OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Decenni internacional dels afrodescendents

L'Assemblea General de les Nacions Unides proclamà el Decenni Internacional dels Afrodescendents, que començà l'1 de gener del 2015 i acabarà el 31 de desembre del 2024.

## Celebració

El 23 de desembre de 2013 l'Assemblea General de les Nacions Unides a la Resolució 68/237 "proclama el Decenni Internacional dels Afrodescendents, que començà l'1 de gener de 2015 i acabarà el 31 de desembre de 2024, amb el tema "Afrodescendents: reconeixement, justícia i reparació pels danys causats pel colonialisme i l'esclavitud”, que s'inaugurà de forma oficial immediatament després del debat general del seixantè novè període de sessions de l'Assemblea General".
   Un Decenni dedicat als afrodescendents: reconeixement, justícia i reparació pels danys causats pel colonialisme i l'esclavitud.
   En proclamar aquest decenni, la comunitat internacional reconeix, que els afrodescendents representen un grup específic, els drets humans del qual s'han de promoure i protegir. Al voltant de 200 milions de persones que s'identifiquen a si mateixos com a descendents d'africans viuen a Abya Yala. Molts milions més viuen a altres parts del món, fora del continent africà.

## Objectius del Decenni Afro

El Decenni se centrarà en els objectius específics següents:
* Promoure el respecte, la protecció i la realització de tots els drets humans i llibertats fonamentals dels afrodescendents, com es reconeix a la Declaració Universal de Drets Humans;
* Promoure més coneixement i respecte de la diversitat de l'herència i la cultura dels afrodescendents i de la seva contribució al desenvolupament de les societats;
* Aprovar i enfortir marcs jurídics nacionals, regionals i internacionals de conformitat amb la Declaració i el Programa d'Acció de Durban i la Convenció Internacional sobre l'Eliminació de totes les Formes de Discriminació Racial, i assegurar-ne l'aplicació plena i efectiva.

## Referències

* ↑ «Résolution adoptée par l’Assemblée générale le 23 décembre 2013. Proclamation de la Décennie internationale des personnes d’ascendance africaine.». Resolució 68/237.
* ↑ ««Décennie internationale des personnes d'ascendance africaine 2015-2024»».
* ↑ «Programme d’activités prévues dans le cadre de la Décennie internationale des personnes d’ascendance africaine». [Consulta: 7 maig 2024].

## Vegeu també

* Diàspora africana

## Enllaços externs

* Lloc Oficial del Decenni Internacional dels Afrodescendents
* Declaració i el Programa d'Acció de Durban
# Farman HF.6

El Farman HF.6 va ser un avió de reconeixement construït a França poc abans de la Primera Guerra Mundial.
El Farman HF.6 es convertiria més tard en el Farman HF.14 més avançat, que es diferenciava de l'anterior per tenir un estabilitzador horitzontal més aerodinàmic i un timó oval.

## Especificacions

* Característiques generals
* Tripulació: 2 (pilot i observador)
* Longitud: 9,00 m
* Envergadura: 11,00 m
* Superfície de l'ala: 21 m$^2$
* Pes en buit: 350 kg
* Pes màxim a l'enlairament: 550 kg
* Planta motriu: 1 × motor Gnome de 7 cilindres refrigerat per aire, 37 kW (50 CV)
* Hèlixs: Hèlix impulsor de fusta de pas fix de 2 pales
* Rendiment
* Velocitat màxima: 90 km/h
* Interval: 315 km
* Càrrega alar: 26,1 kg/m$^2$
* Potència/massa: 0,09 CV/kg
* Font: Hydroretro.

## Referències

* ↑ «Farman HF.14» (en anglès). Fly Machines.
* ↑ «Premiers Farman» ( PDF) (en francès). Hydroretro. Arxivat de l'original el 2020-10-22. [Consulta: 22 setembre 2024].

