OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Germán Agramuntell y Morodo

Germán Agramuntell y Morodo (la Corunya, Abans de 1850 - la Corunya, 4 de juny de 1879) va ser un pintor gallec.
Va néixer a La Corunya cap a mitjan segle xix. Va ser deixeble de l'Escola de Belles Arts de la Corunya. Essent exalumne, el 1863 en va ser nomenat professor auxiliar de la càtedra de dibuix de figura i adorn el 1863, càrrec que va ocupar fins a la seva mort el 4 de juny de 1879. Considerat pintor d'història, segons Ossorio va conrear de manera notable el paisatge, el dibuix decoratiu i el retrat, del qual va presentar algunes mostres destacades a l'Exposició regional celebrada a Santiago de Compostel·la el 1875, on va concórrer amb dos retrats a l'oli i sis obres de grans dimensions dibuixades a llapis, que van rebre bones crítiques. La seva mort prematura va ser a causa d'una llarga malaltia.

## Referències

* 1 2 3 Diccionario enciclopedico hispano-americano de literatura, ciencias y artes (en castellà). Barcelona: Montaner y Simón, 1887, p. 600.
* 1 2 «Necrología española 1879». La ilustración española y americana, 30-01-1880.
* ↑ Barreiro Fernández, Xosé Ramón. Galicia: Historia (en castellà). Hércules de Ediciones, 1991, p. 143.
* 1 2 Ossorio y Bernard, Manuel. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 6.
* ↑ Ossorio y Bernard, Manuel «Artistas españoles muertos durante el año de 1879» (en castellà). Revista de España, vol. 74, 1880.
* ↑ «Sección de noticias». Diario de Lugo, 07-06-1879, pàg. 2.
# Harlan Marbley

Harlan Marbley (Montgomery, 11 d'octubre de 1943 - comtat de Prince George, 13 de maig de 2008) fou un boxejador estatunidenc que va competir durant la dècada de 1960.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de bronze en la categoria del pes minimosca del programa de boxa. En semifinals va perdre contra el posterior campió olímpic Francisco Rodríguez. En aquests Jocs hi va arribar amb un rècord amateur de 189-5, una medalla de bronze del mes mosca als Jocs Panamericans de 1967 i el títol de campió de l'exèrcit.
Mai passà al professionalisme i la posterior vida va estar plena de desgràcies, amb l'assassinat de la seva dona el 1979 i d'un fill el 1988.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Harlan Marbley». [Consulta: 24 maig 2024].
# Carles Joan Maluquer de Motes i Bernet

Carles Joan Maluquer de Motes i Bernet (castellà: Carlos Juan Maluquer de Motes Bernet) (Barcelona, 1948 - 2010) fou un jurista català, docent i investigador universitari, especialista en Dret Civil, amb especial dedicació al Dret Civil de Catalunya i a la protecció jurídica dels consumidors.

## Biografia

Fou fill de l'il·lustre prehistoriador Juan Maluquer de Motes i Nicolau i de Maria Bernet i Ribera. Germà de l'historiador de l'economia Jordi Maluquer de Motes i Bernet.
Va llicenciar-se en Dret per la Universitat de Barcelona el 1971. L'any 1978, fou guardonat amb el Premi Extraordinari de Doctorat per la seva tesi sobre la figura de la fundació, de la qual s'erigí en veritable especialista. Guanyà la Càtedra de Dret Civil a la mateixa universitat el 1988, inicialment formant part de l'Estudi General a Lleida i, més tard, el 1991, a la mateixa Facultat de Dret de la Universitat de Barcelona, quan la Universitat de Lleida esdevingué independent. Aquest fet li permeté formar investigadors i deixar amics i deixebles, continuadors del seu mestratge, en ambdues institucions.
Gran investigador del Dret Civil català, fou autor i director de nombrosos articles, llibres, obres de divulgació i manuals universitaris de referència. Destaquen: Derecho de familia: analisis desde el derecho catalán (2000), Introducció al Dret (1995), Derecho de la persona y negocio juridico (1993), Dret Civil Català (1993), Los conceptos de "sustancia", "forma" y "destino" de las cosas en el Código civil (1992), Introducción al Derecho Privado de Cataluña (1985) i La fundación como persona jurídica en la Codificación civil: de vinculación a persona (Estudio de un proceso) (1983), treball que presentà com a tesi doctoral.
L'any 1998 fou nomenat president de la Junta Arbitral de Consum de Catalunya, càrrec que mantingué fins a la seva mort i des d'on impulsà la defensa dels drets dels consumidors, una altra de les activitats a las que es va lliurar amb intensitat tant des de l'àmbit institucional com des de la recerca i la divulgació.
Va morir el 10 de juny de 2010, als seixanta-un anys.

