la millor pel·lícula a la secció Encounters. Va ser seleccionada com a candidata portuguesa a la millor pel·lícula internacional als 94ns premis Oscar. S'ha subtitulat al català.
La pel·lícula va ser finançada pel fons de cinema portuguès de l'Institut de Cinema i de l'Audiovisual i per l'emissora estatal portuguesa RTP i es va desenvolupar en el programa d'escriptura Archidoc de l'escola francesa de cinema La Fémis i al taller de desenvolupament Arché impulsat al festival internacional de cinema documental Doclisboa.

## Referències

* ↑ «Berlinale | Programme | Programme - A metamorfose dos pássaros | The Metamorphosis of Birds». berlinale.de. [Consulta: 20 març 2020].
* ↑ «'Futur Drei (No Hard Feelings)' Wins Teddy Award as Best Queer Film in Berlin». Hollywood Reporter, 01-03-2020. [Consulta: 20 març 2020].
* ↑ «"The Metamorphosis of Birds" is Portugal's Oscar candidate». Prime Time Zone, 29-10-2021. [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «La metamorfosi dels ocells». Goita què fan, ara!. [Consulta: 13 març 2025].
# Ius cogens

Ius cogens és una locució llatina que fa referència a normes de dret imperatiu, en contraposició a les de dret dispositiu. D'acord amb la Convenció de Viena sobre el Dret dels Tractats, són aquelles normes acceptades i reconegudes per la comunitat internacional d'Estats en el seu conjunt com a norma que no admet acord en contra.
Les normes de Ius cogens constitueixen el nivell més alt de les lleis internacionals i han de ser obeïdes sempre.
L'existència d'aquestes normes imperatives de Dret internacional públic és generalment acceptada: només alguns pocs estats la neguen, entre ells França. No obstant això, sí que és objecte de discussió quines normes concretes revestirien aquest caràcter.

## Característiques

Una norma d'ius cogens es caracteritza per ser d'obligat compliment i no admetre acord en contrari dels estats. Això la diferencia del costum internacional, que tradicionalment ha requerit el consentiment dels estats i permet la seva alteració mitjançant tractats. Per contra, una norma no pot contradir-ne una altra de ius cogens, tret que també tingui aquesta naturalesa: en aquest cas, la nova norma reemplaçarà l'antiga.
D'altra banda, les normes de dret imperatiu obliguen enfront de tots els Estats: això és, generen obligacions erga omnes.

## Vegeu també

* Erga omnes

## Referències

* ↑ «Understanding Self-Determination: The Basics» (en anglès), 01-08-2020. Arxivat de l'original el 2001-10-06. [Consulta: 14 març 2024].
# Niccola Acciaiuoli

Niccola Acciaiuoli (segle xiii-mort després de 1299) va ser un polític i jutge de la República de Florència.
Eix de la nissaga nobles dels Acciauoli, fill de Guidalotto Acciaiuoli i d'una dona de la qual només es coneix el nom Ghisella. Era jutge de la comuna de Florència, i fou prior del «prioritat de les arts» (des de 1458 nomenat «priorat de les llibertats») el 1289, 1294 i 1298. El cronista Dino Compagni (±1246-1324) el descriu com un dels juristes que va contribuir a la propagació de la corrupció a les oficines municipals i se'n va treure molt profit. Dante al·ludeix indirectament a aquest episodi, revelador de la corrupció generalitzada a l'administració del municipi d'aleshores.
Es va casar amb Pera di Piera Manzuoli (?-1339) amb qui no va tenir fills. Fou el pare natural d'un Acciauoli. No se sap quin lligam de parentiu té amb el famós Niccolò Acciaiuoli (1310-1365), el fundador del monestir cartoixà de Florència.

## Referències

* ↑ Vannucci, Marcello. Le grandi famiglie di Firenze : da mercanti, artigiani, umili popolani, da feudatari che hanno lasciato i loro castelli, nascono, nella miracolosa Firenze, le famiglie entreranno nella storia (en italià). edició 2001. Roma: Newton & Compton, 1983. ISBN 88-8289-531-9.
* 1 2 3 D'addario, Arnaldo. «Acciaiuoli, Niccola». A: Enciclopedia Dantesca. Treccani, 1970.
* ↑ Compagni, Dino. Atto Vannucci (ed.). Cronaca fiorentina (en italià). edició 1847. Florència: Poligrafia Italiana, 1310-1312, p. 58-59.
# Bournonita

La bournonita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany i dona nom al grup de la bournonita. Va ser descoberta el 1805 a Cornualla, en unes mines de la localitat d'Endellion. Per aquesta raó va ser anomenada al principi endelliolita abans que rebés el nom definitiu en honor del mineralogista francès Jacques Louis Bournon (1751-1825). Forma part i dona nom al grup bournonita.

