OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Camptosaure

El camptosaure (Camptosaurus) és un gènere de dinosaure herbívor del període Juràssic superior. Els adults més grossos mesuraven més de 7 m de longitud i pesaven fins a 4 tones. Eren capaços d'aixecar els seus pesats cossos per a caminar de forma bípeda. Aquest gènere probablement està emparentat amb l'ancestre dels iguanodòntids i hadrosàurids posteriors. Les seves restes fòssils s'han trobat a Nord-amèrica i Europa.
# El prodigi

El prodigi (títol original en anglès, The Wonder) és una pel·lícula de drama psicològic d'època del 2022 dirigida per Sebastián Lelio. Emma Donoghue, el mateix Lelio i Alice Birch van escriure el guió basat en la novel·la homònima de Donoghue del 2016. Ambientada poc després de la Gran fam irlandesa, segueix una infermera anglesa enviada a un poble rural irlandès per observar una "noia en dejú", que aparentment és capaç de sobreviure miraculosament sense menjar. Florence Pugh lidera un repartiment coral que inclou Tom Burke, Niamh Algar, Elaine Cassidy, Dermot Crowley, Brían F. O'Byrne, David Wilmot, Ruth Bradley, Caolán Byrne, Josie Walker, Ciarán Hinds, Toby Jones i Kíla Lord Cassidy. S'ha subtitulat al català.
El film es va estrenar al Festival de Cinema de Telluride el 2 de setembre de 2022. Es va estrenar en una selecció de cinemes el 2 de novembre de 2022 i es va incorporar al catàleg de Netflix el 16 de novembre. Va rebre crítiques positives, que van elogiar el disseny de producció i les interpretacions, especialment la de Pugh.

## Referències

* ↑ Kroll, Justin. «Florence Pugh To Star In Sebastián Lelio's Adaptation of 'The Wonder'». Deadline Hollywood, 28-04-2021. Arxivat de l'original el April 28, 2021. [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ Wiseman, Andreas. «'The Wonder': First Look At Florence Pugh In Netflix Period Thriller Filming In Ireland; Tom Burke, Niamh Algar, Toby Jones, More Join». Deadline, 12-08-2021. [Consulta: 12 agost 2021].
* ↑ «The Wonder». Goita què fan, ara!. [Consulta: 29 setembre 2024].
* ↑ Keegan, Rebecca. «Telluride Unveils Lineup of Films to "Fight About"». The Hollywood Reporter, 01-09-2022. [Consulta: 15 setembre 2022].
* ↑ Lang, Brent. «Toronto Film Festival Unveils Lineup Featuring New Works From Sam Mendes, Tyler Perry, Darren Aronofsky, Sarah Polley». Variety, 28-07-2022. [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ «Florence Pugh's new movie The Wonder confirms Netflix release date». Digital Spy, 16-09-2022. [Consulta: 16 setembre 2022].
* ↑ Ehrlich, David. «'The Wonder' Review: Florence Pugh Discovers a Miracle». IndieWire, 03-09-2022. [Consulta: 16 setembre 2022].
* ↑ Debruge, Peter. «'The Wonder' Review: You Won't Believe Sebastián Lelio's Latest, but Not in a Good Way». Variety, 03-09-2022. [Consulta: 16 setembre 2022].
* ↑ Farber, Stephen. «'The Wonder' Review: Florence Pugh Dazzles in Sebastian Lelio's Mesmerizing Study of Faith and Abuse». The Hollywood Reporter, 03-09-2022. [Consulta: 16 setembre 2022].
# Azerbaidjan al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior

Azerbaidjan va fer la seva primera participació en el Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior en el 2012. Va partir com una de les favorites d'Europa, però va quedar finalment penúltima. La cadena de televisió del país, İctimai, pensava debutar al Festival de la Cançó d'Eurovisió Júnior 2008 (el mateix any que va debutar al Festival de la Cançó d'Eurovisió). No obstant això, un temps després de confirmar la seva participació, va informar que es retirava sense arribar a participar per no haver trobat una manera adequada de fer una selecció nacional del seu representant.
L'Azerbaidjan va tornar al concurs de 2021 a París, França, amb İTV va seleccionar internament a Sona Azizova per representar la nació amb "One Of Those Days". Azizova va aconseguir la posició més alta de l'Azerbaidjan fins ara, aconseguint el cinquè lloc en un camp de 19. İTV es va retirar de nou del concurs de 2022 a Erevan, Armènia i encara no ha tornat.

