OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sextet de corda núm. 1 (Brahms)

El Sextet de corda núm. 1 en si bemoll major, Op. 18, fou compost l'any 1860 per Johannes Brahms, quan estava al servei de la cort de Detmold. Va ser publicat el 1862 per Fritz Simrock. L'estrena es produí a Hanover amb un sextet dirigit per Joseph Joachim. El mateix any de la seva composició, Brahms va transcriure el segon moviment per a piano sol, i li va dedicar a Clara Schumann.

## Anàlisi musical

El sextet s'interpreta amb dos violins, dos violes, i dos violoncels i té quatre moviments:
* I. Allegro ma non troppo, en compàs 3/4
* II. Andante, ma moderato, en re menor en forma de variació
* III. Scherzo: Allegro molto, en compàs 3/4 i en fa major
* IV. Rondo: Poco Allegretto i grazioso, en compàs 2/4
Les línies melòdiques dels temes principals del primer i el quart moviment són similars. Les quatre primeres notes del tema del violoncel del primer moviment són gairebé idèntiques a les del darrer moviment; i hi ha altres similituds.

## Cronologia del sextet

Hi ha exemples anteriors de sextets en la producció de Luigi Boccherini. No obstant això, entre els escrits per Boccherini i els de Brahms, se'n van escriure (o publicar) molt pocs per a instruments de corda sense piano. Poc després de la publicació dels dos sextets de Brahms, alguns compositors com Antonín Dvořák, Joachim Raff, Piotr Ilitx Txaikovski, Max Reger, Arnold Schönberg, Erich Wolfgang Korngold, i d'altres menys coneguts van escriure sextets de corda.
Algunes excepcions, en la dècada de 1780 (a molt tardar cap el 1776) el sextet d'Ignaz Pleyel, un de Ignacy Feliks Dobrzyński, la seva Op. 39 (de 1849) i el de Ludwig Spohr, Op. 140 de 1850, però poca cosa més.

## Referències

* ↑ L. Auer, My Long Life in Music, Nova York, Stokes, 1923
* ↑ Vegeu les p. 1–44 de la publicació 1968 de Dover Publications reimpresa a partir de la Vienna Gesellschaft der Musikfreunde Edition: Complete chamber music for strings and clarinet quintet (originalment editat per Hans Gál). ISBN 0-486-21914-3
* ↑ OCLC 78958908
* ↑ «Announcement of Recording with Dobrzynski's String Sextet and Elsner's Septet», 01-10-2002. [Consulta: 3 març 2009].
* ↑ «Hofmeisters Monatsberichte», 01-02-1848. [Consulta: 10 agost 2013].
* ↑ «Edition Silvertrust Dobrzynski Page». [Consulta: 17 desembre 2011].
* ↑ Vegeu IMSLP, amb enregistraments.

## Enllaços externs

* Guia de l'audició detallada a partir de l'enregistrament de l'Amadeus Quartet i dos instrumentistes més (Aronowitz i Pleeth).
# Alfred Schild

Alfred Schild (Istanbul, 7 de setembre de 1921 - Downers Grove, 24 de maig de 1977) va ser un físic rellevant estatunidenc, ben conegut per les seves contribucions a l'estudi de la relativitat general en el període de 1960 a1975.
Schild va nàixer a Istanbul. Els seus pares eren jueus austríacs vienesos, però va anar a l'escola primària a Anglaterra. Després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial Schild va ser internat per tenir un pasport alemany. Després més tard li van permetre viatjar al Canadà per continuar els estudis. El 1944 va obtenir el grau de bachelor of arts a la Universitat de Toronto. El 1946 va completar el doctorat sota la direcció de Leopold Infeld. Schild va passar els següents onze anys al Carnegie Institute of Technology, on va ajudar a desenvolupar el primer rellotge atòmic.
El 1957 va anar a la Universitat de Texas d'Austin, on es va destacar com a membre del grup de recerca en la relativitat general en potència. El 1959 va publicar un llibre amb un text influent del qual J. L. Synge era coautor. El 1965, amb Roy Kerr, va desenvolupar la noció important de l'espaitemps de Kerr-Schild. En un seminari de 1970 a la Universitat de Princeton, va introduir una construcció important ara coneguda com l'escala de Schild.
Cap al final de la seua vida, Schild va ser actiu en les protestes contra la guerra del Vietnam.
Els arxius privats de Schild es troben a la Universitat de Texas.