## Característiques

És tritioantimonit de coure i plom, de fórmula química PbCuSbS₃. És extreta en mineria com a mena de plom i coure. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic, i generalment presenta un hàbit tabular a causa del predomini del pinacoide basal. Es desenvolupen sovint un gran nombre de cares brillants a les vores i les vèrtex dels cristalls. En general, però, els cristalls estan maclats. La bellesa dels cristalls d'aquest mineral així com la seva distribució espacial fan de la bournonita una espècie molt apreciada pels col·leccionistes de tot el món.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bournonita pertany a «02.GA: nesosulfarsenats, nesosulfantimonats i nesosulfbismutits sense S addicional» juntament amb els següents minerals: proustita, pirargirita, pirostilpnita, xantoconita, samsonita, skinnerita, wittichenita, lapieita, mückeita, malyshevita, lisiguangita, aktashita, gruzdevita, nowackiita, laffittita, routhierita, stalderita, erniggliita, seligmannita i součekita.

## Formació i jaciments

La bournonita és un mineral d'origen hidrotermal, format en condicions de temperatura baixa o mitjana, el que fa que aparegui associat a altres minerals com la tetraedrita, la boulangerita o la siderita. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a Oms (Rosselló), a les Mines de Vetera (Rosselló), a Vilaller (Alta Ribagorça), a la mina de Les Ferreres (Camprodon, Ripollès) i a la mina San Miguel (Ribes de Freser, Ripollès).

## Grup de la bournonita

La bournonita dona nom a aquest grup de minerals compost per dos espècies més a banda d'aquesta: la seligmannita, amb fórmula PbCuAsS₃, i la součekita, amb fórmula PbCuBi(S,Se)₃. Amb la seligmannita forma una sèrie de solució sòlida en què l'antimoni es reemplaça per bismut.

## Referències

* ↑ «Bournonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 març 2014].
* ↑ Guitard, Gérard. Catalogue raisonné de la collection de minéralogie régionale, C.E.R.P. de Tautavel, 2010 [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ Christian Berbain, Georges Favreau, Jacques Aymar. Mines et minéraux des Pyrénées-Orientales et des Corbières. Association française de microminéralogie, 2005. ISBN 9782952660105 [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ Tritlla, J.; Hanan, B. «Cierco Pb-Zn-Ag Vein Deposits: Isotopic and Fluid Inclusion Evidence for Formation During Mesozoic Rifting in the Pyrenees of Spain». Economic Geology, 91, 3, 1996, pàg. 497-506 [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ «Bournonite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 març 2014].
* ↑ «Bournonite-Seligmannite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 març 2014].
# Tennantita

El terme tennantita fa referència als minerals que formen el subgrup de la tennantita, creat l'any 2020. Prèviament, la tennantita era un mineral aprovat per l'Associació Mineralògica Internacional (IMA), anomenada així l'any 1819 per William Phillips en honor del químic anglès Smithson Tennant (1761-1815).

## Característiques

És un sulfur de coure amb anions addicionals d'arsenur, amb fórmula Cu₆[Cu₄(Fe,Zn)₂]As₄S$_{13}$. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impureses: plata, ferro, zinc, antimoni, bismut i plom. Químicament és molt similar a l'enargita i la luzonita, i és l'anàleg de coure de l'argentotennantita. Forma una sèrie de solució sòlida amb la tetraedrita, en la qual la substitució gradual de l'arsènic per antimoni va donant els diferents minerals de la sèrie. És extreta en les mines com a mena del coure i la plata.

## Formació i jaciments

Apareix en filons d'alteració hidrotermal de temperatura baixa a mitjana i en jaciments de metamorfisme de contacte en roques carbonatades. Sol trobar-se associada a altres minerals com: sulfurs i sulfosals de Cu-Pb-Zn-Ag, pirita, calcita, dolomita, siderita, barita, fluorita o quars.

## Varietats

* Annivita, una varietat rica en bismut.
* Binnita, una varietat multifacètica arrodonida provinent del dipòsit Lengenbach, a la vall Binn (Suïssa).
* Cobaltobismutotennantita, una varietat amb un contingut de cobalt al voltant d'un 1% en pes.
* Cuprobinnita, una varietat que conté plata.
* Tennantita argentífera, una varietat que conté plata, en una proporció aproximada de 38 oz de plata per tona extreta de la mina.
* Tennantita mercúrica, una varietat que conté mercuri.
* Tennantita tel·lúrica, una varietat que conté tel·luri.
* Tennantita zíncica, o eritroconita, una varietat rica en zinc.

