OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut de Mèxic

L'escut de Mèxic, creat arran de la independència el 1821, mostra una àguila daurada devorant una serp que subjecta amb la seva urpa, situada sobre un nopal o figuera de moro. Aquesta varietat mexicana de cactus sorgeix d'un pedestal format pels símbols asteques de la terra i l'aigua, i tot plegat està envoltat per una branca de roure i una de llorer, lligades per una cinta amb els colors de la bandera de Mèxic. Precisament l'escut es troba representat també a la porció central de la bandera mexicana.

## Orígens

A la localitat de San Felipe Aztatlan, dins l'estat de Nayarit, al segle xx es va trobar un petroglif que representa una àguila amb una serp entre les urpes, la qual cosa indica que l'ús d'aquesta imatge era habitual i més antic que l'arribada dels asteques al centre de Mèxic. D'acord amb les llegendes i tradicions que es van recopilar després de la conquesta espanyola, els asteques, que dominaven Mesoamèrica, una regió cultural que abastava la meitat del que avui és Mèxic i el nord de l'Amèrica Central, eren una tribu nahua provinent d'un poblat anomenat Aztlan, del qual es desconeix la localització exacta. Hi ha arqueòlegs i historiadors que creuen que Aztlan es trobava al nord de Mèxic, mentre que uns altres el situen a la part occidental, a l'estat de Nayarit, possiblement prop de San Felipe Aztatlan.
Els asteques havien sortit del poblat originari, segons les llegendes, obeint les ordres del seu déu, Huitzilopochtli, que els havia dit que al lloc on haurien de bastir la seva ciutat hi trobarien una àguila devorant una serp, com a senyal. Els asteques van emigrar a la regió central de Mèxic i van trobar l'àguila que devorava la serp sobre un nopal d'una petita illa al centre del llac de Texcoco. Obeint les ordres del déu, van bastir la ciutat a l'illa i van estendre els terrenys i les construccions sobre el llac amb un sistema de chinampas o illes artificials. Aquesta ciutat, Tenochtitlan, es convertiria en el centre del seu imperi i, abans de la conquesta, en la ciutat més poblada del món.

## Les modificacions a l'escut de Mèxic

L'escut va ser adoptat després de la independència, durant el primer Primer Imperi. L'àguila duia una corona, en representació de la monarquia parlamentària com a sistema de govern que havia adoptat la nova nació. Amb la dissolució de l'imperi es va eliminar la corona, encara que Maximilià I, arran de la creació del Segon Imperi, va canviar l'escut, que va timbrar amb una corona. Durant la presidència de Porfirio Díaz l'àguila tenia les ales esteses. Després de la Revolució Mexicana l'àguila es va col·locar de perfil. L'última modificació que es va realitzar, principalment en la qualitat dels colors utilitzats, va ser el 1968, en preparació per als Jocs Olímpics que se celebrarien a la Ciutat de Mèxic.
* (1821-1823)
* (1823-1864)
* (1864-1867)
* (1867-1893)
* (1893-1916)
* (1916-1934)
* (1934-1968)
* Escut actual, a partir de 1968

## Altres variants

* Escut del Govern de Mèxic
* Escut daurat presidencial
# Himne Nacional Brasiler

L'Himne Nacional del Brasil amb lletra d'Osório Duque-Estrada (1870 - 1927) i música de Francisco Manuel da Silva (1795-1865). Va ser reconegut per la Llei N º 5.700 d'1 de setembre de 1971.
L'himne s'entona com a salutació a la Bandera Nacional i al President, al Congrés i a la Cort Suprema, com en altres casos que determini la reglamentació, o la cortesia. Se'n permet el cant en la sessió d'obertura d'actes cívics, cerimònies religioses i de caràcter patriòtic i abans dels esdeveniments esportius internacionals.
A partir del 22 de setembre de 2009, l'himne nacional de Brasil esdevingué obligatori a les escoles públiques i privades de tot el país. Almenys un cop a la setmana, tots els estudiants d'escola primària l'han de cantar.
A l'època del règim militar al Brasil, la Llei 5.700/71 ja obligava l'execució de l'himne nacional a les escoles, però sense definir-ne la freqüència.

