OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Serra (Sant Llorenç d'Hortons)

Can Serra és una masia de Sant Llorenç d'Hortons (Alt Penedès) situada al camí de Can Serra, prop de l'església de Sant Llorenç d'Hortons.

## Descripció

És un conjunt de construccions, edificis i restes arquitectòniques de llarga tradició format bàsicament per l'actual masia, del segle XIX (1865) envoltada d'edificis destinats a la producció i magatzematge i la façana de l'antiga masia, convertida posteriorment en masoveria.
L'habitatge actual és un edifici de planta rectangular que consta de planta baixa, pis i golfes. La coberta és de teules àrabs a dues aigües i el carener paral·lel a la façana principal, orientada a migdia. Però la meitat meridional de la coberta hi ha terrat en comptes de teulada. La façana principal té una composició simètrica a partir de quatre eixos de verticalitat delimitats per les diferents obertures en planta baixa i pis. A la planta baixa hi ha la porta d'accés, en l'eix central esquerre, amb una finestra a l'esquerra i dues a la seva dreta. A la planta pis hi ha quatre balcons amb barana de ferro amb sengles obertures de llinda recta. Els paraments són llisos arrebossats i pintats de blanc i la façana té un coronament amb balustrada i un plafó enrajolat central amb la imatge de la Mare de Déu de Montserrat. A l'interior es distribueix seguint la línea de les masies clàssiques amb adaptacions a l'època. A la planta baixa hi ha la cuina i el menjador i a la planta pis, una gran sala central fa de distribuïdor a les vuit habitacions, quatre per banda, que tenen una sortida per la part del darrere que comunica amb un passadís comú que va paral·lel a les façanes laterals.
També destaquen les dependències annexes destinades a la producció i emmagatzematge. Hi ha cups de vi construïts en diverses fases, les restes d'un trull (pedra d'1'5 metres de diàmetre i 40 cm de gruix), pedres per posar-hi fites de propietat, una màquina de ventar gra, etc. En el soterrani hi ha una gran cava.

## Història

L'any 1541 la senyora de Gelida Marquesa Estaper, vídua de Francesc Bertran, establí diverses propietats a Bernat Serra. Masia documentada l'any 1587 amb el nom de casa d'en Serra. La propietat es forma a partir de la unió de terres dels masos Escamart i Porcell, anteriors al segle XVI. Francesc Serra i Almirall és qui va adquirir diverses propietats entre les quals podem destacar la casa d'en Baró abans dita de la Guixera. Més endavant s'afegeixen les terres de Can Baró i de la Casa vella o Comallitera. La darrera gran reforma és de l'any 1865.
El llinatge iniciat per Bernat Serra va canviar de cognom amb els hereus de la pubilla Rosa Serra que es casà amb Sadurní Raventós, de Sant Sadurní d'Anoia. El llinatge dels Raventós continuà fins la unió de Montserrat Raventós, pubilla de Can Serra, amb Pere Torrents i Almirall, hereu de Can Torrents de les Oliveres de Gelida. El llinatge continua avui amb els germans Torrents i Raventós.
Durant la primera meitat del segle XX, el creixement urbà del poble es deu a terrenys d'aquesta propietat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Serra». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Dariush Mehrjui

Dariush Mehrjui (en persa, داریوش مهرجویی), (Teheran, 8 de desembre de 1939 - Karaj, 14 d'octubre de 2023) va ser un director de cinema, guionista i productor iranià. A més del cinema, va traduir al persa obres del dramaturg francès Eugen Ionescu i del filòsof alemany Herbert Marcuse.

