OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alberto Fischerman

Alberto Fischerman va ser un director de cinema argentí que va néixer a Buenos Aires, en 1937 i va morir el 12 de març de 1995, degut a una complicació en una operació de cor, després d'una extensa carrera artística. Va estudiar teatre amb Witold Gombrowicz, a qui li va dedicar un documental el 1986. El 1985 va guanyar el premi FIPRESCI al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1985 per Los días de junio.

## Filmografia
### Director

* Ya no hay hombres (1991)
* Las puertitas del Sr. López (1988)
* La clínica del Dr. Cureta (1987)
* Gombrowicz, o la seducción (Representado por sus discípulos) (1986)
* Los días de junio (1985)
* De la misteriosa Buenos Aires (1981) (segment El hambre)
* Las sorpresas (1975) (segmento Los pocillos)
* La pieza de Franz (mediometraje) (1973)
* La noche de las cámaras despiertas (1970) (curt Operación no se respira)
* The Players vs. Ángeles caídos (1969)
* Para una despedida (curtmetratge) (1964)
* Quema (curtmetratge) (1962)
* Curso preliminar (curtmetratge) (1960)

### Guionista

* Ya no hay hombres (1991)
* Las puertitas del señor López (1988)
* Gombrowicz, o la seducción (Representado por sus discípulos) (1986)
* Los días de junio (1985)
* De la misteriosa Buenos Aires (1981)
* La noche de las cámaras despiertas (1970) (curt Operación no se respira)
* The Players vs. Ángeles caídos (1969)

### Productor

* Los días de junio (1985)
* Este loco verano (1970)
* La noche de las cámaras despiertas (1970)

### Editor

* Lavelli (1996) (televisió)

### Assistent de direcció

* Esperando un hermanito (1965)

## Premis i distincions
### Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1985 | Premi FIPRESCI | Los días de junio | Guanyador |

## Referències

* ↑ Murio Alberto Fischerman, el tiempo.com
* ↑ Alberto Fischerman a mcnbiografias
* ↑ Palmarés de la 33º edición del Festival de San Sebastián
* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Informació sobre Alberto Fischerman a Cinenacional.com
# Alberto II de Prato

Alberto II de Prato (Toscana, ss. XI-XII) va ser un noble italià, comte de Prato.
Va ser fill del comte Alberto I de Prato i de la seva muller, Lavínia. Està documentat per primera vegada l'any 1076 en un document amb la seva mare i el seu germà, on fan donació d'una peça de terra l'església de San Stefano de Prato. Va ostentar el títol de comte de Prato i va posseir diverses terres al voltant d'aquesta localitat, a la regió de la Toscana. Segons Angius, el títol el va compartir amb el seu germà Ildebrando. Teòricament va assumir les prerrogatives del seu pare com a comte el 1077, quan es calcula que era mort i la seva mare era vídua. Amb tot, malgrat que és reconegut com a senyor per algunes persones, no deixaven d'actuar amb plena llibertat legal.
L'abril de 1079 ja consta casat amb la comtessa Sofia, filla d'un comte Albert i vídua del marquès Arrigo del Monte Santa Maria. El matrimoni va oferir molts béns al capítol de la catedral de Florència per remei de les seves ànimes i del seu fill Gotifredo, que n'arribà a ser bisbe. Quant a la seva descendència, va tenir diversos fills: Bernardo Tancredi, anomenat Nontigiova, Alberto, Malabranca, tots ells anomenats comtes, Gotifredo, que va ser nomenat bisbe de Florència el 1113, Lucia, abadessa del monestir de Sant'Ilario de Cuneo, i segons altres autors també hi hauria un fill anomenat Ottaviano.