## Participació

Llegenda
| Any | Seu | Artista | Cançó | Final | Punts |
| 2012 | Amsterdam | Omar & Suada | «Girls And Boys» | 11 | 49 |
| 2013 | Kíev | Rustam Karimov | «Me And My Guitar» | 7 | 66 |
| No hi va participar entre 2014 i 2017 ||||||
| 2018 | Minsk | Fidan Hüseynova | «I Wanna Be Like You» | 16 | 47 |
| No hi va participar entre 2019 i 2020 ||||||
| 2021 | París | Sona Azizova | «One Of Those Days» | 5 | 151 |
| No hi va participar entre 2022 i 2024 ||||||

## Referències

* ↑ «Junior Eurovision 2012 Amsterdam News» (en anglès). 'ESCKaz.com'.
* ↑ «Junior Eurovision Song Contest 2008» (en anglès). 'UER'. «Unfortunately, Azerbaijan was supposed to debute at the contest, but had to withdraw as they could not find a suitable act to represent their country.»

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Azerbaidjan en Junioreurovision.tv (anglès)
# SpaceShipOne

SpaceShipOne és el primer vehicle espacial tripulat de capital privat.

## Història

El 4 d'octubre de 2004, l'SpaceShipOne aconseguí arribar a l'espai per segona vegada en 15 dies, aconseguint així, el premi Ansari X-Price, dotat amb 10 milions de dòlars i proclamant-se el primer vehicle espacial tripulat de capital privat. La nau va ser dissenyada per Burt Rutan i finançada per Paul Allen mitjançant l'empresa Scaled Composites. El pilot que va dur la nau a l'espai en els seus primers dos vols va ser Mike Melvill, aconseguint una alçada màxima de gairebé 103 km (337 500 peus concretament). En el tercer vol, la nau va ser tripulada per Brian Binnie, aconseguint els 112 km (367 422 peus) d'alçada, superant en quatre quilòmetres el rècord aconseguit en 1963 per Joseph Walker amb l'X-15.

## Descripció

L'SpaceShipOne és una nau espacial suborbital de 2,5 t de pes i amb cabuda per a un tripulant i dos passatgers. Posseeix un motor de coet que consumeix una barreja de combustible sòlid i òxid de dinitrogen. Per a poder volar, la nau és transportada primer fins a una alçada de 15,2 km per l'avió White Knight. En arribar a aquesta alçada, l'SpaceShipOne es deixa anar de l'avió; segons més tard, encén el seu motor, pujant en pocs minuts fins als 100 km. Abans d'iniciar el descens, la nau plega les seves ales de forma que presenta un perfil aerodinàmic estable fins que arriba a cotes baixes, on torna a desplegar les ales fins a la seva forma original i planeja fins a aterrar en un aeroport convencional.

## Especificacions
### Característiques generals

Tripulació: 1, el pilot.
Capacitat: 2 tripulants.
Longitud: 8.53 m (28 ft).
Envergadura: 8.05 m (16 ft).
Àrea d'ales: 15 m² (161.4 ft m²)
Pes en buit: 1,000 kg (2,640 lb)
Pes carregat: 3,600 kg (7,920 lb)
Planta motriu: 1 × N2O/HTPB Motor híbrid SpaceDev de 74 kN (7.500 kgf)
Impuls específic: 250 segons (2450 kg/Ns)
Allargament: 1.6

### Rendiment

Velocitat màxima: Mach 3.09.
Rang: 65 km.
Sostre de servei: 112,000 m.
Taxa d'ascens: 416.6 metres/segon
Càrrega alar: 240 kg/m²
Empenta/pes: 2.08

