OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oakville (Iowa)

Oakville és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 439 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oakville tenia 439 habitants, 179 habitatges, i 119 famílies. La densitat de població era de 403,6 habitants/km².
Dels 179 habitatges en un 33% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,2% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 33,5% no eren unitats familiars. En el 28,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,9% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.018 $ i la renda mediana per família de 32.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.346 $ mentre que les dones 21.389 $. La renda per capita de la població era de 13.276 $. Entorn del 3% de les famílies i el 7,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oakville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oakville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Baixà (rei d'Israel)

Segons la Bíblia, Baixà (en hebreu, בעשא בן-אחיה Basha ben Achiyah) va ser el tercer rei del Regne d'Israel després de la seva divisió. La seva capital va ser Tirsà, que sembla que s'ubicava a prop de Siquem. Va governar 24 anys, entre 909-886 a.n.e. segons la cronologia tradicional o entre 975-952 a.n.e. segons la cronologia bíblica.
Baixà va usurpar el tron quan va matar el seu predecessor, Nadab, després de la qual cosa va derrocar tota la casa de Jeroboam. No obstant això, va continuar adorant vedells d'or igual que Jeroboam. Quan Baixà va guerrejar contra el Regne de Judà, el seu rei en aquell moment, Asà, va induir el rei de Síria perquè fustigues el Regne d'Israel des del nord, i després va arrasar la ciutat fortificada de Ramà, ciutat que Baixà estava construint en aquell temps. Baixà va morir i el seu fill Elà va pujar al tron.

## Referències

* ↑ 1Re 15: 27-30; 14:10
* ↑ 1Re 15: 16-22; 2Cr 16: 1-6
* ↑ 1Re 16: 8
# Acetabularia

Acetabularia és un gènere d'algues verdes unicel·lulars gegants (0,5 a 10 cm de llargada), uninucleades, marines, amb una forma característica de paraigües. Es feren molt famoses amb els experiments de Joachim Hammerling als anys 1930, on trasplantant parts de A. mediterranea i A. crenulata mostrà que la informació genètica dels eucariotes està continguda en els nuclis. Les espècies com A. acetabulum es continuen emprant com a organisme model per a estudis de relacions nucli/citoplasma, organització citoòsia i ritme circadiari.
Acetabularia està al límit dels organismes unicel·lulars, essent un dels més grans exemples trobats. Té, a més, un nucli gran, d'uns 100 micròmetres (abans de la meiosi).

## Referències

* ↑ «Acetabularia acetabulum | Bolet de mar - Espècies Marines del Mediterrani», 11-04-2023. [Consulta: 8 octubre 2024].
* ↑ Hammerling, J. «Nucleo-cytoplasmic relationships in the development of Acetabularia». J. Intern. Rev. Cytol., 2, 1953, pàg. 475-498.
* ↑ Mandoli, Dina F. «Elaboration of body plan & phase change during development of Acetabularia: How Is the Complex Architecture of a Giant Unicell Built?». Annual Review of Plant Physiology and Plant Molecular Biology, 49, Jun 1998, pàg. 173-198. PMID: 15012232.
* ↑ Shihira-Ishikawa, Ikuko «Chromosome behavior in the primary nucleus of Acetabularia calyculus as revealed by epifluorescent microscopy». Protoplasma, 122,, Feb 1984, pàg. 27-34. DOI: 10.1007/BF01279434.

## Enllaços externs

* www.accessexcellence.org
# Bandera de l'Aràbia Saudita

La bandera de l'Aràbia Saudita, en la seva versió actual, es va crear el 15 de març de 1973. Està formada per un fons verd, el color de l'islam, i centrat en blanc, la inscripció de la xahada: "No hi ha altre déu que Al·là i Mahoma és el seu profeta", sota d'aquesta un sabre que és la justícia o la guerra d'Ibn Saüd per unificar el país. Marca el poder de la família reial dels Saüd.

## Disseny

La bandera està fabricada amb l'anvers i el revers idèntics, per garantir que la xahada es llegeix correctament, de dreta a esquerra, des de cadascun dels costats. El sabre també apunta cap a l'esquerra per ambdós costats, en la direcció del guió. La bandera és sinistre hissada, el que significa que quan es veu des de l'anvers (frontal), s'hissa a l'esquerra del pal de la bandera.