## Referències

* ↑ Repetti, Emanuele. Supplemento al Dizionario geografico, fisico, storico della Toscana (en italià). Florència: Giovanni Mazzoni, 1845, p. 27.
* 1 2 3 4 5 Abatantuono, Michelangelo; Righetti, Luciano. I conti Alberti (secoli XI-XIV). Gruppo di studi Savena Setta Sambro, 2000, p. 30, 42, 46, 61, 119, 135.
* 1 2 3 Angius, Vittorio. Sulle famiglie nobili della monarchia di Savoia (en italià). vol. 4. G. Cassone, 1857, p. 1036, 1042.
# Albin Lermusiaux

Albin Lermusiaux (Noisy-le-Sec, 9 d'agost de 1874 - Maisons-Laffitte, 20 de gener de 1940) fou un atleta i tirador francès que va competir al tombant del segle XX.
El 1896 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atenes, on va disputar tres proves del programa d'atletisme. En els 1.500 metres va guanyar la medalla de bronze, rere Teddy Flack i Charles Arthur Blake. En els 800 metres va guanyar la seva sèrie, però va renunciar a disputar la final. No finalitzà la marató. En aquests mateixos Jocs disputà, sense sort, la prova de rifle militar, 200 metres.
En el seu palmarès també destaca el campionat nacional de camp a través de 1895.

## Millors temps

* 1.500 metres. 4' 07.0" (1895)
* 5.000 metres. 15' 47.8" (1895)
* 10.000 metres. 35' 45.5" (1896)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Albin Lermusiaux». [Consulta: 18 octubre 2023].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 18 octubre 2023].
# Aldan (riu)

L'Aldan (en iacut i rus: Алда́н) és un riu de la Sibèria Oriental i el segon afluent més llarg del Lena, amb 2.273 km de llargada, dels quals 1.600 són navegables. La conca té una superfície de 729.000 km². Neix a les Muntanyes Stanovoi, al sud-oest de Nériungri, i flueix cap al nord-est deixant la ciutat d'Aldan al sud. Després de passar per Tommot, Ust' Maia, El' dikan i Khandugan, vira cap al nord-oest i desemboca al Lena prop de Batamai. Els afluents més importants són l'Amgà, l'Utxur i el Maia. La conca hidrogràfica és coneguda per les explotacions d'or i les troballes de fòssils cambrians.

## Referències

* ↑ «Алдан (река в Якут. АССР)». [Consulta: 26 agost 2023].
* 1 2 «Aldan | enciclopedia.cat». [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ «Государственный водный реестр: река АЛДАН». [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ Aldan - Water of Russia
# Aleksandr Ditiatin

Aleksandr Ditiatin (rus: Алекса́ндр Дитя́тин) (Sant Petersburg, 7 d'agost de 1957) és un gimnasta artístic soviètic, ja retirat, guanyador de deu medalles olímpiques.
Guanyador de vuit medalles en els Jocs Olímpics d'estiu de 1980, és l'esportista que més medalles ha guanyat en uns Jocs Olímpics de qualsevol metall al superar les set metalls aconseguides pels tiradors nord-americans Lloyd Spooner i Willis Augustus Lee en els Jocs Olímipcs d'estiu de 1920 i pel gimnasta soviètic Boris Shakhlin en els Jocs Olímpics d'estiu de 1960. En els Jocs Olímpics d'estiu de 2004 i 2008 el nedador nord-americà Michael Phelps igualà aquesta gesta.

## Biografia

Va néixer el 7 d'agost de 1957 a la ciutat de Leningrad, una ciutat que en aquells moments estava situada a la Unió Soviètica i que en l'actualitat, sota el nom de Sant Petersburg, està situada a la Federació Russa.
L'any 1976 fou guardonat amb l'Orde de la Insígnia d'Honor i el 1980 amb l'Orde de Lenin. El 2004 va ser inclòs a l'International Gymnastics Hall of Fame.

## Carrera esportiva

Va participar, als 18 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà), on va aconseguir guanyar dues medalles de plata en la prova masculina d'equips i en la prova d'anelles. En aquests mateix Jocs, com a resultats més destacats, finalitzà quart en la competició individual i sisè en la prova de cavall amb arcs, amb les quals aconseguí guanyar un diploma olímpic.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica) aconseguí guanyar vuit medalles en les vuit proves de gimnàstica artística disputades en els Jocs. Aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova individual i en la prova per equips, així com en la prova d'anelles; la medalla de plata en el salt sobre cavall, barra fixa, barres paral·leles i cavall amb arcs; i la medalla de bronze en l'exercici de terra.
L'any 1981, en acabar la seva participació en el Campionat del Món d'aquell any, patí una greu lesió que el forçà a abandonar la pràctica d'aquest esport.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat dotze medalles en el Campionat del Món de gimnàstica artística, entre elles set medalles d'or, i sis medalles en el Campionat d'Europa de l'especialitat.

