OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Armengol

David Armengol (Barcelona, 1974) és un comissari independent català.
Membre de l'equip de gestió de Sant Andreu Contemporani – Concurs d'Arts Visuals Premi Miquel Casablancas 2012 i co-director, juntament amb Jordi Antas, de DAFO. Ha comissariat projectes expositius per a diferents espais a Barcelona, Terrassa, Lleida o Madrid i, la temporada 2012-2013, ha dut a terme el cicle Perplexitat a l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. El seu treball es desenvolupa en dues línies principals: les estratègies de recepció i educació en art i una anàlisi curatorial centrada en la revisió de la figura de l'artista i la seva funcionalitat envers la societat.
El projecte P_O_4 Oficina va guanyar el Premi LAUS per la Identitat Corporativa i va ser seleccionat per al Premi LAUS d'elements coordinats. Com a educador ha coordinat projectes d'art contemporani al Museu d'Art Contemporani de Barcelona (MACBA), a Caixafòrum i al Centre d'Art Santa Mònica (CASM). Durant 2006 i 2007 forma part del departament educatiu del Centre d'Art Santa Mònica (CASM), i durant 2011 i 2012 coordina i dirigeix A*Study, curs especialitzat en art contemporani per a A*Desk – Instituto Independiente de Crítica y Arte Contemporáneo. El 2013 va esdevenir comissari de la Fabra i Coats.
El 2019 va comissariar el pavelló d'Uruguai a la Biennal d'Art de Venècia, on va presentar el treball del pintor Yamandú Canosa.

## Referències

* ↑ «Resolución de la convocatoria de comisariado para la temporada 2013-2014» (en castellà), 13-10-2014. [Consulta: 9 febrer 2014].
* ↑ Llull, Institut Ramon. «David Armengol: “‘El pensamiento oceánico’ analitza la nostra relació amb el paisatge en un diàleg entre Catalunya i Uruguai” - Notes premsa - Institut Ramon Llull – Llengua i cultura catalanes». www.llull.cat. [Consulta: 18 octubre 2016].
* ↑ «david armengol | Hangar». hangar.org. Arxivat de l'original el 2016-10-18. [Consulta: 18 octubre 2016].
* ↑ «David Armengol & Martí Manen | Tabakalera - Donostia / San Sebastián». www.tabakalera.eu. Arxivat de l'original el 2016-10-18. [Consulta: 18 octubre 2016].
* ↑ «David Armengol i Martí Manent, comissaris del Centre d'Art Contemporani de Fabra i Coats | BTVNOTICIES.cat». www.btv.cat. [Consulta: 18 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de David Armengol Arxivat 2013-04-16 a Wayback Machine.
# Javier Barraycoa Martínez

Javier Barraycoa Martínez (Barcelona, 1963) és un filòsof i escriptor català d'ultradreta, doctorat en filosofia i vicerector de la Universitat Abat Oliba. Ha estat secretari del partit Comunió Tradicionalista Carlista a Catalunya. Ha publicat llibres Cataluña Hispana i Historias ocultas del nacionalismo catalán. És l'actual president de Somatemps i es reivindica com a cofundador de Societat Civil Catalana malgrat que l'entitat li nega la condició. Tanmateix, sí que se'l considera un dels creadors del blog digital d'opinió, vinculat a l'extrema dreta espanyolista, Dolça Catalunya.

