OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions legislatives austríaques de 2006

Les eleccions legislatives del 2006 a Àustria, al Consell Nacional van ser l'1 d'octubre de 2006.

## Antecedents

En les eleccions de 1999 el Partit Popular d'Àustria (ÖVP) va formar una gran coalició de govern amb el Partit Liberal d'Àustria (FPÖ) i després amb l'Aliança per al Futur d'Àustria (BZÖ).

## Resultats

Resum de l'1 d'octubre de 2006 Consell Nacional d'Àustria resultats electorals
| Partits | Partits | Vots | +/- | % | +/- | Escons | +/- |
| | Partit Socialdemòcrata d'Àustria (Sozialdemokratische Partei Österreichs) | 1,663,986 | -128,513 | 35.34 | -1.17 | 68 (67) | -1 |
| | Partit Popular d'Àustria (Österreichische Volkspartei) | 1,616,493 | -460,340 | 34.33 | -7.97 | 66 | -13 |
| | Els Verds (Die Grünen – Die Grüne Alternative) | 520,130 | +55,150 | 11.05 | +1.58 | 21 | +4 |
| | Partit Liberal d'Àustria (Freiheitliche Partei Österreichs) | 519,598 | +28,270 | 11.04 | +1.03 | 21 | +3 |
| | Aliança per al Futur d'Àustria (Bündnis Zukunft Österreich) | 193,539 | * | 4.11 | * | 7 | +7 |
| | Fòrum Liberal (Liberales Forum) | — | — | — | — | — (1) | — |
| | Llista del Dr. Martin – Per la Democràcia, el Control i la Justícia (List of Dr. Martin – Für Demokratie, Kontrolle, Gerechtigkeit) | 131,688 | * | 2.80 | * | — | * |
| | Partit Comunista d'Àustria (Kommunistische Partei Österreichs) | 47,578 | +20,010 | 1.01 | +0.45 | — | ±0 |
| | Àustria Lliure Neutral (EU–Austritt – Neutrales Freies Österreich) | 10,594 | * | 0.23 | * | — | * |
| | Partit Socialista d'Esquerra (Sozialistische LinksPartei) | 2,257 | -1,649 | 0.05 | -0.03 | — | |
| | Salvament – Absolutisme – Independent, Franz Radinger (Sicher – Absolut – Unabhängig, Franz Radinger) | 1,514 | * | 0.03 | * | — | * |
| | Iniciativa 2000 (Initiativ€2000) | 592 | * | 0.01 | * | — | * |
| | Llista de Stark (Liste Stark) | 312 | * | 0.01 | * | — | * |
| | Total (turnout: 78,48%; -5.8) | 4,708,281 | | 100.0 | | 183 | |
| Notes: * No hi estan representats el 2002. ||||||||
| Font: Siemens Àustria, BMI ||||||||

## Conseqüències

En les legislatives del 2006 la coalició ÖVP-FPÖ-BZÖ va tornar a tenir majoria al parlament. Però després de tres mesos de negociacions, es va anunciar que l'11 de gener de 2007 que es constituïa una gran coalició entre ÖVP-SPÖ, i l'SPÖ va tenir el Canceller, que va ser Alfred Gusenbauer.

## Referències

* ↑ Els vots d'aquest partit estant representats al Partit Socialdemòcrata. L'escó 68 del SPÖ és del Fòrum Liberal.
* ↑ Només a Caríntia, Salzburg, Tirol, Viena i Vorarlberg.
* ↑ Només a Viena.
* 1 2 Només a Caríntia.
* ↑ Només a Burgenland.
* ↑ Esteban, Pilar. «Bipartidisme històric a Àustria». Avui, 15-03-2009. [Consulta: 13 març 2025].

## Vegeu també

* Eleccions a Àustria
* Eleccions legislatives a Àustria (2002)
# Mormoòpids

Els mormoòpids (Mormoopidae) són una família de ratpenats que habiten les Amèriques, des del sud de Mèxic fins al sud-est del Brasil.