## Text

I Ouviram do Ipiranga as margens plácidas De um povo heróico o brado retumbante, E o sol da Liberdade, em raios fúlgidos, Brilhou no céu da Pátria nesse instante.
Se o penhor dessa igualdade Conseguimos conquistar com braço forte, Em teu seio, ó Liberdade, Desafia o nosso peito a própria morte!
Ó Pátria amada, Idolatrada, Salve! Salve!
Brasil, um sonho intenso, um raio vívido De amor e de esperança à terra desce, Se em teu formoso céu, risonho e límpido, A imagem do Cruzeiro resplandece.
Gigante pela própria natureza, És belo, és forte, impávido colosso, E o teu futuro espelha essa grandeza
Terra adorada, Entre outras mil, És tu, Brasil, Ó Pátria amada!
Dos filhos deste solo és mãe gentil, Pátria amada, Brasil!
II Deitado eternamente em berço esplêndido, Ao som do mar e à luz do céu profundo, Fulguras, ó Brasil, florão da América, Iluminado ao sol do Novo Mundo!
Do que a terra mais garrida Teus risonhos, lindos campos têm mais flores; "Nossos bosques têm mais vida", "Nossa vida" no teu seio "mais amores".
Ó Pátria amada, Idolatrada, Salve! Salve!
Brasil, de amor eterno seja símbolo O lábaro que ostentas estrelado, E diga o verde-louro desta flâmula - Paz no futuro e glória no passado.
Mas, se ergues da justiça a clava forte, Verás que um filho teu não foge à luta, Nem teme, quem te adora, a própria morte!
Terra adorada Entre outras mil, És tu, Brasil, Ó Pátria amada!
Dos filhos deste solo és mãe gentil, Pátria amada, Brasil!

## Referències

* 1 2 «LEI No 5.700, DE 1º DE SETEMBRO DE 1971» (en portuguès brasiler). Diário Oficial da União, 02-09-1971. Arxivat de l'original el 2021-03-09. [Consulta: 23 maig 2024].
* ↑ David, Fredolino Antônio. «O “Espaço” do Hino Nacional nas Solenidades» (en portuguès brasiler). Secretaria Executiva da Casa Militar - Governo de Santa Catarina. Arxivat de l'original el 2024-02-26. [Consulta: 23 maig 2024].
* ↑ Ribeiro, Jeferson. «Alencar assina lei que obriga execução do Hino Nacional em escolas» (en portuguès brasiler). G1. Grupo Globo, 21-09-2009. Arxivat de l'original el 2021-03-09. [Consulta: 23 maig 2024].
# Eleccions al Parlament Europeu de 1989 (Grècia)

Les eleccions al Parlament Europeu de 1989 a Grècia foren les eleccions celebrades per escollir els 24 diputats que representarien Grècia al Parlament Europeu a la seva III Legislatura. Fou la tercera vegada que Grècia votava a les europees i la segona que ho feia juntament amb la resta d'estats membres.

## Resultats

| | Nova Democràcia (ND) | PPE | 2,659,435 | 40.41 | 10 / 25 | 1 |
| | Moviment Socialista Panhel·lènic (PASOK) | PSE | 2,366,460 | 35.96 | 9 / 25 | 1 |
| | Synaspismós (SYN) | GUE | 941,913 | 14.31 | 4 / 25 | Nou |
| | Renovació Democràtica (DIANA) | EDA | 89,811 | 1.36 | 1 / 25 | Nou |
| | Unió Política Nacional (EPEN) | ER | 77,095 | 1.17 | 0 / 25 | 1 |
| | Altres | - | | | - | |
| Totale | Totale | Totale | 6.532.691 | | 25 | |

## Eurodiputats elegits

* Llista de diputats al Parlament Europeu en representació de Grècia (III Legislatura)

## Enllaços externs

* Dades electorals detallades de les Eleccions al Parlament Europeu 1989 a Argos.
# Concert per a violí (Garreta)

El Concert per a violí i orquestra en sol menor, és l'última obra escrita per Juli Garreta l'any 1925 i estrenada el 23 d'octubre del mateix any al Palau de la Música per l'Orquestra Pau Casals, amb Francesc Costa com a violí solista i el mateix Pau Casals com a director. L'obra va tindre una entusiasta acollida per part del públic.

## Estructura

Consta dels tres temps clàssics i segueix els cànons tradicionals quant a la forma, amb una excepció: posa la clàssica cadença del final del primer temps al començament del tercer, després d'una petita introducció. El concert és d'un gran virtuosisme per al solista i té una durada aproximada d'uns trenta minuts.