## Referències

* ↑ Facts & figures Arxivat 2007-03-04 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 «Olympedia – Aleksandr Dityatin». [Consulta: 11 novembre 2023].
* 1 2 «ДИТЯТИН Александр Николаевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ «ALEXANDER DITYATIN». International Gymnastics Hall of Fame. [Consulta: 31 març 2007].
# Aleksandr Pavlovski

Aleksandr Pavlovski (Minsk, 14 de juliol de 1936 - 4 de juliol de 1977) va ser un tirador d'esgrima belarús, especialista en espasa, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on va guanyar la medalla de bronze en la prova d'espasa per equips del programa d'esgrima.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món d'esgrima de 1962, així com el campionat de l'URSS de 1958, 1961 i 1962.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Aleksandr Pavlovsky». [Consulta: 26 novembre 2024].
* ↑ «ПАВЛОВСКИЙ Александр Анатольевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «Павловский Александр Анатольевич» (en rus). [Consulta: 27 novembre 2024].
# Aleksandr Romankov

Aleksandr Romankov (en rus: Aleksandr Romankov) (Korsakov, Unió Soviètica 1953) és un tirador d'esgrima rus, ja retirat, guanyador de cinc medalles olímpiques i considerat un dels millors tiradors del segle xx.

## Biografia

Va néixer el 7 de novembre de 1953 a la ciutat de Korsakov, població situada a l'óblast de Sakhalín (illa de Sakhalín), que en aquells moments formava part de la República Socialista Federada Soviètica de Rússia (Unió Soviètica) i que avui dia forma part de la Federació Russa.

## Carrera esportiva

Va participar, als 22 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la competició olímpica individual de floret, així com finalitzar quart en la prova per equips d'aquesta modalitat, i per la qual va aconseguir guanyar un diploma olímpic. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica) va aconseguir la medalla de bronze en la prova individual i la medalla de plata en la prova per equips. Absent dels Jocs Olímpics d'estiu de 1988 realitzats a Los Angeles (Estats Units) pel boicot polític fet per les autoritats soviètiques, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) aconseguí revalidar la seva medalla de bronze en la prova individual així com guanyar la medalla d'or en la prova per equips.
Campió disset vegades del seu país en la modalitat de floret individual o per equips, al llarg de la seva carrera ha guanyat vint-i-una medalles en el Campionat del Món d'esgrima, dotze d'elles d'or.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Aleksandr Romankov». [Consulta: 27 agost 2023].
* ↑ «Alexander Romankov». fencing-future.com. Arxivat de l'original el 13 agost 2013. [Consulta: 29 abril 2012].
# Aleksei Kuznetsov

Aleksei Kuznetsov (Gorodetski, 15 d'agost de 1929 - 28 de març de 2003) fou un esquiador de fons rus, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Squaw Valley, on disputà tres proves del programa d'esquí de fons. En el relleu 4x10 quilòmetres guanyà la medalla de bronze formant equip amb Guennadi Vagànov, Anatoly Shelyukhin i Nikolai Anikin, mentre en els 30 quilòmetres fou vuitè i en els 50 quilòmetres quinzè.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del Món d'esquí nòrdic, una de plata i una de bronze, el 1954 i 1962, així com dos campionats nacionals.
Una vegada retirat va exercir d'entrenador d'esquí de fons.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Aleksey Kuznetsov». [Consulta: 9 gener 2025].
* 1 2 3 «КУЗНЕЦОВ Алексей Иванович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 10 gener 2025].
# Alessandro Lami

Alessandro Lami (Rosignano Marittimo, 27 de gener de 1949 - 8 de març de 2015) va ser un filòleg clàssic italià. Les seves àrees d'especialització inclouen la història de la filosofia grega, la història de medicina grega i el Corpus hipocràtic. El seu treball, amb comentari i traducció, sobre el tractat galeànic De opinionibus propriis, es considera el millor.