## Referències

* ↑ «Private craft makes space history» (en anglès). BBC, 21-06-2012. [Consulta: 21 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Lloc web de l'SpaceShipOne Arxivat 2018-04-07 a Wayback Machine. (anglès)
# Tennessee Titans

Els Tennessee Titans són una franquícia de futbol americà de la National Football League amb seu a la ciutat de Nashville, Tennessee. Són membres de la Divisió Sud de l'AFC de l'NFL. El seu estadi és el Nissan Stadium.
Abans s'anomenaven Houston Oilers i jugaven a la ciutat de Houston, Texas, i van començar a jugar l'any 1960 com a membres i com a fundadors de l'American Football League (AFL). Els Oilers van guanyar dos campionats de l'AFL abans d'entrar a l'NFL per la fusió entre l'AFL i l'NFL.
L'equip va marxar a l'estat de Tennessee l'any 1997, primer jugant a Memphis durant un any abans d'establir-se definitivament a Nashville. Durant aquestes dues temporades, l'equip va ser conegut com a Tennessee Oilers fins que l'any 1999 va canviar definitivament el nom per Tennessee Titans.

## Palmarès

* Campionats de lliga (2)
** Campionat de l'AFL (abans de la fusió AFL-NFL): 1960, 1961.
* Campionats de conferència (1)
** AFC: 1999.
* Campionats de divisió (9)
** AFL Est: 1960, 1961, 1962, 1967.
** AFC Central: 1991, 1993, 2000.
** AFC Sud: 2002, 2008.

## Estadis

* Jeppesen Stadium (1960–1964)
* Rice Stadium (1965–1967)
* Houston Astrodome (1968–1996)
* Liberty Bowl Memorial Stadium (1997)
* Vanderbilt Stadium (1998)
* Nissan Stadium (1999–present)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial dels Titans
# Roqya

Roqya és una pel·lícula de thriller francès dirigit per Saïd Belktibia i estrenat l'any 2023.

## Argument

La Nour porta de tornada animals exòtics del Marroc, que amaga sobre la seva persona i que seran utilitzats en cerimònies ocultes pels "bruixots" als quals els ven. Després de crear una aplicació, "Baraka", a través de la qual es pot fer una crida a curanderos i marabouts per trobar solucions als problemes que es troben a la vida, és acusada de bruixeria pels aliats del seu exmarit, Dylan (amb qui es troba en conflicte per la custòdia del seu fill, Amine, i el pagament de la manutenció dels fills) a la ciutat on viu de nou l'acusació d'Amine. És assetjada ràpidament a través de les xarxes socials i el seu pis va ser incendiat després d'haver-s'hi refugiat després d'una persecució. Ella aconsegueix escapar i fuig. Resistirà i lluitarà per la seva supervivència i la protecció del seu fill, a qui Dylan està intentant recuperar.

## Repartiment

* Golshifteh Farahani : Nour
* Amine Zariouhi : Amine
* Jérémy Ferrari : Dylan
* Denis Lavant : Jules
* Mathieu Espagnet : Kevin
* Isma Kébé : Arnaud
* Issaka Sawadogo : Ahmed
* Anne-Laure Gruet : la douanière

## Recepció

* Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Gérardmer 2024: fora de competició.

## Notes i referències

* ↑ «Roqya : la chasse aux sorcières ouverte avec Golshifteh Farahani et Jérémy Ferrari». Première, 22 février 2024..
* ↑ «Roqya». Festival international du film fantastique de Gérardmer..
* ↑ «La comédienne Golshifteh Farahani, la voix de la résistance iranienne». Franceinfo, 12-05-2024..
* ↑ The 31st Gérardmer International Fantastic Film Festival is in full swing, cineuropa.org, 25 de gener de 2024

