OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Semifred

Semifred (de l'italià Semifreddo) són un tipus de postres semigelades típiques de la cuina italiana. Els seus ingredients principals són rovell d'ou, sucre i nata. Té la textura de la mousse congelada. Va ser creat al voltant del segle xix, però no va guanyar popularitat fins a principis del segle xx.
En el parfait es substitueix la merenga italiana per la pâte à bombe.
El biscotto ghiacciato conté merenga, nata semi-muntada i puré de fruites.

## Vegeu també

* Gelat
* Parfait

## Referències

* ↑ June 22, Abigail Rose. «Semifreddo Is the Easy Answer to Making Homemade Ice Cream Without a Machine» (en anglès). Allrecipes. [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ nonnabox, Author. «How to Make Italian Lemon Semifreddo Recipe» (en anglès). Authentic Italian Recipes from Nonna Box, 11-12-2019. [Consulta: 13 juliol 2020].
* ↑ «Parfait, semifreddi e mousse: scopriamo insieme questi dolci» (en italià). Primo Chef, 06-08-2019. [Consulta: 14 juny 2022].
* ↑ Preti, G. Il gelato artigianale italiano: 214 ricette (en italià). HOEPLI EDITORE, 1985. ISBN 978-88-203-1338-8.
# Poliol

El poliol, poliol d'aigua, o poniol (Mentha pulegium), és una de les mentes no híbrides més conegudes. El nom específic pulegium prové del llatí pulex ('puça') i fa referència al fet que abans es cremaven restes de poliol en les cases per mantenir allunyats aquests insectes. La seva distribució abasta tota la península Ibèrica estenent-se pel Mediterrani (incloent-hi Mallorca i Menorca) i Àsia occidental. És freqüent en llocs humits de muntanya i a prop dels rius. Es consumeix habitualment en infusió de les seves fulles.

## Característiques generals

Es tracta d'una herba perenne d'uns 45 cm d'alçada, monoica, d'arrel rizomatosa (forma estolons) i tija quadrangular. Les fulles tenen un verd intens (per l'alta concentració de clorofil·la); són oposades, lanceolades i dentades pel marge. No tenen estípules i trobem bràctees en les inflorescències. Les flors són rosades, petites, zigomorfes i bilabiades (dos llavis: un de superior i un d'inferior). La corol·la consta de cinc pètals soldats i el calze de cinc sèpals també soldats. L'androceu té quatre estams en el llavi superior. El gineceu és bicarpel·lar i amb ovari súper, que quan madura donarà el fruit corresponent: núcula ('petita nou') o tetranúcula. El conjunt de flors forma una inflorescència globosa en verticils (per pisos). El període de floració és juny-octubre.

## Accions farmacològiques

La droga és la fulla (tot i que pot utilitzar-se tota la planta) que en la seva major part conté pulegona, mentol i altres substàncies terpèniques com la mentona, isomentona… (en menys proporció). El conjunt dona un efecte carminatiu (facilita l'expulsió de gasos intestinals) i digestiu a més d'emenagoga (regula la menstruació). En afeccions bronquials lleus també té una certa acció com expectorant i antitussigen (per via tòpica). S'utilitza en infusió dita aigua de poliol com a relaxant i es diu que afavoreix l'expulsió de la placenta després del part. En alimentació s'utilitza per la seva propietat aromàtica, que fa que en la indústria també s'utilitzi per evitar l'halitosi i en dentifricis com a refrescant.
No és aconsellable per a gent que pateix afeccions del fetge, ja que la pulegona -que n'és el principi actiu en més concentració- té un efecte altament hepatotòxic. Se n'extreu també un oli essencial que és el que presenta aquesta toxicitat per al fetge i els pulmons, a més de ser abortiu en animals.
# Douban

Douban (xinès simplificat: 豆瓣, pinyin: Dòubàn) és un lloc web de servei de xarxa social d'origen xinés que permet als usuaris registrats, registrar informació i crear contingut relacionat amb pel·lícules, llibres, música, esdeveniments i activitats en ciutats xineses. Va ser llançat el 6 de març de 2005, i és un dels llocs web 2.0 més influents de la Xina. Douban també és propietari d'una estació de radio per internet, la qual va ser No.1 en el rànquing de l'App Store de IOS en 2012. Douban estava anteriorment obert a usuaris registrats i no registrats. Per als usuaris registrats, el lloc els recomana llibres, pel·lícules i música potencialment interessants, a més de servir com un lloc web de xarxes socials com WeChat, Weibo i un administrador de registres; per als usuaris no registrats, el lloc és un lloc per a trobar qualificacions i ressenyes de mitjans.
Douban tenia uns 200 milions d'usuaris registrats en 2013.
El contingut del web està disponible en xinés. Cobreix obres i mitjans en xinés i en llengües estrangeres. Alguns autors i crítics xinesos registren les seues pàgines personals oficials en el lloc.

