OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tinença

Una tinença era a Europa i Catalunya cadascuna de les parcel·les propietat d'un senyor que se cedien a camperols per a la seua explotació directa a canvi d'una renda fixa o una proporció de les collites obtingudes i d'uns determinats serveis a la reserva del senyor. L'extensió de les tinences era variable. Durant l'edat mitjana els tinents podien ser serfs del senyor i restar adscrits vitaliciament a la terra que treballaven o bé lliures, en cas que poguessin anar-se'n un cop acomplertes les obligacions amb el senyor.

## La tinença feudal a la península Ibèrica

A diferència d'Europa, al Regne de Pamplona es desenvolupà un sistema de cessió de tinences que formava l'honor regalis. En aquest sistema el rei cedia temporalment les terres a un senyor vassall com a recompensa per a la seva fidelitat per tal que l'administrés, sense que la cessió impliqués la pèrdua de la propietat reial o impliqués que el senyor vassall que la rebia la pogués donar en herència al seu fill. El senyor feudal vassall que rebia la cessió de la tinença s'anomenava tinent.
Aquesta cessió s'anomenà honor, i el seu conjunt Honor regalis, al regne de Pamplona i al regne d'Aragó, on aparegueren amb anterioritat a la resta de la península Ibèrica. Les tinences es concedien a la noblesa i al clero, i a partir del segle xii contribuí a la feudalització a dotar-se de funcions de govern, jurisdicció i recaptació fiscal. El sistema de tinences passà del regne de Pamplona al regne de Castella i al regne d'Aragó. Segons Sánchez Albornoz l'origen del sistema de tinences es remuntaria al regne de Toledo, malgrat que el terme tinença no aparegué a la Corona de Castella fins al segle xi, quan amb la feudalització se concediren a certs senyors vassalls del rei atribucions públiques, administratives i judicials.

## Vegeu també

* Honor regalis

## Bibliografia

* Gran Enciclopedia Aragonesa: Tenente Arxivat 2015-10-14 a Wayback Machine. Honores, las Arxivat 2015-10-14 a Wayback Machine. Caballerías de honor Arxivat 2015-10-14 a Wayback Machine. Monarquía medieval Arxivat 2015-10-14 a Wayback Machine.
* Pescador Medrano, Aitor «Tenentes y tenencias del Reino de Pamplona en Álava, Vizcaya, Guipúzcoa, La Rioja y Castilla (1004-1076)». Vasconia: Cuadernos de historia - geografía, 29, 1999, pàg. 107-144. ISSN: 1136-6834. (castellà)
* Ubieto Arteta, Antonio. Historia de Aragón, vol 1. La formación territorial. Zaragoza: Anubar, 1981. ISBN 84-7013-1818. (castellà)
* Ubieto Arteta, Agustín. Las comarcas de Aragón, territorio y futuro. / La organización territorial de Aragón : perspectiva histórica. Zaragoza: Anubar, 2003. ISBN 84-7753-994-4. (castellà)
* Sadurní i Puigbò, Núria: Diccionari de l'any 1000 a Catalunya. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 280. Barcelona, octubre del 1999. ISBN 84-297-4607-2, plana 141.
# Greater Upper Marlboro

Greater Upper Marlboro és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 18.720 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Greater Upper Marlboro tenia 18.720 habitants, 6.514 habitatges, i 4.572 famílies. La densitat de població era de 194,2 habitants/km².
Dels 6.514 habitatges en un 37,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,7% hi vivien parelles casades, en un 15,2% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 24,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 39,5% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 5,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98 homes.
La renda mediana per habitatge era de 73.005 $ i la renda mediana per família de 81.666 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.857 $ mentre que les dones 41.100 $. La renda per capita de la població era de 29.218 $. Entorn del 2% de les famílies i el 3,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greater Upper Marlboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greater Upper Marlboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sarduri II