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# BME Growth

El BME Growth, anteriorment denominat Mercat Alternatiu Borsari (MAB), és un mercat de valors dedicat a empreses de capitalització reduïda i les PIME que busquen expandir-se. Facilita una regulació a mida, dissenyada específicament per a aquest tipus d'empreses, i adapta els costos i els processos a les característiques de cada empresa. Es considera una font de finançament empresarial alternativa a la bancària.
El canvi de nom a BME Growth es va produir després que la Comissió Nacional del Mercat de Valors reconegués la categoria europea de Growth Market, coneguda a Espanya com a Mercat de Pimes en Expansió. Aquesta nova categoria es va desenvolupar dins de la iniciativa Capital Markets Union (CMU) i està recollida en la directiva MiFID II amb l’objectiu d’impulsar el finançament de les empreses de menor mida a través de la seva presència en els mercats financers. Formar part d’aquesta categoria significa que els estàndards de qualitat i transparència d’aquest mercat de BME són homogenis amb els d'altres Growth Markets d’Europa.
El BME Growth és un tipus de mercat equivalent a Europa a l'AIM de Londres, el Neuer Markt de Frankfurt o el Nouveau marché de París.

## Referències

* 1 2 «El MAB se transforma en BME Growth» (en castellà). Expansión, 03-09-2020. [Consulta: 22 juny 2024].
* ↑ «Mercat alternatiu borsari | ACCIÓ». accio.gencat.cat. Arxivat de l'original el 2016-11-25. [Consulta: 25 novembre 2016].
* ↑ «Spain set to launch alternative trading platform for small-caps» (en anglès). Financial Times, 30-05-2008. Arxivat de l'original el 6-5-2015. [Consulta: 23 juny 2024].
# Creu de Benet Ramon

La Creu de Benet Ramon és una creu de terme de Guimerà (Urgell) situada al nord de la vila, en una cruïlla, on es creuen els camins de Guimerà, Verdú, l'Ametlla i Plans de la Bovera. Fou objecte de robatori, i reposada amb una creu del mateix estil.
És una creu de terme amb base composta de dos graons quadrats i un sòcol rodó sobre el qual s'aixeca un fust octogonal. Es corona amb una creu plana llatina sense decoració.
A 1,1 km a l'oest de la creu, hi ha una creu gairebé idèntica a la de Benet Ramon, anomenada creu de Verdú, també en una cruïlla de quatre camins entre el camí que porta a Verdú i Tàrrega, a l'Ametlla i directament cap al santuari de la Bovera.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme del camí de la Bovera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Creu del camí a Verdú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
# Clinton (Maryland)

Clinton és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 26.064 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Clinton tenia 26.064 habitants, 8.605 habitatges, i 6.772 famílies. La densitat de població era de 852,8 habitants per km².
Dels 8.605 habitatges en un 38,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,8% hi vivien parelles casades, en un 15,2% dones solteres, i en un 21,3% no eren unitats familiars. En el 17,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,32.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,2% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 30,7% entre 25 i 44, un 26,4% de 45 a 60 i un 9,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 71.139 $ i la renda mediana per família de 75.036 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.736 $ mentre que les dones 39.545 $. La renda per capita de la població era de 24.949 $. Entorn del 2,4% de les famílies i el 3,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Clinton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Clinton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Suite per a corda (Janáček)

Suite per a corda, JW VI/2 (en txec Suita), és una suite per a orquestra de corda composta per Leoš Janáček i estrenada el 2 de desembre de 1877 a Brno amb la Brno Beseda dirigida pel mateix compositor.

## Moviments

Consta de 6 moviments:
* Moderato (sol menor)
* Adagio
* Andante con moto
* Presto
* Adagio
* Andante (si menor)

## Origen i context

La Suite per a orquestra de corda, composta quan tenia vint-i-tres anys, forma part del primer període de Janáček. Amb sis moviments, és la primera obra orquestral important i ambiciosa, si es compara amb els tres minuts que solien durar els cors que anava component per la coral Svatopluk.
Janácek va compondre aquesta suite durant un temps sense gaires recursos econòmics i quan tot just s'estava gestant com a compositor. El 1876 havia esdevingut el director de la Societat de Música de Brno i estava a punt d'acabar els estudis a l'Escola d'orgue de Praga. El novembre de 1877 la va presentar als seus amics, i el 2 de desembre la va estrenar. Per entrar al Conservatori de Leipzig l'any següent va presentar aquesta obra.