## Referències

* 1 2 Chaika, Cris. «La trama ultracatòlica i els seus mitjans afins contra la República catalana». ElTemps.cat, 05-11-2017. [Consulta: 6 novembre 2017].
* ↑ Borràs, Jordi. Desmuntant Societat Civil Catalana. Barcelona: Saldonar, 2015. ISBN 9788494289675.
* ↑ «Un fundador de Societat Civil Catalana és un carlí que homenatja la División Azul». Vilaweb, 27-04-2014. [Consulta: 27 abril 2014].
* ↑ «Qui és qui a Societat Civil Catalana». Vilaweb, 24-04-2014. [Consulta: 24 abril 2014].
* ↑ «Carta abierta de Josep Alsina Calvés a los asociados, simpatizantes y amigos de Somatemps» (en espanyol europeu), 09-01-2019. [Consulta: 20 gener 2019].
* ↑ Barraycoa, Javier. «Matar al padre o los orígenes de SCC: ¿por qué no quieren reconocer que fui co-fundador?» (en castellà). Barraycoa.com, 05-11-2016. [Consulta: 6 novembre 2017].
* ↑ Salvador, Xavier. «Los nombres clave de 'Dolça Catalunya'» (en castellà). Crónica Global, 08-09-2019. [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ Chaika, Cris. «La trama ultracatòlica i els seus mitjans afins contra la República catalana». El Temps, 05-11-2017. [Consulta: 26 juliol 2022].
# Gonzalo Bernardos Domínguez

Gonzalo Bernardos Domínguez (Barcelona, 12 de novembre de 1962) és un professor d'economia de la Universitat de Barcelona, conegut per ser un habitual tertulià en diversos mitjans de comunicació, entre els quals destaquen RAC 1 i La Sexta.
Llicenciat en ciències econòmiques i empresarials el febrer de 1989 per la Universitat de Barcelona i doctorat en la mateixa especialitat i universitat el desembre de 1994 (amb la qualificació d'apte cum laude per unanimitat i premi extraordinari), ha treballat com a professor a la UB i la UOC, ha ocupat diversos càrrec de responsabilitat al departament de teoria econòmica de la Universitat de Barcelona. Ha dirigit diversos màsters d'assessoria immobiliària, gestió de franquícies i desenvolupament personal i lideratge. Com a analista, ha col·laborat amb diferents programes de ràdio i de televisió, com 8 al dia amb Josep Cuní (8tv), La noche en 24 horas (Canal 24 horas de TVE), El matí a 4 bandes (Ràdio 4), El dia a la COM (COMRàdio), La plaza (Onda Cero), Cierre de mercados (Intereconomía) i El Món a RAC1, Via lliure i La nit a RAC1. (RAC1).

## Publicacions

* 2007 — ¿Cómo invertir con éxito en el mercado immobiliario?
* 2014 — La Gran Mentira de la Economia

## Referències

* ↑ «Encuentros en el alto aragón». web. Diáspora altoaragonesa. [Consulta: 21 gener 2015].
* 1 2 «i desprès del rescat, què?». web. ESADE. [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ «Som davant la crisi més llarga i profunda de la història d'Espanya». web. Universitat Oberta de Catalunya. [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ Barranco, Justo «Immuebles muy movidos». La Vanguardia, 03-02-2008 [Consulta: 21 gener 2015]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 gener 2015].
* ↑ «Crítica de Libro». web. La Semana.es. [Consulta: 21 gener 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Berta Blasi i Roig

Berta Blasi i Roig (Tiana, 12 de juliol de 1981) és una conservadora i restauradora catalana que també exerceix com a professora associada a la Universitat de Barcelona.
Es va diplomar en conservació i restauració de paper a l'Escola de Conservació i Restauració de la Generalitat de Catalunya el 2003 i posteriorment també es va llicenciar en Documentació per la Universitat de Barcelona el 2009. El seu àmbit d'expertesa rau en la restauració d'obra gràfica sobre paper, pell, pergamí i suport fotogràfic.
En l'àmbit laboral, després de passar per diverses empreses, va obrir un taller de restauració propi a Tiana el 2008 dedicat a la conservació i restauració del patrimoni documental, obra gràfica i fotografia. Se la coneix sobretot pels seus treballs de restauració de documents per a institucions públiques de l'entorn GLAM català i la seva faceta pública dins d'aquest sector a Catalunya. També ha publicat diversos treballs acadèmics sobre casos d'ús i tècniques de conservació i restauració patrimonials.