Sarduri II va ser rei d'Urartu de l'any 753 aC al 735 aC.
Va succeir al seu pare Argisti I. Va fundar la ciutat de Sarduriqurda a la muntanya de Kixteir (al sud-est del llac Van). Va fer expedicions militars durant el seu regnat i va expandir el territori. Cap al nord-est va sotmetre a Sinalibi rei de Tulikhu (al sud-oest del llac Sevan), a Murinu, rei de Uelikuḫi, a la regió del nord de Doğubayazıt (a l'oest del Sevan), i al rei Arguqi de la regió de Zagalu. També va fer campanya contra Etiuni, Aiararat i Eriaqi. Cap al nord, a la zona del llac de Txaldir, va sotmetre la ciutat de Maqaltu, i cap al nord-oest va arribar a la regió dominada per les tribus Kholka (Còlquida). Al sud, va lluitar contra els assiris, i va tornar a Manna; al sud-oest va sotmetre a vassallatge els països de Tumeichki (potser Tomisa) i Kauri (Gaurek, entre Kharpurt i Malatya). Va tornar a Khaté (Kahti) i va derrotar el rei Hilaruada (Khilarwada) i va entrar a la seva capital. Va cobrar tribut al rei Kushtashoi de Kummukh (Commagena)del que també va ocupar la capital; i va sotmetre als reis de Gurgum (Marash) i el Regne de Samal (Zindjirli).
El nou rei d'Assíria Teglatfalassar III (741-724 aC) va iniciar la lluita pels districtes fronterers que s'havien sotmès a Urartu. Va atacar Arpad al nord d'Alep. Sarduri hi va acudir amb forces pròpies i dels seus aliats de Kummukh, Melitalqi (Malatya) i Gurgum, però va ser derrotat per Teglatfalassar III a Rumqala, a la vora de l'Eufrates. Les regions del Diyar Bakr, Bohtan, Batman, Kharpurt i Kummukh van passar a Assíria. L'any 736 aC el rei assiri va sotmetre el país d'Ulluba (Sasun) i l'any següent va envair Urartu assetjant Tushpa, però va ser rebutjat. Els intents assiris de controlar Kubutxkia, Mutsatsir i Manna no van reeixir i van restar lleials a Urartu.
Sarduri II va morir cap a l'any 753 aC i el va succeir Rusa I.

## Notes

* ↑ Aquest nom el donaven els urartians a una regió no ben identificada, probablement situada a l'est d'Etiuni. La paraula recorda el mont Ararat

## Referències

* ↑ Chahin, M. The kingdom of Armenia: a history. Richmond: Curzon, 2001, p. 81-83. ISBN 9780700714520.
* ↑ Cassin, Elena (et al.) (eds.). Los imperios del antiguo Oriente: la primera mitad del primer milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 110-11, 160. ISBN 8432301183.

## Bibliografia

* Grousset, R. Adonts, N. Histoire d'Armenie. París. [S.n.], 1946.
# Carme Capdevila i Palau

Carme Capdevila i Palau (la Floresta, les Garrigues, 6 de juliol de 1954) és una biòloga i política catalana que va ser consellera d'Acció Social i Ciutadania de la Generalitat de Catalunya del 2006 al 2010 durant el mandat de José Montilla.

## Biografia

Llicenciada en Biologia per la Universitat de Barcelona, està habilitada com a educadora social pel Col·legi d'Educadores i Educadors Socials de Catalunya i té un postgrau en mediació de conflictes per la Universitat Ramon Llull. Ha estat també professora d'ensenyament secundari i gerent del Centre d'Educació Ambiental Les Guilleries de Sant Hilari Sacalm.
Carme Capdevila té una llarga experiència professional en el camp de la protecció a la infància. Així, ha estat directora d'un centre d'acolliment de menors i directora d'un Centre Residencial d'Acció Educativa (CRAE), a més de ser la responsable de l'àrea de recursos de la Direcció General d'Atenció a menors de Girona.
Militant d'Esquerra Republicana de Catalunya des del 1996, en va ser vicesecretària general d'Acció Política (2004-2006). A les eleccions al Parlament de Catalunya del 2003 va ser escollida diputada per la circumscripció de Girona. En aquesta legislatura va ser presidenta de la Comissió de Política Social de la cambra catalana i membre de les comissions parlamentàries per als Drets de les Dones, sobre Immigració i del Síndic de Greuges. Reescollida a les eleccions del 2006, va renunciar a l'escó en ser nomenada consellera d'Acció Social i Ciutadania, responsabilitat que va desenvolupar fins al 2010. A les eleccions al Parlament de Catalunya del 2010 va ser la cap de llista d'ERC a la circumscripció de Girona i en va sortir escollida diputada.
Ha estat regidora durant vuit anys de l'Ajuntament de Sant Hilari Sacalm i consellera comarcal de la Selva durant dos anys.