## Biografia

Diplomat en Filosofia per la Universitat de Califòrnia a Los Angeles el 1964, Mehrjui va fer la seva primera pel·lícula el 1966, Almaas 33. La seva pel·lícula següent, Gāv, amb Ezzatollah Entezami en el paper principal i en què exposa el patiment d'un granger i la duresa de la vida rural al país, és una obra destacada de la història del cinema iranià. Ha estat considerat com un dels cineastes intel·lectuals del cinema del seu país, i la majoria de les seves pel·lícules han estat basades en novel·les tant iranianes com estrangeres. El 1993, va guanyar la Conquilla d'Or a Sant Sebastià a la millor pel·lícula amb l'obra Sara, una adaptació de la clàssica peça teatral Casa de nines de Henrik Ibsen.
El 2023, Dariush Mehrjui i la seva esposa, la guionista i escenògrafa Vahideh Mohammadifar, van ser assassinats a casa seva amb diverses punyalades al coll després d'haver rebut amenaces a les xarxes socials.

## Filmografia

* 1966: Almaas 33
* 1969: Gāv
* 1971: Postchi
* 1972: Aghaye Hallou
* 1975: Dayereh mina
* 1980: Hayate Poshti Madreseye Adl-e-Afagh
* 1983: Voyage au pays de Rimbaud (documental en francès)
* 1986: Ejareh-Neshinha
* 1988: Shirak
* 1990: Hamoun
* 1991: Baanoo
* 1993: Sara
* 1995: Pari
* 1996: Leila
* 1998: Derakhte Golabi
* 2000: The Mix
* 2000: Els contes de Kish (seqüència Dokthar Dā'i gom shode)
* 2002: Bemani
* 2004: Mehman-e maman
* 2006: Fereshte va farsh
* 2007: Santouri
* 2010: Aseman-e mahboob
* 2012: Narenji Poush
* 2013: Che khoobe ke bargashti
* 2014: Ašbāh
* 2020: La minor

## Referències

* 1 2 «Assassinen a casa el veterà cineasta iranià Dariush Mehrjui i la seva dona». 324cat, 15-10-2023. [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ Belinchón, Gregorio. «Asesinados a cuchilladas en su casa el director de cine iraní Dariush Mehrjui, y su esposa, la guionista Vahideh Mohammadifar» (en castellà). El País, 15-10-2023. [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ Simon, Lluís. «Assassinen a ganivetades el cineasta iranià Dariush Mehrjui i la seva dona». El Punt Avui, 17-10-2023. [Consulta: 17 octubre 2023].
# Beriózovka (Lípetsk)

Beriózovka (en rus: Берёзовка) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 669 habitants. Pertany al districte rural de Terbuní.

## Referències

* ↑ «Комсомольская правда». «В Липецкой области в селе сгорело 103 дома». Николай Боков, 30 июля 2010. Проверено 01-08-2010
# Èter (mitologia)

Èter, (en grec antic Αἰθήρ, Aizer), segons la mitologia grega, és la personificació del cel superior, on la llum és més pura que la part del cel més propera a la terra. Hesíode el considera una divinitat primordial, fill d'Èreb i de Nix (l'obscuritat i la nit), i germà d'Hèmera (la llum del dia).
Segons altres tradicions Éter, després d'unir-se al Dia, va engendrar la Terra, el Cel i el Mar, i també un cert nombre d'elements abstractes, com ara la Pena, la Ira, la Mentida, i també als ciclops i titans Oceà, Temis, Tàrtar, Briareu, Gigues, Estèropes, Atles, Hiperió, Saturn, Ops, Moneta, Dione i les tres Fúries. En aquesta llista, transmesa per Higini, es reconeixen elements trets del mite d'Urà. Ciceró considera Èter pare de Júpiter i de Caelus, és a dir Urà, i avi del Sol.
Representava també el fluid intangible que ocupa tot l'espai entre els astres. El nom s'empra també poèticament per designar l'aire.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 182. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Jordi Parramon i Blasco: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 86.

## Vegeu també

* Akaixà
* Prana
# Can Vidal (Subirats)

Can Vidal és una masia de Subirats (Alt Penedès) situada al sud dels Casots.