### Colors

El color habitual del verd de la bandera va ser aproximat per l' Album des Pavillons com a Pantone 330 C, mentre que el color utilitzat a les banderes de les Nacions Unides és aproximadament el Pantone 349. Als Jocs Olímpics de Londres de 2012 es va utilitzar el Pantone 355.
| Model de color | Blanc | Verd (Album des pavillons) | Verd (ONU) | Verd (Londres 2012) |
| Pantone | Blanc | 330C | 349C | 355C |
| RGB | 255, 255, 255 | 0, 83, 76 | 4, 106, 56 | 255, 205, 0 |
| HTML | #FFFFFF | #00534C | #046A38 | #009639 |
Els models RGB i HTML s'han extret a patir dels codis de Pantone.

## Banderes històriques

Els estats predecessors de l'actual Aràbia Saudita varen ser el Najd i el Hijaz. Va ser la bandera de Nejd en la qual van basar-se en gran manera, per crear la bandera del regne saudita. La bandera del Hijaz va servir d'inspiració per a les banderes de països com Jordània, Sudan o Palestina. Del 1902 al 1921 es van afegir diferents eslògans àrabs a la bandera. Un dels principals opositors de la dinastia saudita fou la família Al Raixid, amb seu al nord de la península aràbiga, fins que foren derrotats el 1921.
* Bandera de l'Emirat de Diriyah (1744-1818)
* Bandera de l'Emirat d'Hail (1819-1921)
* Bandera de l'Emirat d'Hail (1920-1921)
* Bandera del regne de Hijaz (1917-1920)
* Bandera del l'Emirate de Nejd i Hasa (1913-1921)
* Regne de Hijaz i Nejd (1926-1932)
* Regne de l'Aràbia Saudita (1932-1934)
* Regne de l'Aràbia Saudita (1934-1938)
* Regne de l'Aràbia Saudita (1938-1973)

## Referències

* ↑ «The Reverse of the Flag» (en anglès). Flags Of The world. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ «Album des pavillons nationaux et marques distinctives» (en francès). SHOM, 2021. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2022 [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ FLAGS AND ANTHEMS MANUAL LONDON 2012. Londres: Summer Olympic Games. Organizing Committee, 2012, p. 116 [Consulta: 9 setembre 2022].
* 1 2 «Pantone 330 C Color». iColorpalette. [Consulta: 23 setembre 2022].
* 1 2 «Pantone 349 C Color». iColorpalette. [Consulta: 23 setembre 2022].
* 1 2 «Pantone 355 C Color». iColorpalette. [Consulta: 23 setembre 2022].
# Capità Garfi

Capità Garfi és un personatge fictici de Peter Pan, creat per James Matthew Barrie. En la traducció de Marià Manent és diu Capità Ganxo i en la de Josep Carner Capità Ganxut. En l'original anglès es diu capità Hook, i ganxo o garfi n'és la traducció literal. És alhora un gran senyor i un galifardeu, l'arquetip d'aquesta combinació.
El seu nom de bateig és Jaume o James. El 1927, el mateix Barrie va fer un parlament a l'escola privada prestigiosa d'Eton, on va explicar que Hook era una antic alumne d'aquest institut famós, i que hi hauria un escàndol si en desvelés la identitat.
Garfi és un capità pirata, enemic abrandat de Peter. Es diu que treballava per a en Barbanegra i que era l'únic home temut per Long John Silver. Ha perdut la mà dreta en una batalla amb Peter Pan i va veure com un crocodil afamat se'n va xalar. D'aleshores ençà té un ganxo o garfi de ferro com a pròtesi i tè una fòbia del seu propi sang. Alguns erudits van pretendre que capità Garfi és un personatge inspirat en el famós gentilhome-pirata, capità anglès Christopher Newport, conegut pels seus successos en el pirateix de l'Armada Espanyola i com Hook mai no ha conegut gaire dones, sempre salpant els mars. Tots dos tenien els cabells foscos i un passat dubtós, i a tots dos els mancava la mà dreta i hi duien un ganxo o un garfi, «un ganxo de punta aguda». Altres pretenen que s'ha inspirat en Capità Cook i molts altres.
A les representacions teatrals, és tradició que tant el capità Garfi com el pare de la Wendy siguin interpretats pel mateix actor. S'hi veu la idea que l'enemic real de Peter és l'avorrit empleat de banca que va a la feina cada dia de nou a cinc. Així i tot, hi ha notes i esborranys de Barrie que insinuen que hauria pogut ser la mare de Wendy i que capità Garfi hauria de ser una actriu i no pas un actor.