## Nom

El lloc porta el nom per un Hutong en el districte de Chaoyang, Beijing, on vivia el fundador en el moment en què va crear el lloc web.

## Fundador

Douban va ser fundat per Yang Bo, qui s'havia graduat en física en la Universitat de Tsinghua abans d'assistir a la Universitat de Califòrnia en San Diego com a estudiant de doctorat. Després de rebre el seu doctorat en física computacional, va treballar com a científic investigador en IBM. Més tard, va tornar a la Xina, convertint-se en el CTO d'una empresa de programari fundada per un dels seus amics. En 2005, Yang va començar a crear un lloc web 2.0 per a viatjar anomenat Lüzong, inicialment un projecte d'una sola persona en un Starbucks a Beijing. No obstant això, en un parell de mesos, el lloc es va transformar en el que ara es coneix com Douban.com.

## Referències

* 1 2 3 «How Douban went from China’s IMDB to its ‘spiritual corner’». South China Morning Post, 15-10-2019. [Consulta: 7 novembre 2024].
* ↑ «豆瓣宣布月覆盖用户数达2亿 同比增长一倍». TechWeb, 13-11-2013. Arxivat de l'original el 15 de diciembre de 2014. [Consulta: 30 enero 2019].
* ↑ «豆瓣杨勃：为梦想而一直努力». Arxivat de l'original el 30 de enero de 2019. [Consulta: 28 abril 2017].
* ↑ «douban profile». crunchbase. [Consulta: 11 diciembre 2011].
# Sakia-el-Hamra

Sakia-el-Hamra, o també Saguia el Hamra (en àrab ساقية الحمراء, Sāqiya al-Ḥamrāʾ), és una regió que forma la part nord del Sàhara Occidental. La principal ciutat és Al-Aaiun. La regió forma un rectangle només esguerrat per la zona de la costa, on es troben dipòsits de fosfats.
Fou incorporada a la colònia espanyola de Río de Oro el 3 d'octubre de 1904, a la qual va pertànyer fins al 1958 (del 1946 al 1958 Río de Oro va formar el territori de l'Àfrica Occidental Espanyola junt amb Ifni i dependent de l'alt comissionat al Marroc del 1946 al 1956). Després, el 12 de gener de 1958, va esdevenir part de la província del Sàhara Espanyol, que fou entregada al Marroc i Mauritània el 1976. Saguiet El-Hamra va quedar dins la zona marroquina. Actualment, tres quartes parts estan ocupades i administrades pel Marroc i la resta per la RASD.
Limita al sud amb la regió de Río de Oro; al nord amb el Marroc; a l'est amb Algèria i Mauritània; i a l'oest amb l'oceà Atlàntic.

## Vegeu també

* Beni Abbes.
# Analogia in malam partem

En dret penal, l'analogia in malam partem és l'aplicació d'una norma a supòsits no regulats expressament en la seva lletra però que són similars als previstos per ella, perjudicant al reu.
Segons el principi de legalitat dels articles 4.1 i 4.2 del Codi Penal espanyol, l'analogia in malam partem no es pot aplicar en Dret penal per estar prohibit. El Tribunal Constitucional ho ratifica a la STC 133/1987.
Excepció: L'analogia in bonam partem sí que és admissible. Aquesta analogia és la que beneficia al reu; per exemple quan a través d'aquesta se li pot reduir la pena.