## Obra

* La fundación como persona jurídica en la Codificación civil: de vinculación a persona (Estudio de un proceso). Servei de Publicacions de la Universitat de Barcelona, 1983.
* Introducción al Derecho Privado de Cataluña Ed. ARIEL. Barcelona, 1985.
* Los conceptos de "sustancia", "forma" y "destino" de las cosas en el Código civil. Ed. CIVITAS. Madrid, 1992.
* Dret Civil Català. Ed. ARIEL. Barcelona, 1993.
* Derecho de la persona y negocio juridico. Bosch, Casa Editorial. Barcelona, 1993.
* Introducció al Dret. Universitat Oberta de Catalunya. Barcelona, 1995.

## Referències

* ↑ Muñoz Amilibia, Ana María. «Juan Maluquer de Motes y Nicolau» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Real Academia de la Historia. [Consulta: 24 novembre 2023].
* 1 2 Pozo Carrascosa, Pedro del «En record del doctor Carles Maluquer de Motes i Bernet». Revista Catalana de Dret Privat, 2011, pàg. 7.
# Carme Figueras i Siñol

Carme Figueras i Siñol (Molins de Rei, 12 de juliol de 1955) és una diplomada en ciències físiques i política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la novena legislatura i al Congrés dels Diputats en la cinquena.

## Biografia

Amb estudis de ciències físiques, és tècnica de l'Administració Local. Membre del consell nacional del PSC i de la Comissió Executiva del Baix Llobregat des de 1983, fou escollida regidora a l'Ajuntament de Molins de Rei a les eleccions municipals de 1983, càrrec que va renovar a les eleccions municipals de 1987, 1991, 1995, 1999 i 2003.
A les eleccions generals espanyoles de 1993 fou escollida diputada per Barcelona al Congrés dels Diputats, on ha estat vocal de la Comissió de Règim de les Administracions Públiques, de la Comissió de Sanitat i Consum i de la Comissió Mixta dels Drets de la Dona, però en dimití el 12 de desembre de 1995 per a presentar-se a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1995.
Ha estat diputada al Parlament de Catalunya a les eleccions de 1999, 2003 i 2006. Fou consellera de Benestar i Família l'any 2006 i portaveu adjunta del PSC-CpC. El 2010 fou nomenada membre del Consell de l'Audiovisual de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 Diputats de la VIII legislatura / 69. Figueras i Siñol, Carme. Parlament de Catalunya, pàg. 95.
* ↑ «Carme Figueras i Siñol - V Legislatura - Congreso de los Diputados». [Consulta: 8 febrer 2024].
* ↑ Carme Figueras, nueva consejera del CAC, 30 de juliol de 2010

## Enllaços externs

* Bloc de Carme Figueras
# Harold Dimke

Harold Dimke (Berlín, 21 de novembre de 1949) és un remer alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on guanyà la medalla de bronze en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat d'Europa de rem de 1971. i un campionat nacional, el 1971.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Harold Dimke». [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «World Rowing - Harold DIMKE» (en anglès). [Consulta: 9 maig 2024].
# Numídids

Els numídids (Numididae) són una família d'ocells de l'ordre dels gal·liformes, malgrat que algunes autoritats els consideren la subfamília numidinins (Numidinae) dins la família dels fasiànids. Són natives d'Àfrica però s'han introduït a altres indrets, tant com a animals domesticats com salvatges.

## Descripció

La llargària, segons les diferents espècies, arriba dels 40 fins als 71 cm, amb un pes de 700 – 1600 g. Plomatge generalment negre, freqüentment amb petites taques blanques, però no en totes les espècies. Escàs dimorfisme sexual. Semblen perdius però gairebé sempre tenen diferents ornaments al cap, que va de plomalls fins carúncules o bonys a manera de banyes.