## Trajectòria

Fill de l'obrer Pietro Lami i de la seva esposa Rina Colombini, va a créixer a Castiglioncello i va formar-se en llatí i grec clàssic al Liceo Classico "Niccolini Guerrazzi" a Liorna, on va conèixer per primer cop a la seva esposa, Elisabetta Piccioni.
Després d'haver rebut una beca per la Scuola Normale Superiore, va finalitzar els seus estudis a la Universitat de Pisa, on el seu mentor acadèmic va ser Vincenzo di Benedetto. Allà va ensenyar literatura grega, primer com a professor ajudant, i després com a professor associat.
Va continuar amb la seva investigació fins poc abans de la seva mort, col·laborant amb Galenos, una revista de filologia sobre medicina dirigida pel seu amic i company de treball Ivan Garofalo.
Va morir el 8 de març de 2015 amb la seva esposa al costat. Les seves cendres descansen al mar de Castiglioncello.

## Referències

* 1 2 3 Benelli, Luca «Un profilo ed un ricordo di Alessandro Lami». Lexis, vol. 34, 2016, pàg. 1–8.
* ↑ Knut Hamsun – Per i sentieri dove cresce l’erba Plantilla:In lang
* ↑ «LAMI Alessandro / Bibliothèque nationale de France (Paris)». www.data.bnf.fr. [Consulta: 12 agost 2017].
* ↑ «LAMI Alessandro / Site officiel de l'UMR Orient & Méditerranée (Paris)». www.orient-mediterranee.com. [Consulta: 4 octubre 2015].
* ↑ «LAMI Alessandro / Site officiel de l'UMR Orient & Méditerranée (Paris)».
* ↑ «Dipartimento di Filologia e critica delle letterature antiche e moderne». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 12 desembre 2017].
# Kràsnaia Poliana (Sotxi)

Kràsnaia Poliana (en rus Красная Поляна, que significa: 'Bella Clariana') és poble (un possiólok) sota la jurisdicció de la ciutat de Sotxi, al krai de Krasnodar, a Rússia. L'any 2010 tenia 4.599 habitants. Va ser la seu de les proves de l'esquí alpí i esquí nòrdic dels Jocs Olímpics d'Hivern de 2014.
Es troba al Caucas occidental i hi ha les estacions d'esquí alpí Rosa Khutor amb la base a 560 m d'altitud al llarg del riu Mzymta. Els remuntadors arriben als 2.320 m d'altitud. S'hi va celebrar la Copa del Món d'equí alpí el febrer de 2012.

## Història

Encara que el lloc és ric en restes prehistòriques i fortificacions medievals, la primera menció escrita és de l'any 1835.
Després de la dissolució de la Unió Soviètica hi va haver, per als russos, la pèrdua de les zones d'esquí de la Transcaucàsia i el Tian-Shan, la qual cosa va contribuir a incrementar el prestigi de Kràsnaia Poliana per a les elits russes.

## Referències

* (rus) History of Krasnaya Polyana Arxivat 2007-09-04 a Wayback Machine. al web d'Alpika Service
* (rus) Article about Krasnaya Polyana a St. Petersburg Vedomosti

## Enllaços externs

* (alemany) Krasnaya Polyana
* (rus) Красная Поляна
* (suec) Krasnaya Polyana photos Arxivat 2008-12-26 a Wayback Machine.
* (francès) Krasnaya-Polyana Arxivat 2009-06-26 a Wayback Machine. Information site made by the ski resort Les Houches in France, which is Krasnaya Polyana's sister city since 2004. Soon in Russian and English.
# Bergansí

Un bergansí o rosegador es fa rosegar a les criatures quan han de treure les dents. A la part inferior, porta encastada un tros de coral, ivori, cristall o un altre material guarnit amb cascavells. El bergansí es penja a coll dels nadons amb una cadena i els dona perquè juguin amb aquest, sobretot quan són en període de dentició.
Poden incorporar també un xiulet en la part superior del rosegador de manera que mare o pare o la mainadera tingui diversos jocs amb els quals divertir la criatura: el xiulet i el joc de cascavells. Durant el període de dentició el frec del bergansí accelera i facilita la sortida de les dents i consola els nens.