## Referències

* ↑ Knaus, Jakob. «Dades de l'obra» (en anglès). www.leosjanacek.eu. [Consulta: 18 gener 2018].
* 1 2 3 Tyrrell, 2011, p. 114.
* ↑ «Dades a Imslp» (en anglès). Imslp. [Consulta: 21 novembre 2016].
* ↑ Stover, Franklin. «Anàlisi de l'obra» (en anglès). Allmusic. [Consulta: 21 novembre 2016].

## Bibliografia

* Tyrrell, John. Janacek: Years of a Life Volume 1 (1854-1914): The Lonely Blackbird. Faber & Faber, 2011. ISBN 9780571261130.

## Vegeu també

* Llista de composicions de Leoš Janáček
# Bab al-Faradis

Bab al-Faradis (àrab: بَاب الْفَرَادِيس, Bāb al-Farādīs, ‘Porta del Paradís') o Bab al-Amara (àrab: باب العمارة, Bāb al-ʿAmāra, ‘Porta d'al-Amara’) és una de les set portes de la ciutat antiga de Damasc, capital de Síria.
La porta està situada a la part nord de la ciutat vella de Damasc. Durant l'època romana, la porta estava dedicada a Mercuri. El nom d'al-Faradis (‘el Paradís') adoptat més tard fa referència a l'abundància de jardins i de fonts d'aigua que hi havia als voltants. L'altre nom, Bab al-Amara, fa referència al nom d'un barri extramurs de la ciutat vella on s'hi reunia la gent del segle xiv.
La porta va ser reconstruïda diverses vegades en èpoques antigues, l'última de les quals va ser l'any 1241.
Bab al-Faradis s'esmenta durant la presa de Damasc el 635 com una de les sis portes davant de les quals acampaven els exèrcits de l'islam. Va ser novament assetjada Damasc pels exèrcits abbàssides el 749 dirigits en aquest sector o bé per Humayd ibn Qàhtaba o bé per Abbàs ibn Yazid. Tanmateix, l'entrada dels exèrcits assetjadors no es va produir, durant aquests dos episodis, per aquesta porta.
Si avui la porta és una de les més concorregudes de l'antiga ciutat de Damasc, ho deu al pelegrinatge xiïta de la mesquita de Sayyida Ruqayya situada, a l'Edat Mitjana, en contacte amb la porta. Des de finals de la dècada de 1980, aquesta mesquita ha anat ampliant-se, ocupant avui una superfície de mitja hectàrea.

## Referències

* 1 2 «Bab Al-Faradis» (en anglès). Love Damascus. [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ «The Gates of Damascus» (en anglès). Old Damascus. [Consulta: 2 desembre 2023].
* 1 2 Guilhot, Mouton i Piaton, 2018.

## Bibliografia

* Guilhot, Jean-Olivier; Mouton, Jean-Michel; Piaton, Claudine «Portes et murailles de Damas de l'Antiquité aux premiers mamlouks : Histoire, architecture, épigraphie. Nouvelle édition». Presses de l’Ifpo, 2018. DOI: 10.4000/books.ifpo.12299.
# Restricció voluntària d'exportacions

Una restricció voluntària d'exportacions (també coneguda com a VER, de l'anglès voluntary export restraint) és una limitació, establerta pel govern d'un estat, de la quantitat de béns que poden ser exportats a un altre país per un període determinat. Malgrat ser teòricament voluntàries, aquestes restriccions quantitatives són sovint implementades degut a la insistència dels països importadors. Són casos coneguts de VER les restriccions de les vendes d'automòbils japonesos als Estats Units i la Unió Europea durant la dècada dels vuitanta.
Les limitacions quantitatives que comporten les restriccions voluntàries d'exportacions poden induir, com a forma d'evitar-ne els efectes, processos d'inversió estrangera directa: les empreses dels estats que estableixen aquestes restriccions instal·len plantes de producció allà on veuen limitades llurs exportacions perquè així els seus béns hi tinguin la consideració de nacionals.