## Alimentació

Es tracta d'una família de menjadors d'insectes i vegetals com llavors i arrels.

## Reproducció

Ponen 5 – 12 ous blancs o ocre, amb motes més fosques, en un niu molt senzill, que consisteix en un receptacle gratat en terra i folrat de fulles o plomes. La incubació és de 23 a 28 dies. Els pollets són bastant precoces.

## Hàbitat i distribució

Habiten des d'estepes àrides, fins selva humida, passant per zones de sabana, a pràcticament tot l'Àfrica al sud del Sàhara.

## Hàbits

En general es tracta d'espècies monògames, amb excepcions. També són animals sociables, formant esbarts de dimensió variable.

## Taxonomia

La família (o subfamília) s'ha classificat en quatre gèneres amb 8 espècies:
* Gènere Agelastes
** Agelastes meleagrides - Pintada pitblanca.
** Agelastes niger - Pintada negra.
* Gènere Numida
** Numida meleagris - Pintada comuna o Gallina de Guinea.
* Gènere Guttera
** Guttera plumifera - Pintada de plomall.
** Guttera edouardi - pintada crestada meridional.
** Guttera verreauxii - pintada crestada occidental.
** Guttera pucherani - pintada crestada oriental.
* Gènere Acryllium
** Acryllium vulturinum - Pintada vulturina.

## Referències

* ↑ «Megapodes, guans, guineafowl, New World quail» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 47. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Pèrgam (mitologia)

Segons la mitologia grega, Pèrgam (en grec antic Πέργαμος, Pergamos), va ser un dels fills de Neoptòlem, rei de l'Epir, i la seva concubina Andròmaca.
Nascut al Regne de l'Epir, visqué com a príncep al costat dels seus germans Molós i Píel. Després de la mort del seu pare, el regne fou governat per l'espòs de la seva mare, Helen, qui cuidà els nois com a fills seus. Un cop morí Helen, el fill gran d'Andròmaca, Molós, heretà el tron i es coronà com a nou rei de l'Epir.
Aleshores fou quan Pèrgam inicià un viatge tot buscant un lloc per a ell. Va creuar el mar Egeu i va arribar a Teutrània, a la regió de Mísia. Allà va enfrontar-se en batalla singular amb el dèspota Arius, a qui assassinà. Aleshores, Pèrgam va proclamar-se dominador de la regió i va canviar el nom de la capital en posar-hi el seu propi; Pèrgam. També hi feu construir un santuari dedicat a la seva mare Andròmaca.
Una altra tradició deia que Pèrgam havia arribat a aquelles contrades en ajuda de Grinos, atacat pels seus veïns. Aquest Grinos era un fill d'Eurípil, i per tant, un net de Tèlef. Per agrair-li l'ajuda, Girne hauria posat el nom de Pèrgam a una de les seves ciutats.
Pèrgam és també el nom de la ciutadella de Troia.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 430. ISBN 9788496061972.
# Cosima Wagner

Còsima Francesca Gaetana Wagner, nascuda amb el nom de Còsima Liszt (Bellagio, 24 de desembre de 1837-Bayreuth 1 d'abril de 1930), era una compositora i escriptora alemanya, filla de Franz Liszt i de la comtessa i també escriptora, Marie d'Agoult, que escrivia sota el pseudònim de Daniel Stern.
Fou impulsora i promotora de l'obra de Richard Wagner, del qui va mantenir el culte durant mig segle al Festival de Bayreuth.