## Referències

* 1 2 «Capità Garfi». Ésadir. CCMA.
* ↑ Oliva, Salvador; Buxton, Angela. «hook». A: Diccionari anglès-català. Barcelona: Grup Enciclopèdia, 1983-2024.
* 1 2 3 McGinnis, Rachel. «J.M. Barrie's Captain Hook, The Inspiration» (en anglès). Literary Traveler, 30-05-2007. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ En molts versions teatralq o films, per la ma esquerra, perquè és difícil trobar actors esquerrans, que fan tot el que Hook sol fer en les aventures. Vegeu: Rachel McGinnis, 2007
* ↑ Rowe, Steven. After the Crocodile: The Return of Captain Hook (en anglès). Amazon Digital Services - KDP Print, 2020-10-11, p. 264. ISBN 979-8-6965-4823-4.
* ↑ «garfi». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Stirling, Kirsten. «What if Peter Pan’s arch-enemy was a woman?» (en anglès). Oxford Biographies, 06-04-2017. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Stirling, Kirsten «Peter Pan» (en anglès). Oxford Bibliographies, 25-10-2017. DOI: 10.1093/obo/9780199791231-0069.

## Bibliografia

* Baccalario, Pierdomenico; Copons Ramon, Jaume. La veritable història del capità Garfi. català, traduït de l'italià, 2014, p. 320. ISBN 978-84-2464393-5.
* Pieràngela, Humet. El ganxo del Capità Garfi. Baula, 2022, p. 32. ISBN 978-8447948963.
# Bandera de Bòsnia i Hercegovina

La bandera de Bòsnia i Hercegovina va ser adoptada el 4 de febrer de 1998. Va ser imposada per l'alt representant internacional de l'ONU.
El triangle groc representa la forma geogràfica del país, així com les tres comunitats principals (musulmana, croata i sèrbia).
El color blau i les estrelles estan inspirades en la bandera la Unió Europea i recorden la pertinença a Europa i al Consell d'Europa del país.

## Banderes històriques

* Estendard dels Tvrtko
* Bandera dels rebels de 1878
* Bandera de l'annexió austriaca 1908
* Bandera oficial de la República Socialista de Bòsnia i Hercegovina, nom que rebia com a part de la República Federal Socialista de Iugoslàvia, entre 1943 i 1990
* Bandera oficial de la República de Bòsnia i Hercegovina, estat predecessor de l'actual que va existir entre 1992 i 1997
# Carla Obradors Llobet

Carla Obradors Llobet (Manresa, 1987) és una química catalana, investigadora del departament Discovery Process Research de Janssen Pharmaceutica, una empresa farmacèutica de Johnson & Johnson, amb seu a Bèlgica.
Filla de l'investigador de ciència de materials, Xavier Obradors Berenguer, Carla Obradors Llobet va interessar-se per la ciència per influència del seu pare. Va estudiar química orgànica a la Universitat Autònoma de Barcelona i després de treballar becada un estiu a l'Institut Català d'Investigació Química de Tarragona, s'hi va quedar per fer-hi el doctorat, que va obtenir el 2014 a la Universitat Rovira i Virgili. La seva tesi tracta d'algunes aplicacions de l'or com a catalitzador.
Durant una breu etapa va treballar al Scripps Research Institute, on afirma que va descobrir una visió «molt més atrevida i trencadora de fer ciència».
Ha estat investigadora postdoctoral al Max-Planck-Institute für Kohlensforshung a Mülheim (Alemanya), on va treballar en el desenvolupament de nous mètodes per preparar compostos d'interès acadèmic, farmacèutic o en materials.