## Referències

* 1 2 Blanco, Luis Ortiz. Derecho de la competencia europeo y español: curso de iniciación (en castellà). Librería-Editorial Dykinson, 2002, p. 160. ISBN 978-84-8155-870-8.
* ↑ Quintero, Hernando A. Hernández; Peña, Gentil Eduardo Gómez; Ojeda, María Cristina Solano de; Estrada, Olga Lucía Troncoso; Hernández, Carlos F. Forero. Lecciones de introducción al Derecho Tercera edición (en castellà). Ediciones Unibagué, 2023-03-14, p. 241. ISBN 978-958-754-406-0.
* ↑ Marín, Victor Mosquera. Derecho penal internacional como sistema de protección de los derechos humanos (en castellà). Temis, 2014-11-25, p. 71. ISBN 978-958-35-1511-8.
# Jaume Cabruja

Jaume Cabruja (Reus, 1752 - Barcelona, 25 de novembre de 1831), va ser un missioner paül.
Va fer els vots el 1770, any en què va ser sagristà de la Prioral de Sant Pere de Reus. Va ser destinat a Barbastre i després a Mallorca, on va ser superior del convent (1795-1799). El 1799 va viatjar a Reus, on volia reclamar una herència. Va haver de pledejar i no va tornar a la congregació. Els superiors, després d'un advertiment, el van expulsar. Aconseguí una plaça a l'església de sant Pere de Reus i després va ser capellà de les monges Jerònimes a Barcelona.
Va publicar unes Vindicias apologéticas compuestas por el Rdo, Jaime Cabruja, Presbítero de Reus, infamemente condenado reo y despojado injustamente de sus bienes por dos abogados. Tarragona: Por Miguel y Joaquín Puigrubí, 1810, reivindicant la seva herència i el més polèmic Antidoto verdadero contra la doctrina de tres proposiciones que se leen en un dictamen dado por el Dr. D. Antonio José Ruiz de Padron, ministro calificado del Santo Oficio, abad de Villamartín, sobre el Tribunal de la Inquisición. Reus: en la oficina de Rubió, 1813, on carregava contra la dissolució de la Inquisició que proposava la Constitució de Cadis.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 160.
* ↑ Morell, Josep. El municipi reusenc en el set-cents. Reus: Centre de Lectura, 1991, p. 193. ISBN 8487873022.

## Enllaços externs

* Somos Vicencianos. Jaime Cabruja (castellà)
# Bulbul d'orelles brunes

El bulbul d'orelles brunes (Hypsipetes amaurotis) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba a les Filipines, Xina, Taiwan, Japó, la península de Korea i l'Extrem Orient Rus. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, les terres llaurades, els jardins rurals i les àrees urbanes. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul d'orelles brunes». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 618. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Brown-eared Bulbul. Hypsipetes amaurotis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Vides paral·leles

Les Vides paral·leles (en grec Βίοι Παράλληλοι, Bioi parallēlloi) són una col·lecció de biografies de personatges il·lustres de l'antiguitat clàssica, obra de l'historiador i assagista grec Plutarc de Queronea. Les biografies estan ordenades per grups de dos personatges, un de grec i un de romà. Després de cada parella l'autor en fa una comparació. S'han conservat íntegres, tot i que amb algunes llacunes, vint-i-dues de les vint-i-tres parelles originals (s'ha perdut la formada per les biografies d'Epaminondes i Escipió l'Africà) i algunes comparacions. Encara que no estaven emparellades, s'hi solen incloure quatre biografies més del mateix autor, dels emperadors romans Galba i Otó, del tirà Àrat de Sició i del rei persa Artaxerxes II.
La intenció de Plutarc no era escriure història, sinó proporcionar models de comportament, positius o negatius, perquè els lectors els seguissin o els evitessin. Per això, dona molta importància a aspectes de les vides dels personatges com els orígens, l'educació, l'actuació política, els períodes d'esplendor i els de decadència; també sol interessar-se a explicar anècdotes en què queda palès el caràcter de cadascú. L'obra està així plena de detalls, no sols sobre les vides dels biografiats, sinó també de l'època en què van viure, però incorre sovint en errors de datació i de documentació, especialment quan tracta aspectes de la República Romana.
L'obra ha tingut una pervivència notable al llarg de la història i ha servit de font d'informació per a historiadors i escriptors d'èpoques diferents: Shakespeare la va utilitzar com a font per alguns dels seus drames històrics, com Juli Cèsar, Coriolà o Antoni i Cleopatra.