## En la cultura popular

En la novel·la de ciència-ficció Schild's Ladder de Greg Egan s'inspirà en gran manera en els conceptes introduïts o refinats per Schild.

## Referències

* ↑ Who was who in America with world notables. 1981, p. 505.
* ↑ Pedro G. Ferreira «The Perfect Theory: A Century of Geniuses and the Battle over General Relativity» (p. 114)
* ↑ Engelbert L. Schucking «The First Texas Symposium on Relativistic Astrophysics»
* 1 2 Oren, Amanda. «Schild, Alfred (1921–1977)». Handbook of History Texas On-Line. Texas State Historical Association, 30-04-2016. [Consulta: 7 agost 2005].

## Bibliografia

* Debney, G. C.; Kerr, R. P.; Schild, A. «Solutions of the Einstein and Einstein-Maxwell Equations» (en anglès). Journal of Mathematical Physics, 10, 10, 01-10-1969, pàg. 1842–1854. DOI: 10.1063/1.1664769. ISSN: 0022-2488.
* Kerr, R.P.; Schild, A. «Some algebraically degenerate solutions of Einstein's gravitational field equations». Proc. Symp. Appl. Math., 17, 1965, pàg. 199.
* =Synge, J.L.; Schild, A. Tensor Calculus. Toronto: University of Toronto, 1959. OCLC 6-007241. ISBN 0-8020-1031-8.
# Ali Haydar Kaytan

Ali Haydar Kaytan (Hengirvan, 26 de març de 1952 - setembre 2019), amb el nom en clau Fuat, va ser un dels membres fundadors del grup separatista Partit dels Treballadors del Kurdistan.

## Funcions

Procedia d'una família kurda que es va haver d'exiliar. Va ser un dels primers membres d'un grup juntament amb Abdullah Öcalan , Haki Karer , Mazlum Doğan i Cemîl Bayik que van celebrar reunions ideològiques regulars a partir de 1973 i que més tard es coneixeran com els "Revolucionaris del Kurdistan". El desembre de 1974 va ser detingut aviat juntament amb Öcalan i Kalkan, abans que es clausurés el grup ADYÖD. Va ser un dels cofundadors del Partit dels Treballadors del Kurdistan que es va establir el novembre de 1978. En el segon congrés del partit, que va tenir lloc al Líban, el partit el va enviar a Europa per tal de recaptar suport. El 22 de juliol de 1984, va participar en una reunió decisiva en un campament del partit a la vall de Lolan a l'Iraq on la decisió va ser començar amb la insurrecció. Cemil Bayik and Duran Kalkan also took part in the meeting. Va retornar a Alemanya, on va ser detingut el 1988. Fou jutjat a Düsseldorf. El 1994 va ser alliberat i tornà a la direcció del PKK: (llavors anomenada "Presidencial"). El 1996 Öcalan endegà de nou un procés contra ell. Després d'efectuar una autocrítica, va treballar com a representant de l'organització a Europa. El càrrec de Kaytan encara es mantenia quan Öcalan fou capturat.
Actualment viu a les Muntanyes Kandil i pertany a l'anomenat Consell Excecutiu del Koma Komalên Kurdistan, una mena d'organització mare del PKK, que ha de formar el nucli d'una nova societat.

## Referències

* ↑ Törne, Annika. Dersim – Geographie der Erinnerungen: Eine Untersuchung von Narrativen über Verfolgung und Gewalt (en alemany). Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 5 November 2019, p. 127. ISBN 978-3-11-062771-8.
* ↑ Cigerli, Sabri; Saout, Didier Le (2005), pp.68–69
* ↑ Cetin, Umit; Jenkins, Celia; Aydin, Suavi. Kurdish Studies, Special Issue: Alevi Kurds: History, Politics and Identity (en anglès). 8. Transnational Press London, May 2020, p. 83. ISBN 978-1-912997-48-0.
* 1 2 Jongerden, Joost; Akkaya, Ahmet Hamdi «The Kurdistan Workers Party and a New Left in Turkey: Analysis of the revolutionary movement in Turkey through the PKK's memorial text on Haki Karer» (en anglès). European Journal of Turkish Studies. Social Sciences on Contemporary Turkey, 14, 01-06-2012. DOI: 10.4000/ejts.4613. ISSN: 1773-0546.
* ↑ Cigerli, Sabri; Saout, Didier Le. Ocalan et le PKK: Les mutations de la question kurde en Turquie et au moyen-orient (en francès). Maisonneuve et Larose, 2005, p. 47–48. ISBN 978-2-7068-1885-1.
* 1 2 Cigerli, Sabri; Saout, Didier Le (2005), pp.72–73
* ↑ «Ali Haydar im Hungerstreik». docplayer. Politische Berichte, 01-06-1989.
# Aliança Poble Unit