## Referències

* 1 2 3 Puig, Jaume «Fer recerca a l'estranger» (pdf). El Pou de la Gallina, febrer 2023 [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ «ICIQ Alumni Carla Obradors: from the ICIQ Summer Fellows to Scripps Research and Max-Planck Institutes» (en anglès). Institut Català d'Investigació Química, 17-07-2023. [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ Obradors Llobet, Carla. Dissecting Intermolecular Gold Catalysis: Applicationto the Total Synthesis of Rumphelaone A (tesi) (en anglès). Tarragona: Universitat Rovira i Virgili, 18 de desembre 2014, p. 374.
* ↑ Morros, Jordi. ««Faré algunes voltes més, però Manresa sempre serà casa meva»». Regió7, 27-03-2019. [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ «Carla Obradors. Des d'Alemanya». El Pou de la Gallina, 23-05-2023. [Consulta: 9 octubre 2023].
# Carles Armengol Siscares

Carles Armengol Siscares (Barcelona, 1960) és un pedagog català, director general d'Afers Religiosos de la Generalitat de Catalunya del 2022 al 2024.
Ha estat director de l’Institut Catòlic d’Estudis Socials de Barcelona (ICESB) i de les escoles universitàries d’Educació social i Treball social de la Universitat Ramon Llull i secretari general adjunt de la Fundació Escola Cristiana de Catalunya. Va promoure el reconeixement de la formació d’educadors social com a estudis universitaris. Entre la seva activitat cívica i social, ha estat president de la Lliga Espiritual de la Mare de Déu de Montserrat des del 2016; vicepresident de la Fundació Escoles Parroquials i membre de la Junta del Grup Sant Jordi de Drets Humans, entre d'altres.
Va ser promotor i coautor del document interconfessional “El fet religiós en la Catalunya del futur”, presentat al Parlament de Catalunya el febrer de 2017. Fou responsable d’anàlisi i relació amb les confessions religioses a la Direcció General d'Afers Religiosos des de l’any 2019, i secretari del Consell Assessor per la Diversitat Religiosa de la Generalitat de Catalunya. El 2022 va ser nomenat director general d'Afers Religiosos en substitució d'Yvonne Griley, fins que el 2024 fou rellevat per Ramon Bassas.
Ha publicat diversos llibres sobre l’educació per a un estil de vida sostenible socialment i ecològica. El seu llibre Canviar el consum per canviar la vida va ser premi Joan Profitós d’assaig pedagògic 2019, premi instituït per la Fundació Joan Profitós i la Societat Catalana de Pedagogia, entitat filial de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Referències

* 1 2 Martínez, Lluís. «Ramon Bassas, nou director general d'Afers Religiosos de la Generalitat» (en anglès), 10-09-2024. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ Catalans, Institut d'Estudis. Per una Ètica pública a Catalunya:: implicacions ètiques i socials de la ciència i la tecnologia. Institut d'Estudis Catalans, 2016-05-25, p. 15. ISBN 978-84-9965-305-1.
* 1 2 3 «Nomenaments» (en anglès). Govern de la Generalitat de Catalunya (CC0 de Creative Commons), 18-10-2022. [Consulta: 18 octubre 2022].
* ↑ Catalans, Institut d'Estudis. Memòria : curs 2018-2019. Institut d'Estudis Catalans, 2021-04-20.
* ↑ Catalans, Institut d'Estudis. Premis Sant Jordi 2019 :: Corresponents al LXXXVIII Cartell de premis i de borses d'estudi. Institut d'Estudis Catalans, 2019-05-09, p. 34.
# Carles Llorca i Timoner

Carles Llorca i Timoner (Cadis, 1925 - Els Poblets, 1996) fou un navegant, empresari, polític i escriptor valencià en català.
Nascut a Cadis el 1925, uns anys més tard, després de la Guerra Civil, el 1939, s'instal·la a Benidorm amb la seva àvia. Va cursar el batxillerat a la ciutat de València i estudis de nàutica a Cadis. Va dedicar-se professionalment a la navegació a Barcelona. Més tard va tenir diverses ocupacions com la restauració, la docència i la política, arribant a ser tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Benidorm. Fins a finals de la dècada de 1970 va tenir una activitat cívica i social intensa, essent un dels fundadors d'Acció Cultural del País Valencià, i convertint el Càmping Armanello, fundat per Llorca el 1970, en un punt de reunió dels moviments democràtics de la zona.
L'any 1979 va escriure el conjunt de contes Antoni Miró i els desgavells del Mas de la Sopalma, publicats el 1993, amb els quals encetà la seua dedicació a l'escriptura. Als anys vuitanta redactà la primera versió de la novel·la Les llances imperials, Aeroport d'Elx i el recull El capità Caliu i altres contes mariners, publicat el 1995 i amb el qual fou finalista del Premi Joanot Martorell de narrativa de 1990 i guanyador del Premi de Narració Breu de l'Associació Països Catalans - Solstici d'Estiu de Badalona de 1991, dels Premis Literaris Ciutat de Badalona. Des d'aquest mateix any fixà la seva residència a Els Poblets, on morí el 19 de desembre de 1996.