## Biografies

* Epaminondes i Escipió l'Africà (perdudes)
* Teseu i Ròmul
* Licurg i Numa Pompili
* Soló i Publícola
* Temístocles i Marc Furi Camil
* Pèricles i Fabi Màxim
* Alcibíades i Coriolà
* Timoleont i Emili Paule
* Pelòpides i Marc Claudi Marcel III
* Aristides i Cató el Censor
* Filopemen i Flaminí
* Pirros i Marius
* Lisandre i Sul·la
* Cimó II i Lucul·le
* Nícies i Cras el Triumvir
* Eumenes i Quint Sertori
* Agesilau i Pompeu
* Alexandre el Gran i Juli Cèsar
* Foció i Cató d'Útica
* Agis i Cleòmenes III i Tiberi Grac i Gai Grac
* Demòstenes i Ciceró
* Demetri i Marc Antoni
* Dió i Brutus
A més: les vides d'Àrat, Artaxerxes, Galba i Otó

## Traducció al català

L'obra sencera va ser publicada en la traducció de Carles Riba dins la Col·lecció Bernat Metge entre els anys 1926 i 1946. Hi ha, de recent publicació, la traducció d'Antònia Soler de les vides d'Alexandre i Cèsar i de Demetri i Antoni, per Documenta Balear.

## Referències

* ↑ Mestre, Francesca. «Les vides Paral·leles per Carles Riba». Annals de l’Institut d’Estudis Gironins, [en línia], 1990, Vol. 31, p. 215-22, [Consulta: 1-01-2022].
* ↑ «La manacorina Antonia Soler presentó ayer en S’Agrícola su último libro». Digital Manacor, 16-09-2021.
# Fag T4

El fag T4 és un bacteriòfag T que infecta el bacteri Escherichia coli. La lletra «T» en la seva denominació fa referència a la cua (tail en anglès). És un virus dels anomenats «virulents» perquè lisen o maten la cèl·lula en què penetren per replicar-se.
Es un virus d'ADN de doble cadena de la família Myoviridae. Està molt relacionat amb els fags T2 i T6, no tant ben estudiats com el T4. És un virus d'estructura complexa, amb un «cap» en forma d'icosaedre allargat unit a una «cua» mitjançant un «coll» amb «collar»; la cua està formada per un tub helicoidal i acaba en la placa basal, amb unes fibres basals llargues.
La seqüència completa del genoma del fag T4 conté 168.903 parells de bases i codifica uns 300 productes gènics, dels quals, 250 són proteïnes. Aquests virus virulents es troben entre els virus més grans i complexos coneguts i un dels organismes model millor estudiats. Han tingut un paper clau en el desenvolupament de la virologia i la biologia molecular.
El seu cicle vital (des que entra al bacteri fins a la seva destrucció) dura vora de 30 minuts (a 37 °C) i consta de:
* Adsorció i penetració (s'inicia immediatament).
* Segrest de l'expressió gènica de l'hoste (s'inicia immediatament).
* Síntesi d'enzims (s'inicia al cap de 5 minuts).
* Replicació d'ADN (s'inicia al cap de 10 minuts).
* Formació de virus (s'inicia al cap de 12 minuts).
El fag T4 té algunes característiques úniques com:
* Introns a l'estil eucariota.
* Alta velocitat de còpia d'ADN amb només 1 error cada 300 còpies.
* Mecanismes especials de reparació.

## Referències

* 1 2 Madigan, 2009, p. 290.
* ↑ Madigan, 2009, p. 279, 290.
* ↑ «Bacteriophage T4 genome». Microbiology and Molecular Biology Reviews : MMBR, 67, 1, 3-2003, pàg. 86–156, table of contents. DOI: 10.1128/mmbr.67.1.86-156.2003. PMC: 150520. PMID: 12626685.
* ↑ Norkin, Leonard C.. Virology, Molecular Biology and Pathogenesis. Washington: American Society for Microbiology, 2010, p. 725. ISBN 978-1-55581-453-3.

## Bibliografia

* Madigan, Michael T. et al. Brock Biología de los Microorganismos (en castellà). (12a edició). Madrid: Pearson Educación, 2009. ISBN 978-84-7829-097-0.
# Charlie Chaplin. El geni de la llibertat

Charlie Chaplin. El geni de la llibertat (títol original en francès, Charlie Chaplin, le génie de la liberté) és un telefilm documental francès de 2020 escrit per François Aymé i Yves Jeuland i dirigit per Yves Jeuland. S'ha subtitulat al català.
Aquesta pel·lícula, que recorre la vida i la carrera del cineasta Charlie Chaplin, es va emetre per primera vegada el 6 de gener de 2021 a France 3.