L'Aliança Poble Unit (en portuguès Aliança Povo Unit, APU) va ser una coalició entre el Partit Comunista Portuguès (PCP) el Moviment Democràtic Portuguès (MDP) i posteriorment el Partit Ecologista-Els Verds (PEV) entre 1979 i 1987.
Va ser formada per primera vegada el 1979 per concórrer a les eleccions legislatives. El 1976, el PCP i el MDP ja s'havien presentat en coalició a les municipals com a Front Electoral Poble Unit (FEPU). La coalició es va trencar definitivament el 1987, després d'escindir-se en dos sectors el MDP. Aquest any el PCP, el Partit Ecologista-Els Verds (PEV) i Intervenció Democràtica (ID) van formar la nova Coalició Democràtica Unitària (CDU), encara existent.

## Partits constituents

| Partits / Moviments | Líder | Ideologia | Posició |
| Partit Comunista Portuguès | Álvaro Cunhal | Comunisme | Esquerra a extrema-esquerra |
| Moviment Democràtic Portuguès | Manuel Tengarrinha | Socialisme | Esquerra |
| Partit Ecologista-Els Verds | António Gonzalez | Ecosocialisme | Esquerra |

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Diputats | +/- | Candidat | Notes |
| 1979 | 1.129.322 | 18,80 (3r) | 47 / 250 | 7 | Álvaro Cunhal | 44 escons del PCP i 3 del MDP |
| 1980 | 1.009.505 | 16,75 (3r) | 41 / 250 | 6 | Álvaro Cunhal | 39 escons del PCP i 2 del MDP |
| 1983 | 1.031.609 | 18,07 (3r) | 44 / 250 | 3 | Álvaro Cunhal | 41 escons del PCP i 3 del MDP |
| 1985 | 898.281 | 15,49 (4t) | 38 / 250 | 6 | Álvaro Cunhal | 35 escons del PCP i 3 del MDP |

## Referències

* ↑ «Quadro II - Partidos Políticos Portugueses, por ano de inscrição e Nº de eleições a que concorreu para a Assembleia da República | Comissão Nacional de Eleições». [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ «Aliança Povo Unido | Comissão Nacional de Eleições». [Consulta: 17 febrer 2024].
# Aliança de Hannover

L'Aliança de Hannover va ser un acord militar defensiu signat el 3 de setembre de 1725 entre Gran Bretanya, França i Prússia, a la qual posteriorment es van adherir les Províncies Unides dels Països Baixos (1726), Suècia i Dinamarca (1727).
L'aliança es va formar en resposta al tractat de Viena del 30 d'abril de 1725, en el qual Espanya i el Sacre Imperi Romanogermànic van pactar la seva col·laboració per a restituir a Espanya les places de Gibraltar i Maó que després de la pau d'Utrecht havien restat en poder britànic.

## El tractat

En la signatura de l'acord, ocorreguda a Hannover el 3 de setembre de 1725, van estar presents Charles Townshend, secretari d'estat de Jordi I de Gran Bretanya, François-Marie de Broglie, militar i ambaixador de Lluis XV de França a Gran Bretanya, i John Christopher de Wallendrodt, ministre d'estat de Frederic Guillem I de Prússia. Segons els termes de l'acord, ambdós signants es comprometien a assistir-se mútuament en la defensa dels seus territoris en cas que fossin atacats per altre país no pertanyent a l'aliança durant un període de 15 anys.
El tractat contenia també tres articles separats en els quals es feia referència als avalots ocorreguts l'any anterior a Toruń, en els quals un enfrontament religiós havia estat durament reprimit per les autoritats poloneses.