## Obres

* Antoni Miró i els desgavells del Mas de la Sopalma València: Dahiz, 1993. ISBN 84-604-7557-3
Gènere: Narrativa
* El Capità Caliu i altres contes mariners, amb pròleg de Rafael Alemany Ferrer. Oliva: Colomar, 1995. ISBN 84-87593-29-1. Gènere: Narrativa
* Sèrie cosmos d'Antoni Miró: un viatge de somni: nova teoria del big bang, amb pròleg d'Isabel-Clara Simó. Alcoi: Antoni Miró, 1996. ISBN 84-921187-2-5. Gènere: Narrativa

## Referències

* 1 2 Vicens i Pascual, Josep «La producció literària dels autors que publiquen reculls de contes al País Valencià (1975-2000)». L'Aiguadolç, núm. 30, 2004, pàg. 99.
* 1 2 Esteve Guillén, Anna. Diccionari de la literatura valenciana actual (1968-2000). Alacant: Institut Alacantí de Cultura Juan Gil-Albert, 2001, p. 173.
# Dissimilació

La dissimilació és, en fonètica, l'alteració de l'articulació d'un so per a diferenciar-lo d'un altre que és igual o semblant. Com a conseqüència, els dos sons semblants tendeixen a diferenciar-se.
Per exemple: comunió > cumanió; peregrí > pelegrí; plourà > [pləw'ra]; mourà > [məw'ra]; roureda > [rəw'rεda]; prendre > ['pεndrə]; processó > professó; Santa Eulàlia > Santaulària; vigíla > vegíla; ningú > dingú, només > domés, bona nit > bora nit (dissimilacions de nasals); faldilla > fandilla, qualsevol > quansevol (dissimilacions líquides).
Històricament s'han produït moltes modificacions per dissimilació, com de BARCINONE(M) a Barcelona.
El canvi de TARROJA (<"TERRA ROJA") a Torroja és, en canvi, el fenomen fonètic de l'assimilació.

## Referències

* ↑ «dissimilació», Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua
* ↑ «Dissimilació». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 21 setembre 2022].
* ↑ Prieto i Vives, Pilar. Fonètica i fonologia: els sons del català d'autors. Barcelona: UOC, 2004. ISBN 84-9788-139-7.
# Carles Soler i Perdigó

Monsenyor Carles Soler i Perdigó (Barcelona, 12 de setembre de 1932 - Girona, 9 de desembre de 2023) fou un eclesiàstic català, bisbe de Girona entre el 16 de desembre de 2001 i el 2008.