## Referències

* 1 2 3 4 «Carme Capdevila i Palau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Web del Parlament Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine., IX Legislatura
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la VII Legislatura p. 57-58
# Cultura La Tolita

La Tolita és una cultura ameríndia localitzada a la zona costanera del nord de l'Equador i del sud de Colòmbia i que fou activa entre el segle V aC i el segle iv.
Rep el nom de l'illa del mateix nom situada molt a prop de la costa (província d'Esmeraldas, Equador) i també rep el nom de cultura tumaco a Colòmbia.
La seva economia estava basada en l'agricultura i l'explotació dels recursos marítims. Artísticament, destaca el tractament naturalista de les seves peces de ceràmica, amb un aspecte fortament escultòric. També cal destacar la seva orfebreria en plata i or, especialment les màscares, entre les quals destaca la magnífica peça conservada al Museu del Banc Central de l'Equador (del qual n'ha esdevingut l'emblema). Aquestes màscares acostumen a presentar ulls ametllats i boques amples. Presenta afinitats clares amb altres cultures de la zona, com la Jama-Coaque.

## Referències

* ↑ Ayala Mora, Enrique. Manual de historia del Ecuador I (en castellà). Quito: Corporación Editora Nacional, 2008. ISBN 9788878844526.
* ↑ Museo Nacional del Banco Central del Ecuador. Catálogo de la Sala de Arqueología (en castellà). Quito: Banco Central del Ecuador, 2001. ISBN 9789978722688.
# Elisenda Pérez i Esteve

Elisenda Pérez i Esteve (Calonge, 23 de febrer de 1983) és una política catalana, senadora per la província de Girona en la XII legislatura. Des de l'estiu de 2023 és directora del Cos d'Agents Rurals.

## Biografia

Inicialment milità en el Partit dels Socialistes de Catalunya, amb el que fou escollida regidora de Calonge a les eleccions municipals espanyoles de 2011. El 2014 fou nomenada portaveu municipal del PSC, però el novembre del mateix any va abandonar el PSC juntament amb l'ex-alcalde Antoni Esteve, disconformes amb la nova direcció del partit. A les eleccions municipals espanyoles de 2015 fou escollida regidora de Calonge encapçalant la candidatura Avancem-Més. A les eleccions generals espanyoles de 2016 fou escollida senadora per la província de Girona dins les files d'Esquerra Republicana de Catalunya.
Des de l’any 2007 a l’any 2023 ha estat treballant en diferents institucions públiques. A l’administració de l’Ajuntament de Calonge i Sant Antoni (2007-2008), a l’Ajuntament de Palafrugell (2008-2009) i a l’Ajuntament de Palamós (2010-2016).
Va ser regidora a l’Ajuntament de Calonge i Sant Antoni des de l’any 2011 fins a l’any 2021 i consellera comarcal al Consell Comarcal del Baix Empordà des del 2011 fins al 2014. Com a fet destacat, va ser senadora en el Senat del 2016 a l’any 2023.