## Premis i nominacions

* 2020: selecció oficial al Festival de Canes a la secció Cannes Classics.
* 2022: nominació als Premis Emmy Internacional en la categoria de millor programa artístic.

## Referències

* ↑ «« Charlie Chaplin » de François Aymé et Yves Jeuland : le rire et la gravité» (en francès). La Croix, 06-01-2021. ISSN: 0242-6056.
* ↑ «Charlie Chaplin, le génie de la liberté - CaixaForum+». Arxivat de l'original el 2024-12-14. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «« Charlie Chaplin, le génie de la liberté » : Charlot, ce visionnaire des temps modernes» (en francès). Le Monde.fr, 06-01-2021 [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ «“Charlie Chaplin, le génie de la liberté” : un doc brillant sur les sources d’inspiration du cinéaste» (en francès). telerama.fr, 06-01-2021. [Consulta: 7 febrer 2024]..
* ↑ «The FOCAL International Awards 2022 Shortlisted Nominees» (en anglès britànic). Focal International. [Consulta: 7 febrer 2024]..
# Anatoli Bulakov

Anatoli Bulakov (Moscou, 3 de febrer de 1930 - Moscou, 1994) va ser un boxejador rus que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on va guanyar la medalla de bronze en la categoria del pes mosca del programa de boxa. En semifinals va perdre contra l'alemany Edgar Basel. En el seu palmarès també destaquen sis campionats nacionals, una medalla de bronze al Campionat d'Europa de 1953 i una d'or a les Universíades d'estiu de 1959.
Durant la seva carrera esportiva va disputar 130 combats, dels quals en guanyà 126. Una vegada retirat exercí d'entrenador.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Anatoly Bulakov». [Consulta: 29 juliol 2023].
* ↑ «Булаков Анатолий Николаевич | Спорт-страна.ру» (en rus), 02-08-2015. [Consulta: 29 juliol 2023].
* ↑ «БОКС: Энциклопедия бокса». [Consulta: 29 juliol 2023].
# Written on Skin

Written on Skin (Escrit sobre pell, en referència al material amb què s'elaboraven els pergamins medievals) és una òpera del compositor britànic George Benjamin amb llibret de Martin Crimp. Es va estrenar al Festival d'Ais de Provença l'any 2012, i l'estrena al Regne Unit va ser a la Royal Opera House de Londres el març de 2013. L'estrena a Barcelona, al Gran Teatre del Liceu, va ser el 16 de març de 2016. Benjamin va dirigir l'orquestra en totes aquestes estrenes.
El llibret està basat en la llegenda del trobador Guillem de Cabestany, història recollida també al Decameró de Giovanni Boccaccio.

## Argument

L'acció té lloc al segle xii, a la Provença. El Protector, un home ric, contracta el Noi perquè elabori un manuscrit il·lustrat amb la història de la seva família. El Noi i l'esposa del Protector, Agnès, se senten atrets l'un per l'altra. El Protector, gelós, assassina el Noi i obliga Agnès a menjar-se el cor del Noi, i com a conseqüència d'un acte tan cruel Agnès se suïcida. Un grup d'Àngels van comentant l'acció al llarg de l'obra des d'una perspectiva moderna.

## Repercussió

L'èxit de l'òpera ha animat la Royal Opera a encarregar una nova òpera a Crimp i a Benjamin, que s'ha d'estrenar el 2018.

## Personatges

| Personatge | Tipus de veu | Repartiment de l'estrena, Aix-en-Provence Juliol de 2012 (Direcció: George Benjamin) |
| Agnès | soprano | Barbara Hannigan |
| Protector | baix-baríton | Christopher Purves |
| Primer àngel/Noi | contratenor | Bejun Mehta |
| Segon àngel/Marie | mezzosoprano | Rebecca Jo Loeb |
| Tercer àngel/John | tenor | Allan Clayton |

## Referències

Notes
* ↑ Royal Opera House website Arxivat 2013-03-12 a Wayback Machine., Written on Skin, consulta 16 març 2013
* 1 2 Written on Skin, crítica d'Andrew Clements a The Guardian, 8 juliol 2012, consulta 16 març 2013
* ↑ Royal Opera House website, "The Royal Opera commissions new work from George Benjamin and Martin Crimp", 14 juny de 2013 (consulta 14 juny 2013).
Altres fonts
* Alex Ross, "Illuminated: George Benjamin's long-awaited masterpiece", The New Yorker, 25 març 2013
* Andrew Powell, "Written on Skin, at Length", Musical America, 24 agost 2013.