## Referències

* ↑ «Berta Blasi | Directori de la Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals». Directori de la Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals de la Universitat de Barcelona.
* 1 2 3 Blanchar, Clara. «Els autònoms, desemparats». El País, 17-11-2020. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «Directori de conservadors-restauradors de CRAC». CRAC. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 22 maig 2022].
* 1 2 3 Gregori Borrell, Magda. «La restauradora de vides». La Mira. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «La Berta Blasi restaura llibres, documents i fotografies al seu taller a Tiana». Badalona Tres60 - Badalona Comunicació. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «Berta Blasi Roig». Dialnet - Universidad de La Rioja. [Consulta: 16 juliol 2023].
* ↑ «Blasi Roig, Berta». RACO - Revistes Catalanes amb Accés Obert. [Consulta: 16 juliol 2023].
# Eduard Boet i Domènech

Eduard Boet Domènech (Barcelona, 9 de març del 1956) és un periodista català.
Boet es va llicenciar a la Universitat Autònoma de Barcelona. Va començar a treballar en Ràdio Joventut de Ràdio Barcelona i més endavant es va unir a l'equip de Futbol en català que Joaquim Maria Puyal dirigia a Ràdio Barcelona. El 1983 es va incorporar a Televisió de Catalunya, on va presentar programes com A tot esport o Gol a gol. Posteriorment va deixar la redacció d'esports i es va encarregar de la informació de trànsit, i més tard va presentar el programa Telenotícies cap de setmana. Fins al març de 2012 va ocupar el càrrec de responsable de les relacions de TVC amb l'àmbit universitari i dirigia projectes acadèmics com el màster en innovació i qualitat televisives amb la Universitat Autònoma de Barcelona i la Universitat Pompeu Fabra (UPF). Llavors va ser nomenat com a cap de comunicació de la cadena. És professor de periodisme a la Universitat Pompeu Fabra.

## Referències

* ↑ «Qui és qui en pantalla». A: Televisió de Catalunya. Barcelona: Televisió de Catalunya, 1987, p. 151.
* ↑ «La UPF, la UAB i TV3 posen en marxa el Màster en Innovació i Qualitat Televisives». Universitat Pompeu Fabra. Arxivat de l'original el 2016-08-16. [Consulta: 16 abril 2016].
* ↑ «Eduard Boet, nuevo jefe de Comunicación de TV3». La Vanguardia, 01-03-2012.
# Jaume Cardoner Nogué

Jaume Cardoner Nogué (Barcelona, 1891 - Reus, 1954) va ser un professor i periodista català, catedràtic a l'Institut de Reus.
Professor de geografia i història, va treure oposicions a l'Institut de Reus. El 1923 es va casar amb Isabel Rodés Quer, d'una família de l'alta burgesia reusenca. Va ser secretari de l'Institut i va col·laborar en diverses publicacions locals, especialment a El Heraldo de Reus i a la Revista del Centro de Lectura abans de la guerra civil. A Badalona, el 1919, havia fundat la revista Joventut, una publicació literària i humorística. Vinculat amb la dreta franquista, va ser delegat de cultura de la Falange, organització a la que s'havia vinculat el 1936 i de la que en va ser inspector. Va ser també secretari local del Movimiento. Va escriure un guió literari-radiofònic que va fer imprimir, titulat José Martí Folguera en su intimidad poética (1950) i un estudi biogràfic de la Prelada Quer, familiar per part de la seva dona. Va escriure regularment al Setmanari Reus i al Diario Español de Tarragona. Va ser regidor de cultura a l'Ajuntament de Reus el 1943. Nomenat cronista municipal i arxiver, va acabar de traspassar els fons anteriors a 1900 que encara restaven a l'Arxiu Administratiu i va crear un arxiu fotogràfic (1952). La figura de cronista municipal va desaparèixer amb la seva mort el 1954.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 175.
# Joan Carreras i Martí

Joan Carreras i Martí (Barcelona, 12 de febrer de 1935 - Granollers, 10 de març de 2018) va ser un editor català. Era llicenciat en Filosofia i Lletres, en l'especialitat de Llengües Semítiques (1960). Va dirigir l'Enciclopèdia Larousse, i la Gran Enciclopèdia Catalana des de 1971. Després, hi va continuar vinculat com a director editorial i com a director cultural de la seva fundació fins a la seva jubilació.
A més, Carreras va formar part de diverses entitats com la Junta del Col·legi Oficial de Doctors i Llicenciats en Filosofia i Lletres i en Ciències de Catalunya, el Gremi d'Editors de Catalunya i Òmnium Cultural, que va arribar a presidir (1984-1986). Era el pare de l'escriptor Joan Carreras.