## Referències

* 1 2 «Elisenda Pérez, nova directora general dels Agents Rurals i Marc Costa, nou director general de Coordinació de les Policies Locals» (en anglès). [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «Elisenda Pérez, fins ara senadora d'ERC, nova directora dels Agents Rurals», 01-08-2023. [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ Elisenda Pérez, nova portaveu del PSC a Calonge-Sant Antoni en substitució d'Antoni Esteve Arxivat 2016-07-26 a Wayback Machine., Costa Brava Digital, 7 d'octubre de 2014
* ↑ Esteve i Elisenda Pérez, de Calonge, marxen del PSC, El Punt Avui, 28 de novembre de 2014
* ↑ «Ajuntament de Calonge». Arxivat de l'original el 2016-07-22. [Consulta: 23 juliol 2016].
* ↑ «Blog d'Elisenda Pérez». Arxivat de l'original el 2016-07-26. [Consulta: 23 juliol 2016].
* ↑ Tres senadors per a ERC i CDC se'n queda amb un de sol, El Punt Avui, 27 de juny de 2016
* ↑ España, Senado de. «Senado de España: home» (en castellà). [Consulta: 13 agost 2023].
# Pica de Kozlov

La pica de Kozlov (Ochotona koslowi) és una espècie de rosegador de la família dels ocotònids. És endèmica de l'oest de la Xina (Qinghai i Xinjiang), on viu a altituds d'entre 4.200 i 4.800 msnm. Es tracta d'un animal diürn que s'alimenta de matèria vegetal. El seu hàbitat natural és la tundra de prats alpins. Està amenaçada per la fragmentació del seu medi.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del viatger i explorador rus Piotr Kozlov.

## Referències

* ↑ Smith, A. T.; Johnston, C. H. Ochotona koslowi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 gener 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 229. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de lagomorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Euarchontoglires :
Ochotonidae :
Leporidae :
Categoria :
# Boxa als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 - pes lleuger

El pes lleuger va ser una de les vuit proves de boxa que es disputaren als Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles de 1932. Com la resta de proves de boxa estava reservada sols als homes. La competició es va disputar entre el 9 i el 13 d'agost de 1932. Sols hi podien participar boxejadors que pesessin menys de 61,2 kg kg. Hi van prendre part 13 atletes de 13 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Lawrence Stevens (RSA) | Thure Ahlqvist (SWE) | Nathan Bor (USA) |

## Quadre

| Vuitens de final 9 d'agost | Vuitens de final 9 d'agost | Vuitens de final 9 d'agost | Quarts de final 10 d'agost | Quarts de final 10 d'agost | Semifinals 11 d'agost | Semifinals 11 d'agost | Final 13 d'agost | Final 13 d'agost | Final 13 d'agost |
| 1 | Thure Ahlqvist (SWE) | - |
| 16 | lliura | - |
| 16 | lliura | - | Ahlqvist (SWE) | PTS |
| | | | Mayor (FRA) | L |
| 8 | Gaston Mayor (FRA) | PTS | Mayor (FRA) | L |
| 9 | Manuel Ponce (MEX) | L | | |
| 9 | Manuel Ponce (MEX) | L | | | Ahlqvist (SWE) | PTS |
| | | | | | Bor (USA) | L |
| 5 | Nathan Bor (USA) | PTS | | | Bor (USA) | L |
| 12 | Harry Mizler (GBR) | L | | | | |
| 12 | Harry Mizler (GBR) | L | Bor (USA) | - | | |
| | | | lliura | - | | |
| 4 | - | - | lliura | - | | |
| 13 | - | - | | | | |
| 13 | - | - | | | | | | Ahlqvist (SWE) | L |
| | | | | | | | | Stevens (RSA) | PTS |
| 6 | Mario Bianchini (ITA) | PTS | | | | | | Stevens (RSA) | PTS |
| 11 | Bob Purdie (NZL) | L | | | | |
| 11 | Bob Purdie (NZL) | L | Bianchini (ITA) | PTS | | |
| | | | Genovese (CAN) | L | | |
| 3 | Frankie Genovese (CAN) | PTS | Genovese (CAN) | L | | |
| 14 | Eduardo Vargas (ARG) | L | | | | |
| 14 | Eduardo Vargas (ARG) | L | | | Bianchini (ITA) | L | Tercer lloc | Tercer lloc | Tercer lloc | Tercer lloc |
| | | | | | Stevens (RSA) | PTS |
| 7 | Franz Kartz (GER) | PTS | | | | | | Bor (USA) | PTS |
| 10 | Otsushu Ko (JPN) | L | | | | | | Bianchini (ITA) | L |
| 10 | Otsushu Ko (JPN) | L | Kartz (GER) | L | | | | Bianchini (ITA) | L |
| | | | Stevens (RSA) | PTS |
| 2 | Lawrence Stevens (RSA) | PTS | Stevens (RSA) | PTS |
| 15 | José Padilla (PHI) | L |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Lightweight (≤135 pounds), Men». [Consulta: 23 agost 2024].