## Classificació

Aquesta família comprèn 2 gèneres amb 13 espècies.
* Gènere Mormoops
* Gènere Pteronotus

## Referències

* ↑ Mormoopidae a Mammal Species of the World (MSW) (anglès)

## Enllaços externs

* Distribució d'aquests ratpenats a nivell mundial. (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Paleothyris acadiana

Paleothyris acadiana és una espècie de rèptil captorrínid extint de la família dels protorotirídids. Se n'han trobat restes fòssils al Canadà.
# Volcà Osorno

L'Osorno és un estratovolcà a la serralada dels Andes, a la vora del llac Llanquihue, a Xile. Té una altura de 2.652 metres i la seva imponent figura cònica, s'aixeca majestuós al costat oposat de la ciutat de Frutillar, de la qual, només les transparents aigües del llac Llanquihue el separen. La seva inactivitat volcànica es prolonga ja per més d'un segle i quart. En els seus vessants hi ha refugis que permeten a l'hivern la pràctica de l'esquí i els esports blancs. A l'estiu, amb la fosa de la neu, reapareixen les fissures volcàniques que fan de l'excursionisme un perillós esport, si no es tenen en compte totes les condicions necessàries per a la pràctica d'aquesta disciplina. Aquest volcà deu el seu actual nom a que era visible per als fundadors espanyols des de la relativament propera ciutat d'Osorno.
És a gairebé 60 quilòmetres al nord-oest de Puerto Varas. La seva gran altura fa que pugui albirar-se des de tota la Província d'Osorno, i fins i tot en alguns llocs de l'Illa Gran de Chiloé, amb la qual es constitueix en una “postal” imposant i típica del paisatge de la regió. Amb el seu clàssic verd fosc negrós i adornat amb braços de neus eternes, la seva presència atreu els milers de turistes que el visiten cada any.
S'hi pot accedir des de Puerto Kloker, Ensenada i Petrohué. Els ascensos duren habitualment sis hores i en la majoria dels casos s'organitzen grups a càrrec d'un guia local per iniciar els ascensos. S'ha de portar sempre robes tèrmiques, ulleres de sol, cremes protectores, aigua i, sens dubte, calçat còmode per poder pujar.

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Osorno» (en anglès). [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ «Osorno volcano : Climbing, Hiking & Mountaineering : SummitPost». [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ «Volcanoes of South America». Global Volcanism Program. Smithsonian Institution. [Consulta: 23 febrer 2010].
* ↑ «Servicio Nacional de Geografía y Minería: Volcán Osorno». Arxivat de l'original el 22 February 2018. [Consulta: 14 novembre 2022].
* ↑ Kinzel, E.; Klenner, H.. Puerto Varas: 130 años de historia, 1852-1983 (en spanish), 1985, p. 409.
* ↑ Steffen, H. Contribución a la historia del descubrimiento y exploración de las cordilleras sudamericanas (en spanish), 1936, p. 88–186.
# Stockton (Maryland)

Stockton és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 143 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stockton tenia 143 habitants, 49 habitatges, i 39 famílies. La densitat de població era de 31,9 habitants per km².
Dels 49 habitatges en un 28,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51% hi vivien parelles casades, en un 26,5% dones solteres, i en un 20,4% no eren unitats familiars. En el 16,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,92 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 10,5% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 68,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 14.583 $ i la renda mediana per família de 25.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 13.750 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 5.776 $. Entorn del 42,3% de les famílies i el 45% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stockton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stockton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lari (ocell)

Lari és un subordre d'aus de l'ordre dels caradriformes, que inclou les gavines, els fumarells, els becs de tisora i els paràsits; la resta de l'ordre el formen els limícoles i els becadells. Els àlcids també es col·loquen al Lari, després d'investigacions recents. De vegades, les guatlles de botó també es col·loquen aquí, però les dades moleculars i el registre fòssil suggereixen més aviat que són una branca bastant basal juntament amb els limícoles aberrants i semblants a la becatina.
Els làrids són espècies generalment més grans que prenen peixos del mar. Diverses gavines també agafaran aliments de les platges, o robaran espècies més petites, i algunes s'han adaptat als ambients de l'interior.
El subordre lari inclou entre cinc i sis famílies:
* Família Dromes
* Família Glareòlids (17 espècies)
* Família Làrids (103 espècies)
* Família Estercoràrids (7 espècies)
* Família Àlcids (25 espècies)
i de vegades:

## Referències

* ↑ Baker, A.J.; Pereira, S.L.; Paton, T.A. Biology Letters, 3, 2, 2007, pàg. 205–209. DOI: 10.1098/rsbl.2006.0606. PMC: 2375939. PMID: 17284401 [Consulta: free]. Baker, A. J.; Pereira, S. L.; Paton, T. A. Biology Letters, 4, 2008, pàg. 762–763. DOI: 10.1098/rsbl.2006.0606erratum [Consulta: free].
* ↑ Paton et al., 2003; Thomas et al., 2004; Paton & Baker, 2006
* ↑ Cracraft, Joel. Dickinson. The Howard & Moore Complete Checklist of the Birds of the World. 1: Non-passerines. 4th. Eastbourne, UK: Aves Press, 2013, p. xxxvii–xxxviii. ISBN 978-0-9568611-0-8.
* ↑ «IOC World Bird List Version 11.2». International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 19 desembre 2021].
# Sonata per a piano núm. 7 (Beethoven)