## Bibliografia

* Liron, Jean. Les avions Farman (en francès). 21. París: Éditions Larivière, 1984 (Collection Docavia). OCLC 37146471.
# Decidim Igualada-Entesa

Decidim Igualada-Entesa (abreujat Di-E) fou una coalició formada per Iniciativa per Catalunya Verds, Esquerra Unida i Alternativa, Pirates de Catalunya, Procés Constituent a Catalunya i Podem. Aquesta coalició es va presentar a les eleccions municipals espanyoles de 2015 a Igualada.
Emmarcada en l'esquerra, era de caràcter progressista i municipalista. Es consideraven un col·lectiu sorgit de la diversitat ideològica però amb uns objectius comuns. Entre aquests destacaven la participació ciutadana, la transparència i millorar la vida de les persones. Pel que fa als seus principis ètics i polítics, es comprometien, entre d'altres, a ser una candidatura transparent, a renunciar a crèdits bancaris i donacions particulars, a limitar el seu mandat a dues legislatures, a no duplicar càrrecs institucionals i a tenir un sou màxim de dues vegades el sou més baix de l'Ajuntament.
La llista la va encapçalar Dario Castañé, de Pirates de Catalunya. Anteriorment, ja havia estat candidat d'aquest partit a les eleccions al Parlament Europeu de 2014 i candidat al Senat per Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 2011, i en les eleccions municipals de 2023 va tancar la llista de Catalunya en Comú-Podem.
La llista va aconseguir un total de 1.053 vots, que es tradueix en un regidor, i no va repetir en les eleccions municipals espanyoles de 2019, en les que PSC, Comuns i Igualada Oberta es van unir en la candidatura Igualada Som-hi.

## Referències

* 1 2 «La coalició d'esquerra a quatre bandes es presenta com Decidim Igualada». Anoia Diari. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ «La suma d’ICV-EUiA, Procés Constituent, Pirates i gent de Podem, finalment es dirà Decidim Igualada | Ràdio Igualada», 30-03-2015. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ Aguilar, Anna. «CiU té majoria absoluta a Igualada i la CUP entra amb dos regidors - 25 maig 2015», 28-10-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ «Decidim Igualada s'acomiada valorant l'impuls d'un "discurs alternatiu" d'esquerres». AnoiaDiari, 12-06-2019. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Presentació de la coalició Decidim Igualada» (en català).
* 1 2 «L'exregidor de Decidim Igualada, Dario Castañé, tanca la llista d'Igualada En Comú Podem». Info Anoia, 29-04-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ «Llista Electoral». Arxivat de l'original el 2018-08-15. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «Neix el grup ciutadà 'Igualada Oberta' per fer propostes per la candidatura de Jordi Cuadras». Info Anoia, 19-11-2018. [Consulta: 29 octubre 2021].
# El trencacors

El trencacors (original: The Heartbreak Kid) és una pel·lícula estatunidenca estrenada el 1972 dirigida per Elaine May i doblada al català

## Argument

Lenny s'acaba de casar. Troba i s'enamora de Kelly mentre que és en lluna de mel. Lenny vol separar-se de la seva dona per seduir Kelly, però xoca amb el pare d'aquesta.

## Repartiment

* Charles Grodin: Lenny Cantrow
* Cybill Shepherd: Kelly Corcoran
* Jeannie Berlin: Lila Kolodny
* Eddie Albert: M. Corcoran

## Premis i nominacions

L'American Film Institute la va classificar la 91a entre les 100 pel·lícules americanes més divertides.

### Nominacions

* 1973. Oscar al millor actor secundari per Eddie Albert
* 1973. Oscar a la millor actriu secundària per Jeannie Berlin
* 1973. Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Charles Grodin
* 1973. Globus d'Or a la millor actriu secundària per Jeannie Berlin
* 1973. Globus d'Or al millor guió per Neil Simon

## Remake

Un remake de la pel·lícula va ser rodat el 2007 pels Germans Farrelly, The Heartbreak Kid , amb Ben Stiller al paper principal.