## Bibliografia

TUGORES, Joan. Economía internacional. Globalización e integración regional. Aravaca (Madrid): McGraw-Hill, 2002.
# Creu de Sant Roc

La Creu de Sant Roc és una creu de terme de Prades (Baix Camp), situada davant del Portal fortificat, a la sortida de la població cap a l'est, darrere de l'església de Santa Maria.
És una creu de terme de pedra, d'estil gòtic, del segle XIII. A la part superior de la creu es conserva la imatge de Sant Roc. Tenia la funció de protegir de malalties i de perills als visitants. El basament de la creu és fruit d'una reforma posterior.

## Referències

* 1 2 «Creu de Sant Roc». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Coral Hills

Coral Hills és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 10.720 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Coral Hills tenia 10.720 habitants, 3.833 habitatges, i 2.694 famílies. La densitat de població era de 2.723 habitants per km².
Dels 3.833 habitatges en un 35,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31,3% hi vivien parelles casades, en un 30,9% dones solteres, i en un 29,7% no eren unitats familiars. En el 23,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,7% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 6,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.122 $ i la renda mediana per família de 45.288 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.799 $ mentre que les dones 30.466 $. La renda per capita de la població era de 17.876 $. Entorn del 9,2% de les famílies i el 12,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Coral Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Coral Hills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Encarna Sepúlveda Mantecón

Encarna Sepúlveda Mantecón (Cuenca, 1952) és una artista valenciana.
Licenciada en Belles Arts el 1989, s'incorpora a la pintura en la dècada del 1990, amb un estil abstracte i postmodern.
El 2001 va inaugurar Rutes d’interior, en la galeria barcelonina Art al Rec. El crític Román de la Calle va destacar la seua proximitat a la imatge clínica, si bé després evolucionaria el seu estil envers formes geomètriques més pures. Pel 2007 i 2008 fa treballs de monocromia, amb certs paral·lelismes amb els gràfics dels ordinadors de la dècada del 1980. Per a la dècada del 2020, el seu estil ja és clarament geomètric.
El 2021, va il·lustrar una sèrie de botelles de vi després de guanyar un premi.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Ferrer, Carolina; Justo, Isabel. Ángulos del vacío. Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana, 2016. ISBN 978-84-482-6139-9.
* ↑ ARTEINFORMADO. «Encarna Sepúlveda. Artista» (en castellà), 20140603. [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 S.L, EDICIONES PLAZA. «Encarna Sepúlveda repasa sus últimos 15 años de carrera artística» (en castellà). [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Alfageme, Irene. «La artista valenciana, Encarna Sepúlveda, gana el concurso nacional de pintura “El Primero”, de Bodegas Fariña» (en castellà). [Consulta: 16 octubre 2023].
# Nautílides

Els nautílides (Nautilida) són l'ordre de mol·luscs cefalòpodes, majoritàriament extints, inclou els nàutils moderns i els seus antecessors immediats. Tots els nautiloïdeus actuals es troben en aquest grup.
És un grup gran i divers que va des del Paleozoic tardà al Cenozoic mitjà. Se suposa que van evolucionar a partir de membres de l'ordre Oncocerida. Entre 24 i 34 famílies i de 165 a 184 gèneres són reconeguts. Avui en dia, el grup està representat només per 5 espècies dels gèneres Nautilus i Allonautilus.

## Taxonomia

La família Nautilidae, que va ser molt diversa en el passat, avui consta només de dos gèneres i cinc espècies:
* Allonautilus Ward & Saunders, 1997
* Nautilus Linnaeus, 1758.

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Nautilidae Blainville, 1825». [Consulta: 19 març 2021].