## Referències

* ↑ Notícia a Vilaweb, 10-03-2018
* ↑ Arbonès, Jordi; de Pedrolo, Manuel. Jordi Arbonès i Manuel de Pedrolo. Punctum, 2011, p. 192. ISBN 978-84-937371-7-7.
* ↑ Massot, Josep «"Enciclopèdia Catalana hizo visible nuestra cultura"». La Vanguardia, 02-08-2015. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015 [Consulta: 3 agost 2015]. Arxivat 23 de setembre 2015 a Wayback Machine.
* ↑ Balcells, Albert; Pujol, Enric. Història de l'Institut d'Estudis Catalans. Institut d'Estudis Catalans, 2002, p. 176. ISBN 978-84-7283-656-3.
* ↑ «Joan Carreras i Martí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Joan Carreras i Martí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Albert Carreras de Odriozola

Albert Carreras de Odriozola (Barcelona, 1955) és un economista català. Fou secretari d'Economia i Finances de la Generalitat de Catalunya des del 2011 i fins al 2013 i secretari general del Departament d'Economia i Coneixement del 2013 al 2016. Llicenciat i doctorat en ciències econòmiques i empresarials per la Universitat Autònoma de Barcelona, des del 1991 és catedràtic d'Història i Institucions Econòmiques a la Universitat Pompeu Fabra (UPF) i degà de la Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials des de l'any 2008 i fins al 2011. Des del 2019, és director d'ESCI-UPF, Escola Superior de Comerç Internacional adscrita a la UPF.
Carreras exercí de professor a la Universitat Autònoma de Barcelona, a la de Barcelona i a l'Institut Universitari Europeu de Florència (1989-1994), on va dirigir el Departament d'Història i Civilització (1991-1992). A la UPF, ocupà el càrrec de director del Departament d'Economia i Empresa (1996-1997) i fou vicerector de Docència, Programació i Avaluació (1997-1999) i de Docència, Doctorat i Programació (1999-2001) de la UPF. Està afiliat a la Barcelona School of Economics i ha estat catedràtic Príncep d'Astúries a la Universitat de Georgetown (2007-2008) i acadèmic visitant a la Universitat de Califòrnia a Berkeley (1988-1990).
Ha presidit el comitè organitzador del congrés de l'European Economic Association i de l'Econometric Society European Meeting, celebrat a Barcelona l'agost del 2009, el Consell de Recerca de l'Institut Universitari Europeu (2009-2011) i l'European Business History Association (2009-2011), una institució creada el 1994 i que aplega uns tres-cents investigadors d'arreu del món estudiosos de la història de l'empresa a Europa.
Carreras és autor de més d'un centenar de publicacions acadèmiques, autor o editor de prop de 20 llibres, i ha dirigit nombroses tesis doctorals.
L'any 2018 va rebre, juntament amb Andreu Mas-Colell i Ivan Planas, el premi Joan Sardà Dexeus de la Revista Econòmica de Catalunya al Millor Llibre sobre Economia Catalana de l'any per "Turbulències i tribulacions. Els anys de les retallades", Edicions 62. Al maig de 2017 va ser nomenat membre numerari de la Secció de Filosofia i Ciències Socials de l'Institut d'Estudis Catalans (IEC). És cofundador del grup Economistes pel Benestar. A l'octubre de 2021 va ser nomenat Col·legiat de Mèrit pel Col·legi d'Economistes de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Albert Carreras s'incorpora al Govern com a secretari d'Economia i Finances». upf.edu. Arxivat de l'original el 5 de febrer 2012. [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ «cessament del senyor Albert Carreras». gencat.cat. [Consulta: 18 gener 2016].
* 1 2 «Albert Carreras s'incorpora al Govern com a secretari d'Economia i Finances». Universitat Pompeu Fabra, 18-01-2011. Arxivat de l'original el 10 de desembre 2014. [Consulta: 28 novembre 2014].
* ↑ «director d'ESCI-UPF».
* ↑ «membre numerari».
* ↑ «Col·legiat de Mèrit».