## Enllaços externs

* Official Report
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. [Consulta: 25 març 2008].
# Bandera d'Eritrea

La bandera d'Eritrea actual va ser adoptada el 5 de desembre de 1955. La disposició prové de la bandera del Front Popular d'Alliberament d'Eritrea, amb l'afegit del llorer i d'una branca d'olivera, símbols derivats de la bandera de 1952. Està formada per quatre colors, tres dels quals són propis del panafricanisme.

## Construcció i dimensions
### Colors

* La forma del triangle vermell imita àmpliament la forma del país.
* El color verd representa l'agricultura i la ramaderia del país;
* El blau la generositat del mar, i;
* El vermell el vessament de sang en la lluita per la independència amb les 30 fulles de la corona corresponents als trenta anys de lluita per la independència.
Els colors, segons especifica la plantilla, són els següents:
| Model de color | Blau | Vermell | Groc | Verd |
| Pantone | 279C | 185C | 123C | 2422C |
| CMYK | 63-32-0-14 | 0-91-72-8 | 0-20-84-2 | 63-0-53-33 |
| RGB | 60, 139, 220 | 235, 4, 51 | 251, 199, 36 | 11, 172, 36 |
| HTML | #3C8BDC | #EB0433 | #FBC724 | #0BAC24 |

## Banderes històriques

* Bandera de 1952 a 1962 (2:3 Ratio)
* Bandera de 1993 a 1995 (2:3 Ratio)

## Altres banderes

* Bandera del Front Popular d'Alliberament d'Eritrea

## Referències

* ↑ «National Flag of Eritrea». [Consulta: 17 setembre 2014].
* ↑ «The High Hoisted Banner Of Pride And Glory». Arxivat de l'original el 2020-03-23. [Consulta: 23 març 2020].
* ↑ «Eritrea - Details» (en anglès). The World Factbook. [Consulta: 29 juliol 2022].
* ↑ Smith, Whitney, Whitney. «Flag of Eritrea» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 29 juliol 2022].
* ↑ «Flag of Eritrea» (en anglès). [Consulta: 23 març 2020].
# Crestline (Califòrnia)

Crestline és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 10.218 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Crestline tenia 10.218 habitants, 4.000 habitatges, i 2.767 famílies. La densitat de població era de 362,9 habitants/km².
Dels 4.000 habitatges en un 33,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 24,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 29,1% de 45 a 60 i un 9,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.257 $ i la renda mediana per família de 51.655 $. Els homes tenien una renda mediana de 48.772 $ mentre que les dones 28.750 $. La renda per capita de la població era de 20.987 $. Entorn del 6,6% de les famílies i el 8,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Crestline». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Crestline». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 24 gener 2021].
# Calaverita

La calaverita o tel·lurur d'or, és un mineral metàl·lic monoclínic de tel·luri i or (AuTe₂), de color groc blanquinós. Deu el seu nom al fet que va ser trobada a Califòrnia (Estats Units), al comtat de Calaveras (1861). És un mineral molt semblant a la silvanita i a la pirita, dimorf de la krennerita.

## Característiques

La seva composició química presenta la fórmula AuTe2, de massa molecular 452,2, i conté un 56,44% de tel·luri i un 43,56% d'or. És un dels pocs compostos dels quals es pot obtenir or i tel·luri, i a vegades també es presenta junt amb la plata formant un tel·lurur d'or i plata (Ag,Au) Te₂. Es presenta amb estructura cristal·lina monoclínica. La seva fractura és concoidal, i la seva duresa es troba entre 2,5 i 3,0 en l'escala de Mohs. El color en pot variar des d'un blanc platejat fins a un groc lacti.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la calaverita pertany a «02.EA: sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Cu, Ag, Au», juntament amb els minerals següents: silvanita, kostovita, krennerita, berndtita, kitkaita, melonita, merenskyita, moncheita, shuangfengita, sudovikovita, verbeekita, drysdal·lita, jordisita, molibdenita i tungstenita.