## Biografia

Va deixar a mitges els estudis de pèrit mercantil per entrar al seminari de Barcelona. El 1960 fou ordenat prevere al Col·legi Espanyol de Roma. Va estudiar al Seminari Conciliar de Barcelona on el 1961 es va llicenciar en teologia. Al Seminari Menor va ser professor del 1961 al 1963, vicerector fins al 1967 i rector fins al 1970. També va ser superior del Seminari Major del 1963 al 1964.
Després va marxar a Roma on es va llicenciar en dret canònic el 1972 a la Pontifícia Universitat Gregoriana. Retornat a Barcelona, va exercir diversos càrrecs dins de l'arquebisbat. Va ser secretari del Tribunal Eclesiàstic, Jutge diocesà, vicari judicial adjunt, consiliari de Dones d'Acció Catòlica, entre d'altres.
El 16 de juliol de 1991 fou consagrat bisbe titular de Pandosia i nomenat auxiliar de Barcelona. Com a bisbe auxiliar va desenvolupar diversos càrrecs en la Província Eclesiàstica Tarraconense i en la Conferència Episcopal Espanyola.
El 16 de desembre de 2001, amb la jubilació del bisbe Jaume Camprodon i Rovira, fou nomenat bisbe de Girona. Durant els set anys que va estar al càrrec va fer un decret d'agrupació de parròquies, va presentar el pla pastoral per al laïcat i va crear residències sacerdotals a Banyoles i Olot. Va instaurar el diaconat permanent i va crear el secretariat per al Diàleg Interreligiós.
El setembre del 2007, quan va complir els setanta-cinc anys i d'acord amb el dret canònic, va presentar la dimissió. El 16 de juliol del 2008 va ser nomenat Francesc Pardo i Artigas com a successor seu, i el 19 d'octubre del mateix 2008, amb la consagració episcopal de Francesc Pardo, Soler passà definitivament a bisbe emèrit de Girona.
Des de la jubilació va viure a la residència sacerdotal de Banyoles. Durant aquests anys va col·laborar amb les parròquies de l'arxiprestat de Banyoles. La seva missa exequial es va celebrar a la Catedral de Girona.

## Referències

* ↑ «Carles Soler i Perdigó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Guimerà, Anna. «Mor Carles Soler, el bisbe emèrit de Girona», 09-12-2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
* 1 2 3 Busquets Ros, Gemma. «Mor el bisbe emèrit de Girona, Carles Soler», 11-12-2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ http://www.conferenciaepiscopal.nom.es/baseobispos/Fichaobispo.asp?IdObispo=52
* ↑ 324cat. «Mor el bisbe emèrit de Girona Carles Soler, als 91 anys», 09-12-2023. [Consulta: 10 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Carles Soler i Perdigó - Lloc web oficial
* ElPaís.com - Notícies relacionades amb Carles Soler (castellà)
* Carles Soler i Perdigó a www.catholic-hierarchy.org (anglès)
* Carles Soler i Perdigó a la web de la Conferència Episcopal Espanyola (castellà)
# Bandera de la Costa d'Ivori

La bandera de la Costa d'Ivori compta amb tres bandes verticals taronja, blanc i verd.

## Colors

Es colors tenen el següent significat:
* el taronja recorda el color de la terra de les sabanes del centre del país. També simbolitza el sentit de la lluita;
* el blanc simbolitza l'esperança de la unió en la pau;
* el verd és el color de la selva, de la natura i de la fecunditat, la certesa d'un futur millor i l'esperança.
| Colors | Pantone | RGB | Hexadecimal | CMYK |
| Taronja | 151 C | 255, 130, 0 | #FF8200 | 0, 70, 100, 0 |
| Blanc | N/A | 255, 255, 255 | #FFFFFF | 0, 0, 0, 0 |
| Verd | 347 C | 0, 154, 68 | #009A44 | 77, 20, 95, 4 |

## Referències

* ↑ «Description of the flag» (en anglès). Flags of the World. [Consulta: 28 maig 2024].
* 1 2 «PANTONE 151 C». Arxivat de l'original el 20 January 2021. [Consulta: 9 juliol 2020].
* 1 2 «5 Symboles de la République» (en francès). Ministère de la Fonction Publique. [Consulta: 23 desembre 2020].
* 1 2 «PANTONE 347 C». Arxivat de l'original el 13 August 2020. [Consulta: 9 juliol 2020].
# Carlo Montano

Carlo Montano (Liorna, 25 de setembre de 1952) és un tirador d'esgrima italià, ja retirat, especialista en floret, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on va quedar eliminat en sèries en la prova del floret per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, va disputar dues proves del programa d'esgrima. En el floret per equips va guanyar la medalla de plata, mentre que en el floret individual quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaquen set medalles al Campionat del Món d'esgrima, quatre de plata i tres de bronze, entre les edicions de 1974 i 1982, una d'or i una de plata als Jocs del Mediterrani i una de plata i una bronze a les Universíades. El 1977 guanyà la Copa del món d'esgrima en floret.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Carlo Montano». [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ «Fechten - Weltmeisterschaften (Teil 1):». [Consulta: 5 agost 2023].