* I. Presto
* Enregistrament del novembre de 2008 (Usuària La pianista)
La Sonata per a piano núm. 7 en re major, opus 10 núm. 3, és la tercera de les tres Sonates op. 10 de Ludwig van Beethoven dedicades a Anna Margarete von Browne, la dona del comte Johann von Browne (1767-1827), un diplomàtic rus resident a Viena que era un dels mecenes de Beethoven. La comtessa també va rebre les dedicatòries de les Variacions, WoO 76 i WoO 71. Les primeres crítiques van elogiar les Sonates op. 10, assenyalant que van ser compostes en "un estil viril i seriós." Aquesta és una composició del primer període creatiu, anticipant obres en do menor més notables, com la Sonata Patètica i la Cinquena simfonia. Les tonalitats de les tres Sonates op. 10 són do menor, fa major i re major. La primera sonata es va iniciar el 1795 i aquesta tercera fou completada el juliol de 1798. Foren publicades a Viena el setembre de 1798 per Eder.
Aquesta sonata, la tercera de l'opus 10, és la més llarga, d'un nivell ben superior al de les dues primeres. La seva composició va ser contemporània a la dels primers trios de corda, de les primeres sonates per a violí i de les dues romances per a violí i orquestra. Va precedir la composició de la «Patètica».
El moviment inicial és molt llarg.

## Estructura

Comprèn quatre moviments i la seva execució dura aproximadament uns vint minuts:
* Presto
* Largo e mesto
* Menuetto (allegro)
* Rondo (allegro)

## Referències

* ↑ BBC Radio 3 website
* 1 2 Sonata per a piano núm. 7 (Beethoven) a Allmusic
* ↑ Maluquer, Jordi. «Programa de mà». Palau de la Música, 11-03-2015. [Consulta: 8 novembre 2016].
# Caramelles de Súria

Les Caramelles de Súria són una de les festes populars més arrelades de Súria, celebrades per Pasqua amb danses i cants al carrer. Compten amb una alta participació, superant en ocasions els 900 caramellaires. La seva història es remunta al segle xvi, quan es cantaven goigs per recaptar donatius. Amb el temps, les cançons han incorporat temàtiques festives, satíriques i populars, i la festa ha evolucionat fins a esdevenir un esdeveniment cultural de gran rellevància.
El dia central de la celebració és el diumenge de Pasqua, amb actuacions pels carrers i places de Súria, acompanyades per elements tradicionals com el ball de bastons, el ball de cascavells, els trabucaires i els ballesters. La festa es va recuperar i expandir al llarg del segle xx, integrant homes i dones de totes les edats i esdevenint un espai de convivència i identitat local. El 2016, les Caramelles de Súria van ser incloses en el Catàleg del Patrimoni Festiu de Catalunya.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Súria/Caramelles de Súria». [Consulta: 6 març 2025].
* 1 2 «Les Caramelles de Súria / Setmana Santa i Pasqua / Festes i elements festius catalogats o declarats / Inici - Patrimoni festiu - Generalitat de Catalunya». [Consulta: 6 març 2025].

## Enllaços externs

* Web de les Caramelles de Súria
* Apartat sobre les Caramelles al web de l'Ajuntament de Súria
* «Murals de les caramelles de Súria», 30-05-2024. [Consulta: 6 març 2025].
# Tiquié

El Tiquié és un riu afluent del riu Vaupés. Corre entre el departament de Vaupés (Colòmbia) i l'Estat de l'Amazones (Brasil), a la regió fronterera entre aquests països. És un riu d'aigües negres. La seva longitud és de 374 km segons mesuraments per satèl·lit. Neix en territori colombià i corre 321 km pel Brasil.
El terreny al voltant del riu Tiquié és principalment pla. Està situat en una vall i neix a 77 metres sobre el nivell de la mar. El Tiquié desemboca a São Gabriel da Cachoeira i forma el llac Mucum al Vaupés amb una superfície 35 quilòmetres quadrats. El punt pròxim més alt fa 114 msnm a 1,2 km al sud-oest de riu Tiquié. A l'altiplà Tiquié predomina el bosc de terra ferma, mentre que al curs mig i baix del riu hi predomina la catinga. Hi abunda la vegetació pròpia dels terrenys inundats coneguts com a igapó, especialment dinàmica al curs baix del riu.
El clima de selva tropical és majoritari a l'àrea. La temperatura mitjana anual de la zona és de 22 °C. El mes més càlid és el gener, quan la temperatura mitjana és de 23 °C, i el més fred és el maig, amb 21 °C. El mes més humit és el febrer, amb una mitjana de 515 mm de precipitació, i el més sec és l'octubre, amb 211 mm de precipitació. La precipitació mitjana anual és de 2.900 a 3.600 mil·límetres.
La conca del Tiquié és habitada pels pobles indígenes macuna, tuyuca, tukano, barà, desano, jupda i yuhupdeh.