## Interpretacions

L'estrena es va correspondre amb la inauguració del tretzè curs de l'Associació de Música «da Camera», i va ser l'única ocasió en què l'autor va poder sentir-la interpretada, ja que va morir al cap d'unes setmanes. De tota manera, tot i ser una obra important, després de la mort de Garreta va interpretar-se poc, només en el concert d'homenatge organitzat al Palau el 25 de maig de 1926, en el qual novament Francesc Costa va ser el solista. No va presentar-se altra vegada al públic fins al 3 de juliol de 1971 a Sant Feliu de Guíxols, en la inauguració de la «Setmana Juli Garreta», amb el violinista Xavier Turull i l'Orquestra Ciutat de Barcelona dirigida per Antoni Ros-Marbà.

## Partitura manuscrita i reduccions

La partitura / manuscrit d'alguns instruments es conserven a l'arxiu de la Biblioteca de l'Orfeó Català.
Hi ha una reducció per a violí i piano del concert en sol menor. Durant la primavera de 1926, Francesc Costa va interpretar diverses vegades aquesta versió preparada per Eduard Toldrà, juntament amb el pianista Blai Net. No s'ha localitzat la partitura, però cinc dècades més tard editorial Boileau va publicar una altra reducció del compositor Manuel Oltra revisada pel violinista Xavier Turull, que havia estat un dels impulsors de la recuperació de l'obra.
Referències
* ↑ «Concert en sol menor (1925)». Sóc Sant Feliu de Guíxols. [Consulta: 20 abril 2016].
* ↑ Vila San-Juan. «Dades de l'estrena» (en castellà). La Vanguardia, 25-10-1925. [Consulta: 21 abril 2016].
* ↑ «La setmana "Juli Garreta" se celebrará en Sant Feliu de Guíxols». La Vanguardia, 13-06-1971, pàg. 57 [Consulta: 3 juliol 2018].
* ↑ «concert per a violí i orquestra». Sóc Sant Feliu de Guíxols, 23-10-1925 [Consulta: 19 abril 2016].

## Bibliografia

* Publicacions de l'Abadia de Montserrat, "Juli Garreta i Arboix (1875-1925)", Barcelona, 2003
* http://www.socsantfeliudeguixols.com/concert-en-sol-menor-ms
* Vinyas, Marià. Juli Garreta, L'home i l'artista. Sant Feliu de Guíxols 1955.
* Garreta, Juli (rev. Oltra, Manuel; Turrull, Xavier). Concert per a violí i orquestra simfònica. Boileau. Barcelona, 1973.
# Long

«Long» té aquests significats:
* Toponímia:
** Long (Oklahoma), concentració de població designada pel cens a Oklahoma (Estats Units)
** Long (Somme), municipi al departament del Somme (regió dels Alts de França)
** Estret de Long, estret marí de l'Àrtida russa, que separa l'illa de Wrangel de la Sibèria continental
** Fiord De Long, fiord a la costa septentrional de Groenlàndia
** Illa Long (Nunavut), illa a la Badia de Hudson a la regió d'Qikiqtaaluk (Nunavut, Canadà)
** Illes De Long, arxipèlag sovint inclòs com a part de les illes de Nova Sibèria
** Muntanyes De Long, serralada al Borough de North Slope, a l'estat d'Alaska, als Estats Units
** Pic Long, muntanya al massís de Nhèuvièlha, al departament dels Alts Pirineus
* Biografies:
** Allie Long, jugadora de futbol que juga com a centrecampista
** Colin Long (Melbourne, 1918 − 2009), tenista australià, destacat en l'especialitat de dobles
** Crawford Long o Crawford Williamson Long (Danielsville, 1815 - Athens, 1878), metge i farmacèutic nord-americà
** Georgina Long (Sydney, 1970), oncòloga australiana, investigadora d'assaigs clínics i translacionals
** Gia Long (Huế, 1762 - 1820), fundador i primer emperador de la Dinastia Nguyền
** Gongsun Long (~ 320 aC -~250 aC) , filòsof xinès del nord pertanyent a l'escola dels noms
** Huey Long o Huey Pierce Long, Jr. (1893- Baton Rouge, Estats Units, 1935), governador de Louisiana (1928 -32) i senador per Lousiana (32 -35)
** Jin Long (1983), ciclista xinès professional de 2006 a 2011
** Kevin Long o Kevin Finbarr Long (1990), futbolista professional irlandés que juga de defensa central o lateral pel Burnley FC anglés
** Luz Long o Carl Ludwig Long (Leipzig, Imperi Alemany, 1913 - San Pietro Clarenza, Regne d'Itàlia, 1943), atleta olímpic alemany
** Ma Long (1988), jugador de tennis de taula xinès
** Marguerite Long o Marguerite Marie Charlotte Long (Nimes, 1874 - París, 1966), pianista i professora francesa
** Maxey Long o Maxwell Warburn Long (Waverley, Massachusetts, 1878 – Nova York, 1959), atleta estatunidenc
** Naomi Long o Naomi Rachel Long (Belfast, 1971), enginyera i política nord-irlandesa que va exercir com a ministra de Justícia d'Irlanda del Nord
** Richard Long (Bristol, 1945), escultor, fotògraf i pintor anglès
** Robert Long (Utrecht, 1943 – Anvers, 2006), cantautor, còmic i presentador televisiu neerlandès
** Roger Long (1680 - 1770), astrònom anglès i mestre del Pembroke College de Cambridge entre 1733 i 1770
** Shane Long o Shane Patrick Long (1987), futbolista professional irlandès que juga pel Southampton FC i per la selecció d'Irlanda
** Shelley Long o Shelley Lee Long (Fort Wayne, Indiana, 1949), actriu estatunidenca coneguda pel seu paper a la sèrie televisiva Cheers
** Stephen Harriman Long (Hopkinton, Nou Hampshire, 1784 - Alton, Illinois, 1864), enginyer i explorador militar
** Sun Long, pintor xinès que va viure sota la dinastia Ming
** Tan Long (1988, Dalian, Liaoning, Xina), futbolista xinès que juga com a davanter
** Zheng Long (1988, Qingdao, Shandong), futbolista xinès
* Miscel·lània:
** Long, tipus de gelosia (estructura)
** .22 Long, cartutx de percussió anular de calibre 22
# Casa Julià