## Biografia

El 1857, es casa amb un dels alumnes del seu pare, el pianista i director d'orquestra Hans von Bülow, però el seu matrimoni no serà feliç. Tenen dues filles, Daniela i Blandine.
És el mateix von Bülow que la presenta a Richard Wagner, vint-i-quatre anys més gran que ella i també casat. La relació comença el 1862, i el 1866, ell s'instal·la a la vora del llac dels Quatre Cantons a Tribschen, en una vil·la posada a la seva disposició pel rei Lluís II de Baviera, amic i protector de Wagner. Còsima, que se separa de von Bülow el 1867, i va infantar de Richard tres nens abans que no es poguessin casar el 25 d'agost de 1870:
* Isolda von Bülow, nascuda el 1865;
* Eva von Bülow, nascuda el 1867;
* Siegfried Wagner, nascut el 1869.
Els seus noms són trets d'òperes de Wagner, respectivament Tristany i Isolda, Els mestres cantaires de Nuremberg i L'anell del Nibelung.
El matí del diumenge 25 de desembre de 1870, en ocasió del seu aniversari, Richard li ofereix una Tribschener Idyll mit Fidi-Vogelgesang und Orange-Sonnenaufgang (Idil·li de Tribschen amb cant d'ocell de Fidi i aixecar de sol taronja), executada per tretze instrumentistes de l'orquestra de la Zürcher Tonhalle sobre la gran escala de la vil·la. L'obra, més tard editada amb el nom de Siegfried-Idyll, és un himne a la felicitat conjugal que celebra el descans finalment trobat per la parella. Els nens Wagner la sobrenomenaran més prosaicament La música de l'escala (die Treppenmusik).
De 1869 a 1883, va començar un diari de la seva vida comuna.
Richard mor el 13 de febrer de 1883. Còsima manté l'existència del Festival de Bayreuth, del qual havien tingut lloc només dues sessions excepcionals el 1876 i 1882. Fou la mentora de la gran soprano wagneriana Anna Bahr-Mildenburg (1872-1947), la qual canta en el Festival fins a l'arribada de la Primera Guerra Mundial el 1914, i també donà lliçons i aconsellà l'estatunidenc Clarence Whitehill, el qual també fou un intèrpret eminent de Wagner. Ajudada pel seu fill Siegfried i en els aspectes financers per Adolf von Groß, el dirigeix fins a 1911 i en fa el lloc de la celebració de culte al seu difunt marit, en una orientació resoludament conservadora, refusant per exemple fins a la seva mort tot canvi en l'escenificació, les decoracions i els vestits originals de Parsifal.
Mor l'1 d'abril de 1930 a l'edat de noranta-dos anys. És enterrada al costat de Richard al jardí de la vil·la Wahnfried.

## Referències

* ↑ Ferrer Valero, Sandra. «El idilio inspirador, Cosima Wagner (1837-1930)». Mujeres en la historia. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 10, pàg. 1248 (ISBN 84-239-4580-4)
# Harpel·lals

Els harpel·lals (Harpellales) són un ordre de fongs del fílum dels kickxel·lomicots (Kickxellomycota), classe harpel·lomicets (Harpellomycetes). S'engloba en el grup ecològic dels tricomicets, que reuneix fongs filamentosos (Harpellales i Asellariales) i protozous (Amoebidiales i Eccrinales) endosimbionts del tracte digestiu d'artròpodes. Els harpel·lals és el grup amb més espècies descrites dins dels tricomicets, i inclou espècies que viuen en simbiosi amb estadis immadurs d'insectes aquàtics.

## Característiques

Els miceli de les harpel·lals de la família Legeriomycetaceae mostra patrons de ramificació molt variats, amb un o diversos eixos principals, o sense hifes principals diferenciades. Les branques solen aparèixer a la zona apical de les habitualment llargues cèl·lules micelials, just per sota de cada septe. Moltes vegades aquestes ramificacions prenen un aspecte verticil·lat, d'altres pinnat, i sovint, surten de manera desordenada, sense seguir cap pauta aparent. Els tal·lus poden disposar-se de manera erecta damunt la cèl·lula basal o bé aparèixer prostrats, i en aquest darrer cas, acostumen a desenvolupar estructures de fixació secundàries, a més de la primària, que equivaldria a la cèl·lula basal, per tal d'assegurar una bona fixació de la zona en contacte amb la membrana interna del budell. L'element de fixació o holdfast de les harpel·lals pot ésser cel·lular (cèl·lula del holdfast) o, més habitualment, una secreció acel·lular (Lichtwardt, 1986). Una combinació de les dues coses és possible i, en qualsevol cas, trobem una gran diversitat morfològica. En determinades espècies, la secreció acel·lular és una substància cimentant amorfa d'aspecte mucilaginós. És més habitual, però, que es tracti d'un element definit i cohesionat (pròpiament, holdfast).
Les tricòspores, pròpies de les harpel·lals, són esporangis monoespòrics, exògens i caducs (Moss & Lichtwardt, 1976), formats asexualment a partir de les cèl·lules generatives. Intervenen en la dispersió i infecció de nous hostes i, més rarament, en la proliferació de nous micelis dins d'un mateix budell. Són allargades, el·líptiques o ovoides, d'eix longitudinal recte o, més rarament, corbat (e.g., en els gèneres Orphella, Harpella, Allantomyces, etc.)
Les zigòspores, només conegudes en l'ordre harpel·lals, són estructures lligades a processos de sexualitat i, a diferència de les zigòspores típicament esfèriques dels zigomicets, les dels tricomicets són bicòniques o còniques (en Carouxella, Lancisporomyces, Plecopteromyces i Zygopolaris), ideals per a ésser ingerides i circular per l'interior de l'intestí fins al punt on han de germinar (Lichtwardt et al., 2001a).