## Referències

* ↑ «Bergansí». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «bergansí | enciclopedia.cat». [Consulta: 31 desembre 2024].
* 1 2 Diccionario tecnológico, ó, Nuevo diccionario universal de artes y oficios y de economía industrial y comercial (en castellà). Imprenta de José Torner, 1836, p. 135.
# Bernat Aragonés

Joan Bernat Aragonés i Fusté (nascut el maig de 1977) és un muntador, editor de cinema i tècnic d'efectes especials català. El 1999 es va llicenciar en Humanitats a la Universitat Pompeu Fabra i el 2002 va obtenir un Màster en Belles Arts a l'American Film Institute de Los Angeles. El 2015 va fundar l'estudi de postproducció Antaviana Films VFX & Postproduction.
Va debutar en cinema el 2000 com a muntador de curtmetratges, documentals i pel·lícules per televisió. El 2008 debutà com a muntador a Eskalofrío.
El 2010 fou nominat al Gaudí al millor muntatge pel seu treball a The Frost (el gebre). Fou nominat novament al Gaudí al millor muntatge per Fill de Caín (2014), L'altra frontera (2015) i El rey de La Habana (2015). El 2015 fou nominat al Premi Ariel als millors efectes especials per Más negro que la noche. El 2018 va guanyar, juntament amb Manuel López Egea, el Gaudí als millors efectes especials pel seu treball a Incerta glòria, mentre que pel seu treball a La llibreria fou nominat al Gaudí al millor muntatge i al Goya al millor muntatge. El 2020 fou nominat novament als Premis Gaudí al millor muntatge per La hija de un ladrón i als millors efectes visuals per Born a King. El 2024 va rebre el Premi Gaudí Millors efectes visuals per [[La contadora de películas|La contadora de Películas.]]

## Filmografia (parcial)

* Tuya siempre (2007)
* Eskalofrío (2008)
* The Frost (el gebre) (2009)
* Les veus del Pamano (2009)
* Blackthorn (2011)
* Les aventures de Tadeu Jones (2012)
* Fill de Caín (2013)
* L'altra frontera (2014)
* Murieron por encima de sus posibilidades (2014)
* Más negro que la noche (2014)
* Ningú no vol la anit (2015)
* El rey de La Habana (2015)
* Incerta glòria (2017)
* La llibreria (2017)
* Júlia ist (2017)
* Elisa y Marcela (2018)
* La hija de un ladrón (2019)
* Born a King (2019)
* L'enigma Verdaguer (2019)
* La Contadora de Películas (2023)

## Referències

* 1 2 «Bernat Aragonès» (en anglès). DocsBarcelona. [Consulta: 9 febrer 2024].
* ↑ Bernat Aragonés a catalanfilms.cat
* ↑ «Lista completa de nominaciones a los premios Ariel 2015» (en castellà). Festival Internacional de Cine de Morelia, 13-04-2015. [Consulta: 9 febrer 2024].
* ↑ Guanyadors dels X Premis Gaudí
* ↑ la Librería al web dels Goya
* ↑ "La hija de un ladrón" i "Els dies que vindran", les més nominades als premis Gaudí, ccma.cat, 15 de desembre de 2019
# Bernat Maria Cerdó i Carbonell

Bernat Maria Cerdó i Carbonell (Muro, Mallorca, 11 de març de 1874 - Mallorca, 22 de març de 1951) fou compositor d'origen mallorquí.

## Biografia

Va ser nomenat sacerdot l'any 1898, i va assumir el càrrec de rector al convent de Muro. Com a segon director de l'Orfeó Mallorquí, va destacar com a compositor, escrivint diverses peces corals, incloent-hi entre la seva producció himnes, misses i cançons, entre altres obres.
Es conserven obres seves als fons musicals de la catedral-basílica del Sant Esperit de Terrassa (TerC), com ara la Missa d’Angelis per a 2 veus i orgue. També, es conserven obres seves al fons musical de la Catedral de Girona (GirC), com ara la Cobla Venid y vamos todos per a 3 veus i harmònium. Així mateix, es conserva el Càntic Invocaciones a la Sagrada Familia per a 3 veus i acompanyament al fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d’Empúries (CaeSM) el qual també es conserva al fons de l'església parroquial de Santa Eulàlia de Berga (BerSE) així com la Pregaria a la Virgen per a 1 veu i acompanyament.
D'altra banda, Cerdó va compondre diverses obres per a veu i acompanyament, com ara A la Virgen de los Dolores, per a cor i piano; A la Virgen Dolorosa, per a veu i piano; Padre Nuestro, per a veu i orgue; Trisagio a la Santísima Trinidad, per a mezzosoprano, soprano o baríton i harmònium.