Casa Julià és un establiment emblemàtic situat al número 23 A del carrer del Sindicat, de Palma, Mallorca. Carrer que antigament rebia el nom de sa Capelleria, perquè hi havia moltes botigues de capells. Al 1898, Francesc Juliá hi va obrir una fàbrica de capells i una capelleria amb el nom de Casa Julià.
Des del 2014 el negoci és regentat per Silvia i Daniel Estela, quarta generació. Segons Silvia, el seu besavi guanya la medalla de plata de Cort per la fabricació de capells a les fires i festes de Palma, l’any 1903, a l'Exposició Balear.
Al 1936, amb l’esclat de la Guerra Civil espanyola, la fàbrica, situada al primer pis de la botiga, va haver de tancar per manca de matèria primera. Quan la postguerra se suavitzar, Francesc Julià va imporat la producció de capells de fàbriques espanyoles, ja no va tornar a obrir la seva. Ara, el 90% dels capells que ven són de fabricació espanyola. I l’any 1992, van recuperar el disseny i la fabricació de capells mallorquins gràcies a esbossos antics.
Actualment, l'empresa es dedica principalment a la venda de capells i gorres. A més, ofereix una varietat de complements com ara guants, paraigües, bastons i bufandes. Han aconseguit fusionar el disseny tradicional de la família amb les tendències actuals de moda i ofereixen productes d'alta qualitat que destaquen pel fet diferenciador en el mercat.
El 24 de juliol de 2024 (resolució núm. 7460, Ajuntament de Palma) el manté com a Comerç Emblemàtic (categoria 1A) en l'aprovació del Catàleg d'establiments emblemàtics de 2024.

## Galeria d'imatges

* Aparador de Casa Julià
* Aparador de Casa Julià

## Referències

* 1 2 Mateos, Alicia. «Sombrerería Casa Juliá: «Tener un negocio es preocuparse por todo, pero asumes el riesgo»» (en castellà), 15-08-2018. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «Sombrerería Casa Juliá – Emblemàtics Balears». [Consulta: 7 febrer 2025].
* ↑ «Decret i annex del Catàleg d’establiments emblemàtics de Palma 2024 – PalmaActiva», 18-12-2024. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «Un total de 75 establecimientos de Palma se adhieren al proyecto Emblemáticos Balears del Govern que protege la actividad comercial tradicional» (en castellà). [Consulta: 11 febrer 2025].
# Giuseppe Cainero

Giuseppe Cainero (Nimis, 31 de juliol de 1932 - Venaria Reale, 21 de maig de 2020) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1956 i 1961. Gregari de Fausto Coppi i Nino Defilippis, en el seu palmarès destaca la victòria al Campionat de Zúric de 1958.
Una vegada retirat es va incorporar a la Policia Municipal de Venaria Reale.