## Referències

* ↑ Hyde, K.D. 2024. The 2024 Outline of Fungi and fungus-like taxa. Mycosphere, 15(1): 5146–6239, Doi 10.5943/mycosphere/15/1/25, ISSN 2077 7019. Versió web.
* 1 2 Lichtwardt, R. W. 1986. The Trichomycetes: Fungal Associates of Arthropods. Springer-Verlag, New York. 343 pp.
# El perdón del rey

El perdón del rey és una sarsuela en 2 actes, el segon dividit en dos quadres, amb llibret d'Ángel Torres del Álamo i Antonio Asenjo i música de Rafael Martínez Valls, estrenada al Teatre Eldorado de Barcelona, el 29 d'octubre de 1926.
L'estrena fou dirigida pel compositor. Hi assistiren els autors del llibret. Es va encarregar de l'estrena la companyia Caballé, amb Frederic Caballé, la seva esposa Amparo Saus, Amparo Alarcón, Pedro Segura, Adela García, Juan Baraja i Pedro Vidal. Els decorats van ser de Joan Morales.

## Referències

* ↑ «Por esos teatros - Eldorado». El Diluvio, 30-10-1926, pàg. 32.
* ↑ «Anunci del teatre Eldorado». La Veu de Catalunya, 28-10-1926, pàg. 7.
* ↑ «Espectáculos - Teatros - Eldorado». El Diluvio, 31-10-1926, pàg. 31.
# Atanasio Cruz Aguirre

Atanasio de la Cruz Aguirre Aguado, més conegut com a Atanasio Cruz Aguirre (Montevideo, llavors Banda Oriental, avui Uruguai, 2 de juny de 1801 - ídem, 28 de setembre de 1875), va ser un polític uruguaià, President de la República entre 1864 i 1865.

## Biografia

La seva primera actuació pública va tenir lloc en el transcurs de la Croada Llibertadora de 1825 a 1828. Entre 1833 i 1838 va ser Comissari de Guerra, i després de la Guerra Gran, el 1852, va ser elegit diputat. Electe al Senat el 1861, presidia el cos l'1 de març de 1864, quan va assumir - de forma interina - el Poder Executiu davant del final del període de Bernardo Prudencio Berro.
El seu mandat, d'un any de durada, va transcórrer al mig de la guerra civil que havia començat el 1863 amb la insurrecció de Venancio Flores i el Partit Colorado, que va rebre el suport de l'Imperi del Brasil i del president argentí Bartolomé Mitre. El seu govern va haver d'enfrontar-se primer a la pressió diplomàtica del Brasil, a través d'una llista de reclams manegats per aquest (maig de 1864), i després a la invasió del territori uruguaià per les forces de mar i terra de l'Imperi, que es van posar obertament de part de Venancio Flores.
En resposta a aquests fets, i entre altres mesures, va declarar nuls i va fer cremar en cerimònia pública els tractats de 1851 que establien l'aliança entre el govern uruguaià i el brasiler (desembre de 1864). També va intentar sense èxit provocar la intervenció francesa en el conflicte, enviant una missió diplomàtica davant de Napoleó III (missió Cándido Juanicó, gener de 1865).
El 15 de febrer de 1865, ja assetjada la ciutat de Montevideo per les forces de Venancio Flores i del Brasil, va lliurar el comandament al President del Senat, Tomás Villalba, qui capitularia poques hores més tard davant dels assetjadors.