## Enllaços externs

* Portal de Producció Científica de la UPF
# Joaquim Coll i Amargós

Joaquim Coll i Amargós (Barcelona, 6 de març de 1967) és historiador i escriptor. Doctor en Història Contemporània per la Universitat de Barcelona, especialitzat en la política dels segles XIX y XX. Premi Ciutat de Barcelona 1998 en Història de l'Ajuntament de Barcelona per l'estudi biogràfic: "Narcís Verdaguer i Callís i el catalanisme possibilista". Funcionari, tècnic superior de la Diputació de Barcelona, ha estat també professor associat a la Universitat de Barcelona i a la Universitat Autònoma de Barcelona. Va ser integrant del Grup d'Estudis d'Història de la Cultura i dels Intel·lectuals. Bibliotecari a les Juntes de l'Ateneu Barcelonès presidides per Oriol Bohigas i Guardiola entre 2003 i 2011, i principal artífex de la modernització de la seva important biblioteca històrica.
Fou un dels impulsors dels Federalistes d'Esquerres, constituïda el juliol de 2013 i presentada formalment en societat el 25 de setembre de 2013. Ha codirigit quatre cursos d'estiu a la Universitat Internacional Menéndez Pelayo de 2015 a 2018. Va ser vicepresident de Societat Civil Catalana (SCC) des de la fundació fins a octubre de 2016.
És articulista habitual a El Periódico de Catalunya des de 2010 i a altres mitjans com El País, 20 Minutos i Crónica Global.

## Publicacions

* Cataluña, el mito de la secesión: Desmontando las falacias del soberanismo, Editorial Almuzara (2014). En col·laboració amb Juan Arza.
* A favor de España y del catalanismo, un ensayo contra la regresión política, Edhasa (2010) en col·laboració amb l'ex-diputat socialista en el Congrés dels Diputats, Daniel Fernández González.
* L'Ateneu i Barcelona: 1 segle i 1/2 d'acció cultural, Grup RBA, 2006. Coordinador editorial.
* Diverses veus en el Diccionari d'historiografia catalana (Gran Enciclopèdia Catalana, 2003). Antoni Simon (dir.)
* Puig i Cadafalch: de la militància associativa a l'exercici de la política regionalista (1887-1907), article i intervenció a les jornades científiques sobre Puig i Cadafalch i la Catalunya contemporània (Institut d'Estudis Catalans, 2001), dirigides per Albert Balcells i González. Les conferències han estat publicades el 2003 amb el mateix títol que les jornades.
* Els quadres del primer catalanisme 1882-1900 (Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000), en col·laboració amb Jordi Llorens i Vila.
* Narcís Verdaguer i Callís (1862-1918) i el catalanisme possibilista (Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998)
* El catalanisme conservador davant l'afer Dreyfus (Curial edicions, 1994)

## Referències

* ↑ «Premi Ciutat de Barcelona 1998». Arxivat de l'original el 2017-11-13. [Consulta: 12 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Articles escrits a El País
* Articles escrits a El Periódico
* Articles escrits a Crónica Global Arxivat 2017-11-13 a Wayback Machine.
# Joan Claret i Corominas

Joan Claret i Corominas (Barcelona, 1929 - Barcelona, 8 de setembre de 2014) va ser un filòsof i pintor català.
Llicenciat en Filosofia i Lletres l'any 1957 per la Universitat Autònoma de Barcelona, perfeccionà els seus estudis a La Sorbona de París (França). Una vegada acabats els estudis, començà a estudiar i treballar pintura, aconseguint fer la seva primera exposició a Barcelona l'any 1959. De seguida la seva obra s'internacionalitzaria aconseguint fer exposicions a Tòquio i Londres fins que l'any 1963 aconsegueix guanyar el premi Joan Miró de dibuix. Entre els anys 1964 i l'any 1965 organitzaria la seva primera exposició itinerant pels Estats Units englobat dins dels grups Modern Spanish Painting i Seven Catalonian Artists. També va col·laborar amb el grup O figura. Posteriorment va exposar a ciutats europees i americanes com Múnic, Madrid o Bogotà.