## Adhesions posteriors

Les Províncies Unides es van adherir posteriorment a l'aliança així formada, segons una acta atorgada a la Haia el 9 d'agost de 1726 pels delegats dels Estats Generals dels Països Baixos. Els reis de Suècia, Frederic I i Ulrica Elionor, van signar igualment el tractat per intermediació dels seus ambaixadors a Estocolm el 14 de març de 1727, incloent una clàusula en la qual quedava acordat que les tropes sueques no intervindrien a Espanya o Itàlia. Frederic IV de Dinamarca es va adherir a l'aliança el 16 d'abril de 1727 a Copenhaguen.

## Referències

* ↑ «aliança de Hannover». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 1r desembre 2024].
* 1 2 3 Gibbs, G. C. «Britain and the Alliance of Hanover, April 1725-February 1726». The English Historical Review, 73, 288, 1958, pàg. 404–430. ISSN: 0013-8266.
* 1 2 3 Black, Jeremy «Hanover and British Foreign Policy 1714-60». The English Historical Review, 120, 486, 2005, pàg. 303–339. ISSN: 0013-8266.
* ↑ Dhondt, Frederik. «The League of Hanover (3 September 1725): Safeguarding the European Balance» (en anglès). Oxford Historical Treaties Online [Oxford Public International Law Online]., 2015. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ Verzijl, J. H. W.. International Law in Historical Perspective (en anglès). Martinus Nijhoff Publishers, 1973, p. 209. ISBN 978-90-286-0223-6.

## Enllaços externs

* Texte del tractat (anglès)
# Alice Paul

Alice Paul (Mount Laurel, Nova Jersey, 11 de gener de 1885 - Moorestown, Nova Jersey, 9 de juliol de 1977) va ser una sufragista, feminista i activista pels drets de les dones estatunidenca.
Filla de pare i mare quàquers, va assistir al Swarthmore College, una escola quàquera cofundada pel seu avi, on es va graduar en biologia. Va assistir a l'Escola de Filantropia de Nova York (després Universitat de Colúmbia), on va ontenir la llicenciatura en arts i en sociologia. Va estudiar després treball social a Anglaterra i es doctorà a la Universitat de Pennsilvània el 1910.
Paul va ser una de les líders de la campanya dels anys 1910 que va resultar en la promulgació de la Dinovena esmena de la Constitució dels Estats Units, que prohibeix la discriminació per sexe en el dret a vot. Juntament amb Lucy Burns, va idear campanyes com la Processó pel Sufragi femení de 1913 o les "Sentinelles silencioses", un grup de dones que protestaren durant anys davant la Casa Blanca fins que es va aprovar l'esmena.
Després del 1920, va esdevenir líder del National Woman's Party, càrrec que va ocupar durant cinquanta anys. Des d'aquest càrrec va lluitar per una nova esmena sobre la igualtat de drets que no va ser finalment ratificada. No obstant això, va aconseguir que les dones fossin reconegudes com un grup protegit contra la discriminació durant la lluita pels drets civils dels anys 60.
Sovint es destaca l'enfocament legal de la majoria de les seves campanyes, en contraposició a les reivindicacions de la segona onada de teoria feminista.
El 1985, en el centenari del seu naixement, es va fundar l'Alice Paul Institute (API) per mantenir la lluita que va iniciar per la igualtat de tothom, i per honorar el seu llegat.

## Referències

* 1 2 «Alice Paul | Biography & Facts» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
* ↑ «Alice Paul» (en anglès). National Women's History Museum. [Consulta: 28 novembre 2024].
* 1 2 «About Alice Paul» (en anglès). Alice Paul Center for Gender Justice. [Consulta: 28 novembre 2024].
# Alice Volpi