## Referències

* ↑ «Tennantite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ Biagioni, Cristian; George, Luke L.; Cook, Nigel J.; Makovicky, Emil; Moëlo, Yves; Pasero, Marco; Sejkora, Jiří; Stanley, Chris J.; Welch, Mark D.; Bosi, Ferdinando «The tetrahedrite group: Nomenclature and classification» (en anglès). American Mineralogist, 105, 1, 01-01-2020, pàg. 109–122. DOI: https://doi.org/10.2138/am-2020-7128 [Consulta: 15 març 2022].
* ↑ «Tennantite-Tetrahedrite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Annivite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Binnite (of Des Cloizeaux)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Cobaltoan Bismuthian Tennantite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Cuprobinnite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Argentiferous Tennantite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Mercurian Tennantite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Tellurian Tennantite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Zincian Tennantite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2015].
# Biotita

Biotita és el nom genèric que reben uns minerals rics en potassi, un subgrup del grup de la mica trioctaedral, un dels grups que formen el grup de les miques. Va ser anomenada així en 1847 per Johann Friedrich Ludwig Hausmann en honor del físic francès i mineralogista Jean Baptiste Biot (1774-1862), que va estudiar les propietats òptiques de les miques. Biot i el seu soci, Félix Savart, van descobrir que un corrent elèctric en un filferro produeix un camp magnètic.
La biotita va ser desacreditada com a espècie l'any 1999 per l'Associació Mineralògica Internacional, recomanant que el terme s'utilitzi per a qualsevol mineral de la "sèrie" entre els termes extrems annita-flogopita i siderofil·lita-eastonita. En aquesta sèrie s'ha d'incloure també la fluoroflogopita i la fluorotetraferriflogopita. El terme s'empra amb més freqüència per a les miques riques en ferro de finals de la sèrie.
Aquest subgrup de minerals, sovint anomenat com a grup de la biotita, està integrat per deu espècies minerals que cristal·litzen en el sistema monoclínic:
| Espècie | Fórmula |
| Annita | KFe₃$^{2+}$(AlSi₃O$_{10}$)(OH)₂ |
| Eastonita | KMg₂Al(Al₂Si₂O$_{10}$)(OH)₂ |
| Fluorannita | KFe$^{2+}$₃(Si₃Al)O$_{10}$F₂ |
| Fluoroflogopita | KMg₃(AlSi₃O$_{10}$)(F,OH)₂ |
| Fluorotetraferriflogopita | KMg₃(Fe$^{3+}$Si₃O$_{10}$)F₂ |
| Oxiflogopita | K(Mg,Ti,Fe)₃[(Si,Al)₄O$_{10}$](O,F)₂ |
| Flogopita | KMg₃(AlSi₃O$_{10}$)(OH, F)₂ |
| Siderofil·lita | KFe$^{2+}$₂Al(Al₂Si₂O$_{10}$)(OH)₂ |
| Tetraferriannita | KFe$^{2+}$₃(Si₃Fe$^{3+}$)O$_{10}$(OH)₂ |
| Tetraferriflogopita | KMg₃(Fe$^{3+}$Si₃O$_{10}$)(OH,F)₂ |
No obstant, el terme biotita acostuma a emprar-se exclusivament a les miques de color fosc.

## Referències

* ↑ «Biotite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 març 2014].
* ↑ «Biotite Subgroup» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 febrer 2022].
# Bophuthatswana

Bophuthatswana era un bantustan de l'antiga Sud-àfrica. Consistia en un grapat d'assentaments dispersos al nord del país. entre les antigues províncies de Transvaal, El Cap i Estat Lliure d'Orange. Tenia una extensió de 40.330 km² i una població de 2.050.000 habitants, dels quals 1.370.000 eren tswana, 140.000 tsonga, 130.000 sepedi, 90.000 ndebeles, 90.000 xoses, 80.000 basotho i 30.000 zulus. La capital era Mmabatho.
El territori fou creat el 1959, com tots els altres bantustans, però li fou concedida la independència el 1977. A les eleccions fou elegit president Lucas Mangope, cap del Bophuthatswana Democratic Party. Quan es va desamantellar l'apartheid, el 1993 Lucas Mangope amenaçà de fer efectiva la independència, amb suport inicial de Buthelezi i Constand Viljoen. El 13 de març del 1994 el Congrés Nacional Africà va promoreu una revolta a Mmabatho per reintegrar-la a Sud-àfrica. Es produïren 700 morts, 300 ferits i saquejos. Mangope hagué de fugir i tres militants de l'AWB que li donaren suport (Alwyn Olfaardt, Fance Uys i Sarel Foure) foren morts per la multitud. EL territori fou integrat en les províncies del Nord-oest i de Mpumalanga.