## Vegeu també

* Saurimonda de Navata

## Enllaços externs

* George Benjamin sobre la composició de Written on Skin a YouTube
* Assajo de Written on Skin a YouTube
# Eleccions generals groenlandeses de 2018

Les eleccions generals groenlandeses de 2018 es van celebrar el 24 d'abril. Siumut mantindria la primera posició, perdent però 2 escons, i l'Inuit Ataqatigiit en perdria 3. Els obtindrien els Demokraatit, Naleraq, i entrarien per primera vegada els partits Nunatta Qitornai i el Partit de la Cooperació.

## Resultats

Resultats de les eleccions legislatives de Groenlàndia :
| Partit | Partit | Vots | % | Escons | +/- |
| | Siumut | 7,959 | 27.44 | 9 / 31 | 2 |
| | Inuit Ataqatigiit | 7,478 | 25.78 | 8 / 31 | 3 |
| | Demokraatit | 5,712 | 19.69 | 6 / 31 | 2 |
| | Naleraq | 3,931 | 13.55 | 4 / 31 | 1 |
| | Atassut | 1,730 | 5.96 | 2 / 31 | = |
| | Partit de la Cooperació | 1,193 | 4.11 | 1 / 31 | Nou |
| | Nunatta Qitornai | 1,002 | 3.45 | 1 / 31 | Nou |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 29,005 | 99.01 | | |
| Vots invàlids | Vots invàlids | 291 | 0.99 | | |
| Total | Total | 29,296 | 100.00 | 31 | = |
| Inscrits / participació | Inscrits / participació | 40,769 | 71.86 | | |

## Referències

* ↑ «Inatsisartut Vi skal til valg den 24. april» (en danès). [Consulta: 15 gener 2025].
# Voconcis

Els voconcis (llatí Vocontii) van ser un poble gal de la Gàl·lia Narbonesa, entre el Roine i els Alps. Vivien entre l'Isère i la Durença, a les actuals Vaison i Diá i part dels països de Gap i Sisteron, és a dir part del departament del Droma. Hanníbal va passar pel seu territori quan va creuar els Alps.
Plini el vell diu que estaven federats a Roma i també que la seva capital era Vasio i la segona ciutat Lucus Augusti, i en total, segons ell, tenien 19 poblats més. Claudi Ptolemeu esmenta només una ciutat de nom Vasio com a ciutat dels Voconcis. Juli Cèsar diu que tenien per veïns al nord als Al·lòbroges, i Estrabó situa a l'est als cavars (la situació dels quals no està ben determinada). Al nord de Vasio (Civitas Vasiensium o Vasionensium) hi havia la ciutat de Dea (Civitas Deentium) i entre ambdues la de Lucus Augusti.

## Referències

* ↑ Cèsar, Juli. «Llibre I, X.5». A: Guerra de les Gàl·lies (en llatí i català). Traducció: Icart, Joaquim. 3 vol. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974, p. 87. DL B. 48252-1974. ISBN 8472250938.
* ↑ G. Barruol. Les peuples préromains du sud-est de la Gaule, 1er suppl. a Rev. Archéo. de Narbonnaise, Paris, 1969 (reed. 1999)
* 1 2 Smith, William (ed.). «Vocontii». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 17 setembre 2022].
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, II, 58
# Bulbul d'ulleres blanques

El bulbul d'ulleres blanques o bulbul ullblanc (Pycnonotus xanthopygos) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Habita boscos i ciutats del centre i sud de Turquia, Pròxim Orient, Península del Sinaí i Península Aràbiga. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul d'ulleres blanques». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ Fitxa del bulbul ullblanc a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev. 02/02/2013 (anglès)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 621. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-spectacled Bulbul. Pycnonotus xanthopygos» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2019. [Consulta: 2 novembre 2023].