## Palmarès

* 1956
** 2n a la Milà-Vignola
** 2n al Campionat de Zúric
** 3r al Giro del Ticino
* 1958
** 1r del Campionat de Zúric

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1956. 37è de la classificació general

## Referències

* 1 2 3 «ADDIO A GIUSEPPE CAINERO, FU GREGARIO DI COPPI E DEFILIPPIS» (en italià). [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ «CAINERO Giuseppe». [Consulta: 5 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Giuseppe Cainero
# Eleccions al Parlament Europeu de 2014 (Grècia)

Les Eleccions al Parlament Europeu de 2014 es van celebrar a Grècia el 25 de maig de 2014 per escollir els 21 membres grecs del Parlament Europeu. El nombre d'escons assignats a Grècia va disminuir de 22 a 21, com a conseqüència de la redistribució d'escons al 2013.
Les eleccions van marcar una fita important, ja que el partit d'esquerres SYRIZA va emergir com el partit més gran per primera vegada, aconseguint el 26,6% dels vots. Si bé el partit conservador Nova Democràcia va continuar sent el segon partit més gran amb el 22,7% dels vots, va experimentar pèrdues substancials en comparació amb les eleccions anteriors. El partit d'extrema dreta Alba Daurada va obtenir importants èxits, convertint-se en el tercer partit i aconseguint el seu millor rendiment electoral fins ara, rebent el 9,4% dels vots. D'altra banda, el partit de centreesquerra PASOK, presentat a través d'una coalició, va patir un fort descens, del 37% el 2009 a només el 8% dels vots. A més dels partits establerts, dues noves entitats polítiques, To Potami i ANEL, van aconseguir aconseguir els vots suficients per aconseguir representació, mentre que la van perdre Laos i els Verds Ecologistes. Mentrestant, el Partit Comunista va mantenir la seva posició estable.

## Resultats

Grup :
| Partit o coalició | # | % | # | +/- | Grup |
| Coalició de l'Esquerra Radical (SYRIZA) | 1.518.608 | 26,57 | 6 / 21 | 5 | GUE/NGL |
| Nova Democràcia (ND) | 1.298.713 | 22,72 | 5 / 21 | 3 | PPE |
| Alba Daurada | 536.910 | 9,39 | 3 / 21 | 3 | NI |
| Olivera - Alineació Democràtica | 458.403 | 8,02 | 2 / 21 | 6 | S&D |
| To Potami | 377.438 | 6,60 | 2 / 21 | Nou | S&D |
| Partit Comunista de Grècia (KKE) | 349.255 | 6,11 | 2 / 21 | = | NI |
| Grecs independents (ANEL) | 197.701 | 3,46 | 1 / 21 | Nou | CRE |
| Reagrupament Popular Ortodox (Laos) | 154.027 | 2,69 | 0 / 21 | 1 | |
| Ciutadans europeus grecs | 82.350 | 1,44 | 0 | Nou | |
| Esquerra Democràtica (DIMAR) | 68.873 | 1,20 | 0 | Nou | |
| Unió per la Pàtria i el Poble | 59.341 | 1,04 | 0 | Nou | |
| Partit dels Caçadors Grecs | 57.014 | 1,00 | 0 | = | |
| Ponts (Drassi - Recrear Grècia) | 51.749 | 0,91 | 0 | Nou | |
| Verds Ecologistes - Partit Pirata | 51.673 | 0,90 | 0 | 1 | |
| Front Popular Unit | 57.014 | 0,86 | 0 | Nou | |
| Partit de l'Amistat, la Igualtat i la Pau | 42.627 | 0,75 | 0 | Nou | |
| Moviment Panathinaikos | 42.230 | 0,74 | 0 | Nou | |
| Antarsya | 41.307 | 0,72 | 0 | = | |
| Unió de Centristes | 38.879 | 0,65 | 0 | = | |
| Altres | 241.998 | 4,22 | 0 | N/A | |

## Referències

* ↑ «To Greeks, the Parliamentary Vote in Europe Is a Test of Their Own Direction» (en anglès). New York Times.
# El parc d'atraccions

El parc d'atraccions és un conjunt de 6 obres per a piano solista del compositor de La Garriga, Manuel Blancafort i de Rosselló. El 1924, Ricard Viñes l'estrena a París i la suite es dona a conèixer arreu del món. Amb la part titulada L'orgue de cavallets, que necessita tres pentagrames per a ser representada sobre el paper, s'evoca el gir del carroussel. El títol fa referència a l'instrument que, mitjançant una manxa, feia sonar la música mentre l'atracció girava, i té una certa similitud amb la pianola mateixa, ja que en ambdós instruments la participació de l'aire (succionat o emès) hi té un paper fonamental.