## Referències

* ↑ Nunes Borga, Ricardo. QuestÕes Do Prata. Clube de Autores, 20 de gener de 2010, p. 207.

## Enllaços externs

* Breu biografia de Atanasio Cruz Aguirre Arxivat 2006-04-28 a Wayback Machine. (castellà)
# Punt (signe)

El punt és un signe de puntuació. És un petit cercle que es col·loca a la part inferior de la línia d'escriptura, usualment enganxat a la lletra o xifra del costat esquerre. El punt és un marcador d'espai, és la marca més petita deixada sobre una superfície per un instrument com llapis, pinzell, bolígraf o ploma.

## Funcions

Té les següents funcions:
* Indica pausa forta en el text i final de frase. S'anomena punt i seguit si es continua escrivint a la mateixa línia, punt i a part si es canvia de paràgraf i punt final si s'acaba el text.
* Indica abreviatura.
* Pot separar els milers (segons la norma ISO 80000-1 s'hauria d'usar un espai): 1.000, 10.000, 100.000, 1.000.000...
* Separa els decimals en la notació anglosaxona, com fa la coma en el sistema llatí. Igualment, és el símbol per a començar amb les xifres decimals en la calculadora.
* Separa les tres www, l'adreça i el domini a Internet, així com l'extensió dels fitxers en informàtica.
* Separa el número del text en enumeracions verticals o designa subapartats.

## El punt i la llegibilitat

En textos, oracions i frases, s'usa principalment per indicar el final d'un paràgraf que no sigui exclamatiu ni interrogatiu, especialment per indicar el final d'un enunciat, amb tres variants definides pel seu ús: punt seguit, punt i a banda o punt i a part, punt final.
* Punt seguit, separa enunciats dins d'un paràgraf. A causa d'això, la primera paraula escrita després del punt, començarà amb majúscula, excepte en el cas de les abreviatures. Per exemple:
    5. Història de Catalunya. El descobriment d'Amèrica i una mica més, etc.
* Punt i a banda o punt i a part, separa dos paràgrafs amb contingut diferent dins del text. A continuació cal començar a escriure en línia diferent. Per seguir les normes cal "sagnar" la primera línia de text del nou paràgraf.
* Punt final, el que es col·loca al final d'un capítol, apartat o secció per indicar-ne l'acabament.

## Altres signes de puntuació que inclouen un punt com a part de la seva grafia

Hi ha diversos signes de puntuació que inclouen el punt en la seva grafia:
* Punt i coma (;), separa una pausa no breu que indica el canvi a un altre tema parlat, llegit o tractat
    Exemple: ...fent ús d'això; ara ens n'anem amb...
* Dos punts (:), implica que en el parlat o llegit s'enuncia una llista de coses, etc.
* Punts suspensius (...), serveixen per expressar una frase amb el motiu de saber que s'aproximarà un final destacat o una reflexió, etc.
    Exemple: Hauré de dir-los una frase!!!: «Es riu de les cicatrius (...) a qui mai li han fet mal».
* Signes d'exclamació (!)
* Signes d'interrogació (?)
Viccionari
# Kullorsuaq

Kullorsuaq o antigament Kuvdlorssuaq és un municipi del nord-oest de Groenlàndia. Té 405 habitants. És l'assentament més al nord dins l'arxipèlag Upernavik, situat a l'illa Kullorsuaq, al sud de la Badia Melville, una indentació de la Badia Baffin.
Aquest assentament es va fundar l'any 1928, i va esdevenir una estació comercial que va créixer en extensió després de la Segona Guerra Mundial. Actualment és una població tradicional de caçadors i pescadors.
El seu nom significa "el gran dit gros" (per una muntanya propera) en l'idioma inuit de Groenlàndia.

## Referències

* ↑ Upernavik Avannarleq, Saga Map, 1:250.000, Tage Schjøtt, 1992