## Referències

* 1 2 3 4 Cabalzar, Aloisio (org.); Flavio Lima; Mauro C. López (ilustrações). Peixe e Genteno Alto Rio Tiquié (en portuguès). Instituto Socioambiental, 2005.
* ↑ «Viewfinder Panoramas Digital elevation Model» (en suec). Viewfinderlänk. [Consulta: 21 juny 2015].
* ↑ «Updated world map of the Köppen-Geiger climate classification» (en anglès). Hydrology and Earth System Sciences, 11, 2007, pàg. 1633-1644. DOI: 10.5194/hess-11-1633-2007 [Consulta: 30 gener 2016].
* ↑ «NASA Earth Observations Data Set Index» (en anglès). NASA. Arxivat de l'original el 10 de maig de 2020. [Consulta: 30 gener 2016].
* ↑ Tropical Rainfall Monitoring Mission. «NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)». NASA. Arxivat de l'original el 19 d'abril de 2019. [Consulta: 30 gener 2016].
# St. Michaels (Maryland)

St. Michaels és una població dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 1.193 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Michaels tenia 1.193 habitants, 548 habitatges, i 340 famílies. La densitat de població era de 555 habitants per km².
Dels 548 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,6% hi vivien parelles casades, en un 17,7% dones solteres, i en un 37,8% no eren unitats familiars. En el 34,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 4,5% entre 18 i 24, un 21,3% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 23,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.578 $ i la renda mediana per família de 39.821 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.438 $ mentre que les dones 23.250 $. La renda per capita de la població era de 28.131 $. Entorn de l'11,1% de les famílies i el 15% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Michaels». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Michaels». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Caspiae Pylae

Les Portes Càspies (en grec antic: Κάσπιαι Πύλαι, Káspiai Pýlai, llatí: Portae Caspiae) foren una sèrie de ports de muntanya pròxims a la mar Càspia coneguts perquè Alexandre el Gran hi va passar mentre perseguia el rei Darios després de Gaugamela. Eren situats al punt en què es trobaven els límits entre les satrapies de Mèdia (oest), Pàrtia (est) i Hircània (nord), a prop de Raga. Actualment s'anomena Dereh, entre Hark-a-Koh i Siah-koh.

## Referències

* ↑ Alberich, Joan; Ros, Montserrat. La transcripció dels noms propis grecs i llatins. Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 170. ISBN 8477392250.
* ↑ Anderson, Andrew Runni «Alexander at the Caspian Gates». Transactions and Proceedings of the American Philological Association, 59, 1928, pàg. 130. DOI: 10.2307/282983.
* ↑ Smith, William (editor). «Caspiae Pylae». A: Dictionary of Greek and Roman Geography. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Sonata per a piano núm. 9 (Beethoven)

La Sonata per a piano núm. 9 en mi major, opus 14 núm. 1, de Ludwig van Beethoven, va ser composta entre el 1798 i el 1799, i publicada al mateix temps que la núm. 10 el desembre del 1799. Va ser dedicada a la baronessa Josefa von Braun.

## Context

Malgrat la seva numeració, la Sonata per a piano núm. 9 és anterior a la Sonata Patètica. Beethoven en va fer un arranjament per a quartet de corda el 1802.

## Estructura

Té tres moviments:
* Allegro
* Allegretto
* Rondo. Allegro commodo

### 1. Allegro

El primer moviment, en mi major, comença amb una sèrie de quartes ascendents en la mà dreta, seguides d'una frase repetida en eco a diferents octaves, com en un quartet de corda. El segon tema, en si major, es basa en una gamma cromàtica ascendent. El desenvolupament és ple d'arpegis en dobles-corxeres en el baix, i després arriba la reexposició. El moviment acaba dolçament.

### 2. Allegretto

El segon moviment és un minuet. La secció principal, en mi menor, no acaba amb una cadença completa sinó que va a parar a un acord de mi major com a dominant de la menor. El trio amb el títol de Maggiore, és en do major. La coda recorda breument la tonalitat de do major abans de tornar al mi menor.