## Rotlles de pianola

Els dos rotlles de Manuel Blancafort, L'orgue dels cavallets i Hommage a Chaplin, van arribar a la Biblioteca de Catalunya l'octubre de l'any 2000, juntament amb altres fons del músic donats per la filla del compositor, Camil·la Blancafort. El primer que crida l'atenció en veure’ls és el seu aspecte. L'orgue dels cavallets és dins una capsa amb l'etiqueta de la casa Victoria, però tota la informació està escrita a llapis i a mà. El rotlle té la informació del títol correctament impresa sobre el paper del mateix rotlle, d'un color rosa poc freqüent en aquests materials.

## Consell a Frederic Longàs

Gran part de la formació musical de Blancafort era autodidacta i com a fet sorprenent i remarcable en el món de la música, val a dir que sentia la necessitat de demanar consell a terceres persones millor formades al seu entendre, i podem constatar en una carta escrita per ell mateix el 9 de desembre de 1925, com li demana consell a en Frederic Longàs perquè revisi les obres que conformen El parc d'atraccions, ja que ell no és pianista i vol comprovar si hi ha dificultats tècniques en les seves partitures, ja que pretén que aquestes obres siguin assequibles per a aquells que encara no tinguin el nivell de concertistes:
«[...] Como recordarás que no soy pianista y que aun cuando conozco bien el mecanismo y las posibilidades del teclado no me es posible ejecutar correctamente mis propias composiciones [...] Te pido queque una vez leídas esas impresiones me digas si hay en ellas algun punto de composición poco pianística p de ejecución difícil o dificultosa [...] Si tú eres tan amable de atenderme aún me quedan unos pocos días antes de que la casa Sénart dé los manuscritos al grabador para modificar lo que pueda parecer necesario.»

## Bibliografia

* Aviñoa, Xosé. Manuel Blancafort. Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya i Edicions Proa, S.A., Febrer 1997. ISBN 84-393-4223-3.

## Referències

* ↑ «Biblioteca de Catalunya». BC, 26-10-2012. [Consulta: 14 maig 2016].
* ↑ Aviñoa, Xosé. Manuel Blancafort (en català), p. 19 [Consulta: 15 maig 2016].
# Mates

«Mates» té aquests significats:
* Mates plural de mata
* Mates abreviatura de matemàtiques
* Toponímia:
** Can Mates, pàgina de desambiguació
** Casa Mates, obra al centre històric de Roses (Alt Empordà)
** Mas de les Mates, mas al municipi de Massoteres a la comarca de la Segarra
** El Mas de les Mates, municipi de l'Aragó, a la comarca del Baix Aragó
** El Mas Mates, entitat de població al municipi de Roses (l'Alt Empordà)
** Font de Mates, font al terme municipal de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà
** Son Mates de Coanegra, antiga possessió i molí fariner de Santa Maria del Camí, a la vall de Coanegra
** Turó de les Mates, muntanya al municipi de Sant Sadurní d'Anoia, a la comarca de l'Alt Penedès
** Turó d'en Mates, muntanya entre el Maresme i el Vallès Oriental
* Biografies:
** Bartomeu Mates (Barcelona, ? - 1463), gramàtic i mestre català
** Joan Mates, pintor gòtic català documentat entre 1390 - 1431 d'estil gòtic internacional
** Pere Mates (~ 1500 - 1558), pintor renaixentista català, actiu a Girona, Besalú i la Garrotxa, deixeble de Joan de Borgunya
Viccionari
# Casa Marià Farriols

La Casa Marià Farriols és un edifici situat als carrer de Vergós i la Via Augusta de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Va ser projectada el 1914, però no es va començar a construir fins al 1918, com a torre d'estiueig a la urbanització que es va formar al voltant del baixador de les Tres Torres del Ferrocarril de Sarrià a Barcelona (actualment FGC). Valentí Pons Toujouse l'atribueix a l'arquitecte Alfred Paluzie. Ha estat restaurada i actualment té la funció d'un bar-restaurant.

## Descripció

D'estil modernista, té planta baixa i dos pisos, manté bastants elements originals, tot i que molt transformat interiorment per a la conversió en el bar Dos Torres. També destaca el mur de tancament i el templet situat a la cantonada.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Mariano Farriols». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 145. ISBN 978-84-09-55644-1.
* ↑ «Casa Mariano Ferriols». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Casa Mariano Ferriols». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.