## Referències

* ↑ «Mor als 85 anys el pintor abstracte Joan Claret». 324.cat, 09-09-2014. [Consulta: 9 setembre 2014].
* 1 2 «Joan Claret». joanclaret.com. [Consulta: 10 juliol 2011].
* 1 2 «Joan Claret i Corominas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 10 juliol 2011].
* ↑ «El Premio Juan Miró» (en castellà). El Noticiero Universal, 31-05-1962. [Consulta: 10 juliol 2011].

## Bibliografia

* Estructura y profundidad. Lluís Permanyer, La Vanguardia, 09/09/2014
* La colección Bassat exprime su fondo artístico en la Nau Gaudí. Fede Cedó, La Vanguardia, 16/09/2014
* En la mort del pintor Joan Claret. Ramon Casalé Soler, El Punt Avui, 17/09/2014
* L'artista lliure. Maria Palau, El Punt Avui, 19/09/2014
* Bassat tanca el cercle. Teresa Márquez, El Punt Avui, 19/09/2014
* La línea como razón de crear. Natàlia Farré, El Periódico, 21/09/2014

## Enllaços externs

* Joan Claret i Corominas - Lloc web oficial
# Ignasi Maria Colomer i Preses

Ignasi Maria Colomer i Preses (Barcelona, 1915 - Calella, Maresme, 2 de novembre 2005) fou un historiador i sacerdot català.

## Biografia

Fou ordenat sacerdot al seminari de Vic i es llicencià en dret a la Universitat Autònoma de Barcelona el 1936. Ha estat membre del Centre d'Estudis Comarcals d'Igualada, i també bibliotecari i arxiver del museu d'Igualada, ciutat on es va criar. El 1955 va ser destinat temporalment a la rectoria de Vallfogona. S'especialitzà en l'estudi de mapes antics de les terres catalanes. Fou amic i col·laborador de Josep Iglésies i Fort i Joan Ainaud de Lasarte. També ha estat membre de la Societat Catalana de Geografia de l'Institut d'Estudis Catalans. El 1990 va rebre la Creu de Sant Jordi. El fons personal d'Ignasi Maria Colomer i Preses es conserva a la Biblioteca de Catalunya.

## Obres

* Els incunables de la impremta igualadina (1952)
* Els cent primers mapes del Principat de Catalunya (1966)
* Els mapes antics de les terres catalanes des del segle xi (1967)
* Cartografia peninsular. Segles XI-XIX (1969)
* Cartografia de Catalunya i dels Països Catalans (1989)
* Cartografia Peninsular (s. VIII - XIX) (1992)

## Referències

* ↑ «Ignasi Maria Colomer i Preses». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Colomer, Ignasi M «Un retaule medieval a Vallfogona de Riucorb». Serra d'Or, 1, 10-1959, p. 16. Arxivat de l'original el 2014-05-24 [Consulta: 1r juny 2014]. Arxivat 2014-05-24 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fons Ignasi Maria Colomer i Preses de la Biblioteca de Catalunya.
# Murphys

Murphys és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 2.061 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Murphys tenia 2.061 habitants, 945 habitatges, i 611 famílies. La densitat de població era de 77,2 habitants/km².
Dels 945 habitatges en un 22% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,7% hi vivien parelles casades, en un 6,2% dones solteres, i en un 35,3% no eren unitats familiars. En el 30,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,8% tenia menys de 18 anys, un 4% entre 18 i 24, un 19,6% entre 25 i 44, un 28% de 45 a 60 i un 28,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.344 $ i la renda mediana per família de 58.194 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.125 $ mentre que les dones 31.394 $. La renda per capita de la població era de 24.567 $. Entorn del 6,6% de les famílies i el 10% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Murphys». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Murphys». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].