## Formació i jaciments

S'ha trobat en vetes hidrotermals de baixa temperatura. El principal mineral associat és la silvanita, i les principals reserves d'aquest mineral s'han trobat als Estats Units (Colorado i Califòrnia), Romania (Nagyag), Canadà (Ontario i Quebec) i a Austràlia (Kalgoorlie).

## Referències

* ↑ «Calaverite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 abril 2014].
# Tating

Tating és una ciutat del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Eiderstedt, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Està situat a 5 quilòmetres al nord-est de Sankt Peter-Ording i a 15 km a l'oest de Tönning, a la península d'Eiderstedt.
# Boxa als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 - pes semipesant

El pes semipesant va ser una de les vuit proves de boxa que es disputaren als Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles de 1932. Com la resta de proves de boxa estava reservada sols als homes. La competició es va disputar entre el 10 i el 13 d'agost de 1932. Sols hi podien participar boxejadors que pesessin menys de 79,4 kg kg. Hi van prendre part 8 atletes de 8 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| David Carstens (RSA) | Gino Rossi (ITA) | Peter Jørgensen (DEN) |

## Quadre

| Quarts de final 10 d'agost | Quarts de final 10 d'agost | Semifinals 11 d'agost | Semifinals 11 d'agost | Final 13 d'agost | Final 13 d'agost |
| Gino Rossi (ITA) | PTS | | | | |
| Nikolaos Mastoridis (GRE) | L | | | | |
| Nikolaos Mastoridis (GRE) | L | Rossi (ITA) | wo | | |
| | | Murphy (IRL) | - | | |
| Jim Murphy (IRL) | PTS | Murphy (IRL) | - | | |
| Johnny Miler (USA) | L | | | | |
| Johnny Miler (USA) | L | | | Rossi (ITA) | L |
| | | | | Carstens (RSA) | PTS |
| Peter Jørgensen (DEN) | PTS | | | Carstens (RSA) | PTS |
| Rafael Lang (ARG) | L | | | | |
| Rafael Lang (ARG) | L | Jørgensen (DEN) | L | Tercer lloc | Tercer lloc |
| | | Carstens (RSA) | PTS | | |
| David Carstens (RSA) | PTS | Carstens (RSA) | PTS | Jørgensen (DEN) | wo |
| Hans Berger (GER) | L | | | Murphy (IRL) | - |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Light-Heavyweight (≤175 pounds), Men». [Consulta: 24 agost 2024].

## Enllaços externs

* Official Report
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. [Consulta: 25 març 2008].
# Bandera d'Eslovènia

La bandera d'Eslovènia actual data del 2 de març de 1990. Fins llavors Eslovènia formava part encara de l'antiga Iugoslàvia i la bandera tenia els tres colors paneslaus i una estrella roja rivetejada de groc al centre. Quan l'estat federal eslovè fou suprimit, es va incorporar l'escut regional a la bandera, que van esdevenir escut i bandera nacionals amb la independència del 25 de juny de 1991. Les proporcions de la bandera són d'1:2.
L'escut heràldic està situat al costat del pal, a cavall de les bandes blanca i blava, i representa els tres cims d'una muntanya d'argent, el mont Triglav, en camper d'atzur. Les dues faixes ondades d'atzur a la punta de l'escut representen la façana marítima i els rius del país. Les tres estrelles d'or de sis puntes situades a sobre el mont Triglav recorden les armes de la família dels comtes de Celje, que va dominar Eslovènia a partir de 1130. L'escut està envoltat d'un rivet vermell.
Sense l'escut, la bandera d'Eslovènia és molt semblant a moltes altres banderes eslaves i igual que la de Rússia, per bé que les proporcions són diferents.

## Banderes històriques

* Bandera de l'antiga República Socialista d'Eslovènia