Alice Volpi (Siena, Itàlia, 15 d'abril de 1992) és una esgrimista italiana especialitzada en la modalitat de Floret. Ha participat en una Olimpíada, guanyant la medalla de bronze en la prova de Floret per equips als Jocs Olímpics de Tòquio 2020. A part, ha guanyat 7 medalles en els Campionats del Món, destacant les medalles d'or en el Campionat del Món de Wuxi 2018 i en el Campionat del Món de Milà 2023. A més, ha guanyat 11 medalles (4 d'or) en els Campionats d'Europa.
Volpi és membre del grup d'esports de la policia estatal italiana "Fiamme Oro". Està estudiant la carrera de Ciències Polítiques a la Universitat de Camerino i és parella del també esgrimista i doble medallista olímpic, Daniele Garozzo.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2020 | Tòquio | 4a posició | Floret individual |
| 2020 | Tòquio | 3 | Floret per equips |
| Campionat del Món ||||
| 2017 | Leipzig | 2 | Floret individual |
| 2017 | Leipzig | 1 | Floret per equips |
| 2018 | Wuxi | 1 | Floret individual |
| 2018 | Wuxi | 2 | Floret per equips |
| 2019 | Budapest | 17a posició | Floret individual |
| 2019 | Budapest | 2 | Floret per equips |
| 2022 | El Caire | 19a posició | Floret individual |
| 2022 | El Caire | 1 | Floret per equips |
| 2023 | Milà | 1 | Floret individual |
| Campionat d'Europa ||||
| 2016 | Torun | 13a posició | Floret individual |
| 2016 | Torun | 2 | Floret per equips |
| 2017 | Tbilisi | 3 | Floret individual |
| 2017 | Tbilisi | 1 | Floret per equips |
| 2018 | Novi Sad | 3 | Floret individual |
| 2018 | Novi Sad | 1 | Floret per equips |
| 2019 | Dusseldorf | 3 | Floret individual |
| 2019 | Dusseldorf | 3 | Floret per equips |
| 2022 | Antalya | 3 | Floret individual |
| 2022 | Antalya | 1 | Floret per equips |
| 2023 | Plòvdiv | 3 | Floret individual |
| 2023 | Cracòvia | 1 | Floret per equips |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial de la Federació Internacional d'Esgrima» (en anglès). FIE. [Consulta: 27 març 2023].
* ↑ «Italy's women take bronze in team foil fencing» (en anglès). ANSA - english edition, 29-07-2021.
* ↑ «Perfil oficial olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 27 març 2023].
* ↑ «Volpi upgrades to World Fencing Championships gold in Wuxi» (en anglès). Inside the Games, 23-07-2018.
* ↑ «Mondiali Scherma: Alice Volpi oro nel fioretto» (en italià). Corriere dello sport, 26-07-2023.
* ↑ «Perfil de la policia estatal» (en italià). Polizia di stato. [Consulta: 27 març 2023].
* ↑ «Alice Volpi e Daniele Garozzo, la coppia d'oro della scherma italiana» (en italià). Gazzetta di Siena, 03-08-2022.
# Alina Not

Alina Not (Logronyo, 1986), nom de ploma de María Pascual Alonso, és una novel·lista espanyola coneguda per la saga literària Bad Ash. És veterinària de professió.
Filla de Jesús Mari Pascual i Ana Fe Alonso, la seva germana es diu Ana i també escriu. Des de la infantesa, ella es va interessar per l'escriptura i a la literatura amorosa. Va començar a publicar les històries que escrivia a la plataforma Wattpad, on es va popularitzar la seva obra.
El 2022, va participar en una taula rodona de la Fira del Llibre de Madrid titulada «El fenómeno literario Wattpad».
Ha escrit diverses novel·les de gènere romàntic, juvenil i de ficció. La seva afició principal des de la infància ha estat la lectura i l'escriptura. La seva primera novel·la es titula "Bad Ash: Salten espurnes" i ha estat seleccionada en la primera convocatòria de Nous Talents Crossbooks.
Alina Not és el pseudònim que utilitza per publicar novel·les. El seu nom real és Maria.
Té un títol de veterinària per la Universitat de Saragossa i està especialitzada en benestar animal.
L'apassiona la lectura i l'escriptura des de ben petita, però no va ser fins al 2017, que va començar a escriure la seva primera novel·la, Bad Ash (salten espurnes) a través de la plataforma Wattpad que, al octubre de 2022, té 7.800 de seguidors. És autodidacta. Va començar a escriure com a afició fins que s'ha convertit la seva professió.
La saga Bad Ash està composta per 5 llibres: Saltan chispas, Sin miedo, Respira, Suelo sagrado 1 i Suelo sagrado 2. Originalment era una trilogia.