## Descripció

És una masia de planta quadrada amb planta baixa, pis i golfes, amb teulada a doble vessant. Té un portal de mig punt adovellat, ara tapat, i cantoneres de pedra vista. Destaca, a la façana principal, una finestra d'arcada conupial, amb la pedra treballada, però amb poca decoració, una altra finestra té reixa del tipus d'espina de peix composta, amb forma de ferradura capiculada de dues tires. En general totes les obertures són emmarcades amb carreus ben escairats.
Al voltant de la masia hi ha altres annexos moderns, com una cisterna, o d'altres elements d'ús agrícola.

## Història

Els orígens d'aquesta masia es remunten al segle XV, tot i que l'estructura actual és del XVII, molt modificada al XVIII.

## Referències

* 1 2 3 «Can Vidal». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Darko Bajić

Darko Bajić (Belgrad, 14 de maig de 1955) és un director de cinema serbi. Va dirigir moltes pel·lícules i sèries de televisió populars entre el públic serbi, com ara Rat uživo, Crni bombarder, Sivi dom i Zaboravljeni.

## Filmografia

| Any. | Pel·lícula |
| 1981 | Trag |
| 1982 | Direktan prenos |
| 1984 — 1985 | Sivi dom |
| 1988 | Zaboravljeni |
| 1990 | Zaboravljeni |
| 1990 | Početni udarac |
| 1992 | Crni bombarder |
| 1997 | Balkanska pravila |
| 2000 | Rat uživo |
| 2004 | Cimerke |
| 2008 | Zaustavi vreme |
| 2008 | Na lepom plavom Dunavu |
| 2011 | O Gringo |
| 2015 | Bićemo prvaci sveta |

## Referències

* ↑ «Ličnost nedelje/ Darko Bajić». Arxivat de l'original el 23. 01. 2018. [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ Serbia, RTS, Radio televizija Srbije, Radio Television of. «Награда за стваралаштво Шијану, Влајићевој, Бајићу и Јелићу». [Consulta: 15 desembre 2022].
# Chickamaw Beach

Chickamaw Beach és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 148 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chickamaw Beach tenia 148 habitants, 63 habitatges, i 45 famílies. La densitat de població era de 26,1 habitants per km².
Dels 63 habitatges en un 23,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,4% hi vivien parelles casades, en un 1,6% dones solteres, i en un 27% no eren unitats familiars. En el 22,2% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,2% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 14,2% entre 25 i 44, un 39,9% de 45 a 60 i un 23% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 50 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 43.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.250 $ mentre que les dones 16.071 $. La renda per capita de la població era de 20.223 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 5,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chickamaw Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chickamaw Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Mangifera

Els mangos són les espècies que pertanyen al gènere Mangifera. Generalment la paraula mango es refereix a l'espècie cultivada Mangifera indica que és un arbre perennifoli de la família de les anacardiàcies, de fulles lanceolades i gruixudes, amb unes flors en forma de panícules i un fruit, que rep el mateix nom, en forma de drupa comestible.
El gènere Mangifera conté unes 69 espècies. El centre de biodiversitat és al sud-est d'Àsia tropical i subtropical i el nombre és gran d'espècies es troba a la Península Malaia, Borneo i Sumatra. A les selves plujoses tropicals formen part dels arbres de la capa superior i arriben a fer de 30 a 40 m d'alt.

## Anteriorment considerats dins el gènere Mangifera

* Bouea oppositifolia (Roxb.) Meisn. (com M. oppositifolia Roxb.)
* Elaeodendron glaucum (Rottb.) Pers. (com M. glauca Rottb.)
* Irvingia gabonensis (Aubry-Lecomte ex O'Rorke) Baill. (com M. gabonensis Aubry-Lecomte ex O'Rorke)
* Spondias pinnata (J.Koenig ex L.f.) Kurz (com M. pinnata J.Koenig ex L.f.)