### 3. Allegretto

El tercer moviment és un rondó i té un caràcter animat. L'última aparició del tema està sincopada.

## Enllaços externs

* Partitura gratuïta de la sonata a IMSLP
# Bandera de Bulgària

La bandera de Bulgària consta de tres franges horitzontals de la mateixa mida, blanca la superior, verda la central i vermella la inferior. El blanc representa la pau, el verd al·ludeix a la fertilitat de les terres búlgares i el vermell hi és pel coratge del poble. La bandera va ser adoptada inicialment el 16 d'abril de 1879. Posteriorment, va sofrir canvis menors, fins a la seva última modificació, que va ser adoptada el 27 de novembre de 1990. En l'actualitat, el disseny de la bandera búlgara i el seu protocol estan especificats en el capítol 2 de la «Llei sobre l'escut i la bandera nacional de la República de Bulgària», promulgada el 25 de maig de 1998.

## Història

Les primeres banderes que representaven Bulgària es remunten al començament del segle xix, a l'època de dominació otomana. Aquestes banderes utilitzaven principalment els colors del paneslavisme, moviment que defensava la unió dels pobles eslaus d'Europa: blanc, blau i vermell, imitant els colors de la bandera de Rússia. Quan Bulgària va assolir la seva independència el 1878, va ser adoptada la bandera russa, però la franja central va ser substituïda pel verd, com a referència al desenvolupament de Bulgària com un país agrícola.
El Principat de Bulgària (des de 1908, Regne de Bulgària) utilitzava l'actual bandera, mentre que en la bandera mercant si afegia al cantó un lleó rampant daurat sobre fons vermell, que representava la reialesa. Quan es va establir la República Popular de Bulgària, se l'hi va afegir a la bandera l'escut d'armes, el qual va sofrir canvis menors el 1967 i 1971. Després de la fi del règim comunista el 1990, va ser eliminat l'escut de la bandera i es van deixar únicament les franges.
* Bandera usada entre el 22 de febrer de 1878 i el 27 de maig de 1944.
* República Popular de Bulgària (1946-1948).
* República Popular de Bulgària (1948-1967).
* República Popular de Bulgària (1967-1971).
* República Popular de Bulgària (1971-1990).
# St. Charles (Maryland)

St. Charles és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 33.379 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Charles tenia 33.379 habitants, 11.567 habitatges, i 8.628 famílies. La densitat de població era de 1.092,2 habitants per km².
Dels 11.567 habitatges en un 46,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,2% hi vivien parelles casades, en un 19,3% dones solteres, i en un 25,4% no eren unitats familiars. En el 19,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,86 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,7% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 36,1% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 5,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 56.992 $ i la renda mediana per família de 60.434 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.210 $ mentre que les dones 32.024 $. La renda per capita de la població era de 21.669 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 6,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Charles». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Charles». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Shin Megami Tensei: Persona 3

Shin Megami Tensei: Persona 3 (ペルソナ3) és el quart joc de la saga Persona (Persona 2: Innocent Sense i Persona 2: Eternal Punishment són considerats dos jocs per separat). Desenvolupat i distribuït per Atlus per a la consola PlayStation 2.

## Referències

* ↑ «Shin Megami Tensei: Persona 3 for PlayStation 2». GameSpot. Arxivat de l'original el 2009-08-23. [Consulta: 18 agost 2009].
* ↑ «Shin Megami Tensei: Persona 3 FES per PlayStation 2». GameSpot. Arxivat de l'original el 2009-08-25. [Consulta: 18 juliol 2009].
* ↑ «Persona 3 Portable Secures UK Publisher». GamingUnion.net, 11-01-2011. Arxivat de l'original el 2012-08-01. [Consulta: 11 gener 2011].
* 1 2 3 Lumb, Jonathan. «Atlus Announces Persona 3». 1UP.com, 08-03-2006. Arxivat de l'original el 2015-05-22. [Consulta: 3 maig 2010].
* ↑ Young, Billy. «Persona 3 Goes Deluxe». RPGamer, 24-04-2007. Arxivat de l'original el 2011-06-21. [Consulta: 3 maig 2010].
* ↑ «『ペルソナ3ポータブル』クリエーター’s BLOG 【第3回】目黒 将司氏». Famitsū, 18-09-2009. [Consulta: 3 maig 2010]. (japonès)

## Enllaços externs

* Web oficial de Persona 3/Persona 3 FES Arxivat 2017-02-11 a Wayback Machine. (japonès)
* Web oficial de Persona 3 Arxivat 2008-01-30 a Wayback Machine. (anglès)