## Referències

* 1 2 3 CORTIZO, Mª Encina. «Cerdó Carbonell, Bernardo», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 3.
* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 1: Fons de la catedral-basílica del Sant Esperit de Terrassa.. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, 2007.
* 1 2 «Obres de Cerdó a l’IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya».
# Bernat Nadal i Crespí

Bernat Nadal i Crespí (català: Bernat Nadal Crespí) (Sóller, 5 d'abril de 1746 - 12 de desembre de 1818) va ser un prelat mallorquí, diputat a les Corts de Cadis i bisbe de Mallorca (1794-1818).

## Biografia

Va cursar estudis de filosofia i es va ordenar sacerdot el 1761. Va guanyar una beca per al Col·legi de Nuestra Señora de la Sapiencia, del qual va ser rector i catedràtic lul·lista. Durant sis anys va ser vicari de l'església de Mancor.
Nadal va ser col·lector de la Colegiata de San Isidro de Madrid, abreviador de la Nunciatura, oficial de la interpretació de llengües de la primera secretaria de l'estat durant quinze anys i canonge d'aquesta església de Palma.
Dominava el grec, hebreu, portuguès, italià, anglès, francès i alemany a més del llatí. A la seva instrucció en teologia, dret canònic i civil, arts i història se sumaven els coneixements de geografia, geometria i àlgebra.
Va morir, el 12 de desembre de 1818, als 72 anys.

## Bisbe de Mallorca

Va ser nomenat bisbe el 20 d'abril del 1794, als 48 anys, i consagrat en la Col·legiata juntament amb el bisbe d'Osma (Sòria). Va arribar a Mallorca a finals d'any i va fer la seva entrada solemne el 4 de febrer següent.
Com a bisbe durant 24 anys va influir molt a la diòcesi de Mallorca. Durant el seu bisbat es va separar de la diòcesi l'illa de Menorca.
Va fundar, el 1809, el Real Colegio de La Pureza a Palma per a noies. El col·legi va caure en decadència després d'una època d'esplendor i l'any 1870, en quedar vídua la Madre Alberta, el bisbe de Mallorca, Miquel Salvà i Munar li demanà que es fes càrrec, com a directora.
Va erigir vuit esglésies i va atendre a la formació d'un nou Catecisme i Ritual.
Va ser el primer bisbe natural de Mallorca que va permetre l'ordenació de xuetes.

## Diputat a les Corts de Cadis

Fou diputat a les Corts de Cadis per Balears. Exercí el càrrec de President de les Corts (24 de setembre del 1811). Va pertànyer a les Comissions sobre:
* «Las Alhajas de las Iglesias» (1 de març de 1811).
* «Restablecimiento del Consejo de la Inquisición» (18 de maig de 1811).
* «Comisión de Honor» (17 de març de 1812).
* «Comisión para recibir a la Regencia del Reino» (29 de maig de 1813).
Com a diputat destaquen algunes de les seves participacions:
* «Las Alhajas de las Iglesias» (3 de maig de 1811).
* «Intervención de la Tesorería» (21 de maig de 1811).
* «Abolición de los Señoríos Territoriales» (21 de juny de 1811)
* «Concilio Nacional» (23 d'agost de 1811).
* «Libertad de imprenta» (15 i 16 d'octubre, com a President).
* «Rebeldía del Cabildo Eclesiástico» (17 de maig de 1813)

## Referències

* 1 2 3 «El Cádiz de las Cortes - Diputados de la Constitución de 1812», 28-06-2012. Arxivat de l'original el 2012-06-28. [Consulta: 7 setembre 2024].
* 1 2 3 «Bernat Nadal i Crespí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Bernat Nadal i Crespí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
| Precedit per: Pedro Rubio-Benedicto y Herrero | Bisbe de Mallorca 1794 - 1818 | Succeït per: Pedro González Vallejo |