## Referències

* 1 2 «GRIN Species Records of Mangifera». Germplasm Resources Information Network. United States Department of Agriculture. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 4 febrer 2011].
* ↑ Litz, Richard E. «Mangifera indica Mango». A: Richard E. Litz. Biotechnology of Fruit and Nut Crops. CABI, 2005, p. 40–41. ISBN 978-0-85199-662-2.
# Habiru

Habiru o també Hapiru i Apiru és un poble que apareix esmentat a les inscripcions de l'antic Egipte, i en diverses fonts antigues, tant hitites i accàdies com sumèries i mesopotàmiques.
Els habiru, que en els textos hitites són habitualment mercenaris contractats durant les guerres, es descriuen com un poble apàtrida, sense cap vinculació amb la societat, només com a soldats de fortuna. Les referències diuen que era un grup molt mòbil, refugiats d'altres estats, que per algun motiu desconegut es van anar instal·lant en diferents països. La paraula va arribar a ser un insult dirigit a persones sense estatus i sense pàtria. Els egipcis, sobretot en època de Ramsès II, els utilitzaven com a mà d'obra, i s'ha cregut que entre ells hi hauria els hebreus dels que parla l'Èxode. Avui dia, la identificació d'aquests habiru amb els hebreus generalment es descarta per part dels historiadors, ja que els hebreus bíblics són un poble homogeni, no un grup d'homes sense casta.
En temps d'Amenofis III i del seu fill Akhenaton el país d'Amurru era una regió salvatge dominada per un grup de tribus nòmades governades per Abdi-Asirta. Aquest home es va proposar conquerir la regió i va reunir al seu entorn una sèrie d'aventurers seminòmades, els anomenats habiru, als que va prometre llibertat de saqueig. Va sortir de les muntanyes i va començar la conquesta, primer atacant als grups de comerciants que passaven pel seu territori, i després envaint les ciutats. En poc temps es va apoderar d'una extensa zona fins que els egipcis van enviar una expedició contra ell, el van capturar i segurament el van matar. Però el seu fill, Aziru, va seguir comandant els habiru i conquerint nous territoris, fins que Subiluliuma I va sotmetre el regne d'Amurru i als habiru.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Imperio Antiguo. Tres Cantos: Akal, 2000, p. 131-132. ISBN 8446011239.
* ↑ Bryce, Trevor. Hititas: historia de los guerreros de Anatolia. Córdoba: Almuzara, 2021, p. 201-202. ISBN 9788418578854.

## Bibliografia

* Forrest Reinhold, Hurrian Hebrews; Ea as Yahweh; The Origins Of The Hebrews & "The Lord Iowa, 2000.
* Israel Finkelstein i Neil Asher Silberman, The Bible Unearthed: Archaeology's New Vision of Ancient Israel and the Origin of its Sacred Texts. 2003
* Moshe Greenberg, The Hab/piru, American Oriental Society, New Haven, 1955.
* Oxford History of the Biblical World, pàgina 72. ISBN 0-19-513937-2
* Mirjo Salvini, The Habiru prism of King Tunip-Te??up of Tikunani. Istituti Editoriali e Poligrafici Internazionali, Roma (1996). ISBN 88-8147-093-4
* Robert D. Biggs, (Review of the above). Journal of Near Eastern Studies 58 (4), Octubre del 1999, p294.
* Mendenhall, George E. The Tenth Generation: The Origins of the Biblical Tradition, The Johns Hopkins University Press, 1973.
* Mendenhall, George E. Ancient Israel's Faith and History: An Introduction to the Bible in Context, Westminster John Knox Press, 2001.
# Castra Regina