## Referències

* ↑ Ramis Laloux, Llucia «Wattpad: una altra manera de llegir». Barcelona Metròpolis, 23-01-2023 [Consulta: 12 febrer 2024].
* 1 2 3 «Joana Marcús, Alice Oseman y otras estrellas de los amores adolescentes» (en castellà). Infobae, 10-07-2022. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Revista Sorzano» (en castellà). Alina Not. Ajuntament de Sorzano, 126, desembre 2022, pàg. 11-12 [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Qué es Wattpad (el Tripadvisor de la literatura) y cómo te puede ayudar a ganar dinero como escritora» (en castellà). Mujer Hoy, 13-01-2023. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Literatura juvenil, salud mental y el fenómeno Wattpad, mañana sábado en la Feria del Libro de Madrid» (en castellà). Fira del Llibre de Madrid, 03-06-2022. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ «Catàlogo infantil y juvenil 2024» (en castellà) p. 233. Editorial Planeta, 2024. [Consulta: 12 febrer 2024].
# Allisha Gray

Allisha Gray (Greenwood, 12 de gener de 1995) és una jugadora de bàsquet d'Estats Units campiona olímpica a Tòquio 2020 en la modalitat de Bàsquet 3x3 conjuntament amb Kelsey Plum, Stefanie Dolson i Jacquelyn Young.
És jugadora dels Dallas Wings de la WNBA, que la va seleccionar amb el número 4 del draft l'any 2017, i aquell mateix any va guanyar el premi rookie de l'any de la WNBA.

## Palmarès olímpic

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2021 | Tòquio ( Japó) | 1 | Bàsquet 3x3 |

## Referències

* ↑ As. «Estados Unidos gana el oro de Tokio 2020 en baloncesto 3x3», 28-07-2021. [Consulta: 8 agost 2021].
* ↑ WNBA. «Dallas' Allisha Gray Named 2017 WNBA Rookie Of The Year» (en anglès), 19-09-2017. [Consulta: 8 agost 2021].
# Alodia Salvador i Collaso

Alodia Salvador i Collaso (1843 - Sant Joan Despí, 7 de febrer de 1906) va ser propietària d'una finca a l'Hospitalet de Llobregat de la qual va promoure la urbanització.

## Biografia

Era filla de Josep Salvador i Soler, darrer membre de la família Salvador que es va interessar per les ciències naturals, i iniciadora de la connexió familiar amb la família Maluquer en casar-se el 1862 amb Josep Maluquer i de Tirrell.
L'any 1877 va promoure la urbanització de la seva finca coneguda com "el criadero de sanguijuelas", amb la qual cosa es van crear els carrers Salvador i Maluquer a l'actual barri de la Torrassa. D'aquesta finca se n'obtingueren 86 solars, la urbanització dels quals es va aprovar el 18 de juliol de 1877.
El seu fill va ser el polític i advocat Josep Maluquer i Salvador, que va introduir la Seguretat Social a l'estat espanyol.
Amb el seu marit iniciaria una llarga disputa que duraria les dècades del 1920 i 1930 per l'herència del Castell de la Bleda, al Penedès, on hi conservaven part del seu patrimoni des que es tanqués la casa on havia viscut Josep Salvador i Soler.

## Referències

* ↑ «La Correspondencia de España» (en castellà). La Correspondencia de España, 07-02-1907. [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ La Correspondencia de España, 10-02-1906.
* 1 2 Juanma. «L'inici de l'expansió del barri de Santa Eulàlia a finals del segle XIX». Arxiu històric de Santa Eulàlia Provençana, 12-12-2012. [Consulta: 3 agost 2024].
* 1 2 3 Ulled i Bertran, Xavier «De gabinete a museo. La colección Salvador y sus públicso en la primera mitad del siglo XIX. (Tesi doctoral)». Universitat Autònoma de barcelona, 2020, pàg. 209.
* ↑ «"Urbanització d'uns terrenys situats a la carretera de Barcelona al Garrofé..."».
* ↑ «Expedient d'urbanització d'uns terrenys situats a La Torrassa o Criadero instat per Alodia Salvador de Maluquer - Inventari». Ajuntament de l'Hospitalet de Llobregat. [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ «Arqueologia industrial a L’Hospitalet de Llobregat – El passat més recent». UB, 12-11-2015. [Consulta: 3 agost 2024].