Castra Regina, tal com l'anomena la Taula de Peutinger, o Reginum segons diu l'Itinerari d'Antoní, era una ciutat de Rècia, a la part nord de Vindelícia al sud del Danubi en el camí que conduïa a Vindobona. És la moderna Ratisbona (Regensburg).
Ratisbona no és mencionada pels historiadors antics, que sempre parlen de Reginum, i era una important fortalesa a la frontera. Era l'estació de les legions I Itàlica, III Itàlica i IV Itàlica i del destacament de cavalleria Ala II Valèria.
Era a més d'estació militar, un important centre comercial on vivien destacades famílies romanes. Era capital de la província de Rècia i després de la província de Rècia Primera (Rhaetia Prima). Els iutungs la van destruir l'any 383.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Reginum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 2 agost 2021].
# Benet VIII

Teofilacte de Túsculum, fou fill de Gregori I de Túsculum. Fou cardenal i bisbe de Porto el 1001, i fou consagrat papa amb el nom de Benet VIII, probablement el 20 d'abril o el 22 de juny de 1012 tot i que no havia rebut cap orde sacerdotal abans de l'elecció. Les dades contradictòries de les fonts també es poden explicar pel fet que Benet VIII no va ser reconegut inicialment per tothom com a pontífex. Al sinode de Pavia de 1022 va decretar que els fills de sacerdots no eren «llibres» i per conseqüència no podien heretar res de llur pare. Aquesta mesura servia sobretot per a protegir els interessos econòmics l'Església.
Va col·laborar amb l'emperador Enric II. Va protegir Romuald de Ravenna, fundador dels camaldulesos. Va morir a Roma l'abril de 1024 i el seu germà Romà, també sense cap orde sacerdotat, va intrigar per succeir-lo.

## Referències

* 1 2 3 4 Tellenbach, Gerd. «Benedetto VIII, papa». A: Dizionario Biografico degli Italiani - (1966). tom 8. Roma: Treccani, 1966.
* ↑ Dumortier, Sarah. Le célibat ecclésiastique offensé au sein du clergé paroissial de la France septentrionale (en francès), 2023, p. 31.
* ↑ Tavares, Udo. «Johannes XIX». A: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL) (en alemany). tom 3. Bautz: Herzberg, 1992, p. 220–224. ISBN 3-88309-035-2.
# Constància

«Constància» té aquests significats:
* Toponímia:
** Constància (ciutat), ciutat a la costa oriental de Xipre, a la riba del Pedieos, al nord de l'actual Famagusta, fou la seu del bisbe Epifani de Constància
** Constância, municipi al districte de Santarém (subregió de Médio Tejo, regió del Centre, Portugal)
** Biblioteca del Casino La Constància, entitat fundada el 1851 com a societat d'esbarjo de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà)
** Ca la Constància, obra a Calafell (Baix Penedès)
** Capelleta de la Mare de Déu de la Constància, obra de la Ràpita (Montsià)
** Casino La Constància, casino cultural de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà), construït el 1888-90
** Cooperativa la Constància, monument al municipi de Cerdanyola del Vallès (Vallès Occidental)
* Biografies:
** Constància o Flàvia Júlia Constantina (Roma?, ~318 - Caeni Gallicani, Bitínia, 354), filla de Constantí el Gran i esposa d'Hannibalià i de l'emperador Constanci Gal, venerada com a santa cristiana
** Constància de Bretanya (~ 1161 - Nantes, 1201), duquessa de Bretanya a partir del 1166 i comtessa de Richmond a partir del 1171
** Constància de França (~ 1078 - 1126), filla del rei Felip I de França, i Berta d'Holanda; fou comtessa de Troyes, princesa d'Antioquia, duquessa d'Apúlia i Calàbria
** Constància de Viena (~ 920-963 /966), comtessa de Provença per matrimoni i possible comtessa de Viena
** Flàvia Màxima Constància (segle iv), emperadriu romana, esposa de l'emperador romà d'Occident Gracià, i filla de l'emperador Constantí II i de la seva tercera esposa Faustina
** Flàvia Valèria Constància (Trèveris?, ~294 - ~330), emperadriu romana, filla de Constanci Clor i Teodora, adoptà l'arrianisme i fou present al concili de Nicea (325)
* Miscel·lània:
** Constància de color, exemple de constància subjectiva i una característica del sistema de la percepció del color de l'ésser humà
** Creu a la Constància en el Servei, condecoració espanyola
** Club Esportiu Constància d'Inca, club de futbol de la ciutat d'Inca (Mallorca) fundat el 1922
# Radian

El radian, també escrit radiant, és la unitat natural de mesura d'angles, àmpliament utilitzada en matemàtiques, en física i en nombroses enginyeries.
En una circumferència de radi 1, el valor en radians de l'angle definit per un arc d'aquesta circumferència coincideix amb la longitud d'aquest arc. En una circumferència de radi r, l'angle definit per un arc de longitud L val α=L/r radians. Així doncs, l'angle corresponent a una circumferència sencera és 2π ≈ 6,283185 radians (360°). Un angle d'un radian equival a uns 57,2958°.
El radian és una unitat derivada del SI, l'única adimensional, juntament amb l'estereoradian. Les mesures d'angle en radians se solen donar sense cap unitat explícita. Quan es vol explicitar la unitat, s'utilitza el símbol rad.

## Radians i graus

L'equivalència entre radians i graus és la següent:
    $2\pi \;{\mbox{rad}}=360^{\circ }$
    $1\;{\mbox{rad}}={\frac {360^{\circ }}{2\pi }}={\frac {180^{\circ }}{\pi }}\approx 57,29577951^{\circ }\approx {57^{\circ }\,17'\,45''}$
o:
    $360^{\circ }=2\pi \,{\mbox{rad}}$
    $1^{\circ }={\frac {2\pi }{360}}\,{\mbox{rad}}={\frac {\pi }{180}}\,{\mbox{rad}}\approx 0,01745329\,{\mbox{rad}}$
De forma més general, podem dir:
    $x\;{\mbox{rad}}=\left({\frac {180}{\pi }}x\right)^{\circ }$
Si, per exemple, tenim 1,570796 en radians, el valor corresponent en graus seria:
    $1,570796\;{\mbox{rad}}=1,570796\cdot {\frac {180^{\circ }}{\pi }}=90^{\circ }$

## Radians en el càlcul infinitesimal

En el càlcul infinitesimal, els angles s'han de representar en radians en les funcions trigonomètriques, per fer les identitats i els resultats tan simples i naturals com sigui possible. Per exemple, la següent identitat, on l'angle x està expressat en radians, és tan simple com,
    $\lim _{x\rightarrow 0}{\frac {\sin x}{x}}=1$
que és la base de moltes altres elegants identitats matemàtiques com,
    ${\frac {d}{dx}}\sin x=\cos x$

## Anàlisi dimensional

Encara que el radian és una unitat de mesura, qualsevol cosa mesurada en radians és adimensional.
Una forma de veure l'adimensionalitat del radian és en les sèries de Taylor de les funcions sinus i cosinus:
    $\sin(x)=x-{\frac {x^{3}}{3!}}+\cdots$
    $\cos(x)=1-{\frac {x^{2}}{2!}}+\cdots$
on x s'expressa en radians.
Si $x$ tingués unitats, la suma no tindria sentit, ja que el terme lineal $x$ no es pot sumar al terme cúbic $x^{3}/3!$, etc. Per tant, $x$ ha de ser adimensional.
Una altra forma de veure-ho és a partir de la seva definició com a quocient de dues longituds (un arc de circumferència i el seu radi).
El radian és útil per distingir entre magnituds de diferent naturalesa però amb les mateixes dimensions. Per exemple, la velocitat angular es pot mesurar en radians per segon (rad/s). Mantenir la paraula radian emfatitza que la velocitat angular és igual a 2π vegades la freqüència de rotació.

## Altres unitats d'angle

Altres unitats de mesura d'angles són la volta o revolució, el grau sexagesimal, el grau centesimal i, en astronomia, l'hora.
Per a la unitat de mesura dels angles sòlids, vegeu estereoradian.