## Referències

* ↑ El trencacors
* ↑ «The Heartbreak Kid». The New York Times.
* 1 2 «The 45th Academy Awards» (en anglès). Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques. [Consulta: 20 desembre 2023].
# Arantza Ozaeta Cortázar

Arantza Ozaeta Cortázar (Madrid, 1982) és una arquitecta fundadora, en 2007, al costat d'Álvaro Martín Fidalgo de l'estudi d'arquitectura TallerDE2.
Sent estudiant es va associar amb Álvaro Martín Fidalgo i van fundar, l'any 2007, un estudi d'arquitectura que van anomenar TallerDE2, operant a Alemanya, Espanya, Itàlia i el Regne Unit; especialitzant-se tant en planificació urbana com en disseny del paisatge. Ha estat professora convidada de l'Architectural Association, de la Universitat Hochschule Coburg de Ciències Aplicades a Alemanya i de la Universitat de Catània, a Sicília. Ha estat considerada una de les dones arquitectes espanyoles més influents.
Estudià arquitectura a l'ETSAM entre 2000 i 2008. Dos anys més tard finalitzà el doctorat, també a ETSAM on dona classes des de 2009.
L'any 2014, Arantza Ozaeta va ser nominada al premi Arquitecta Emergent concedit per la revista Architects' Journal (AJ), que s'endugué la britànica-veneçolana Julia King. Finalment, el va aconseguir al 2017. Va construir el Centre de dia per a nens de Selb (Alemanya) entre 2008 i 2012, que va rebre el primer Premi en el Concurs Internacional Europan-9 en 2008, el primer Premi en el Concurs Internacional bianual que atorga la revista alemanya Bauwelt a la ‘Primera Obra construïda-2013’; el primer Premi COAM Luis M. Mansilla 2013, i va ser projecte finalista en la XII Biennal Espanyola 2013 i primer Premi NAN Arquitectura i Construcció 2013. El projecte Caverna Vegetal és un jardí urbà temporal que es va dur a terme per haver estat seleccionat en el Concurs Internacional de Jardins Urbans de Bilbao de maig a juliol de 2011. Al 2017 va ser reconeguda per la European Center com una de les 40 arquitectes europees més prometedores.

## Referències

* 1 2 3 «Ayto.Granada: Inolvidables: Arantza Ozaeta Cortázar». [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ TallerDE2 Arquitectos - Alvaro Martín Fidalgo + Arantza Ozaeta Cortázar. PINTA. Plataforma Internacional de Arquitectos de Madrid. COAM. Consulta 25 de setembre del 2016
* ↑ Mark, Laura. «Emerging Woman Architect of the Year shortlist: Aranta Ozaeta Cortazar» (en anglès). Architects' Journal, 10-01-2014. [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ «Quiénes son tres de las arquitectas españolas más influyentes del momento» (en castellà). Construcción y Rehabilitación, 30-10-2017. [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ Faena, de Claudia. «Arantza Ozaeta Cortázar 1982» (en castellà), 01-03-2016. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ Francine Houben, Mujer Arquitecta del Año 2014 AJ. 10 de febrero de 2014 Arqa Consultado 25 de setembre del 2016
* ↑ «Premiados españoles en el extranjero, primer premio» (en castellà). Europan España, 22-10-2016. Arxivat de l'original el 22-10-2016. [Consulta: 2 febrer 2024].
* ↑ «Fallo del Jurado de la XII Bienal Española de Arquitectura y Urbanismo 2013» (en castellà). Ministerio de Transportes, Movilidad y Agenda Urbana. [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ «Centro de Día para Niños (Haus der Tagesmütter)» (en castellà). Bienales de Arquitectura. Arxivat de l'original el 27-10-2016. [Consulta: 2 febrer 2024].
* ↑ Bilbao Jardín. Caverna Vegetal Fudación Arquia Consulta 25 de setembre del 2016
# Nieblum

Nieblum (frisó septentrional Njiblem) és un dels municipis de l'illa de Föhr (Illes Frisones) que forma part del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Föhr-Amrum, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein. Segons del cens de 2022 te una població de 582 habitants.

## Història

Moltes de les antigues cases de l'illa va pertànyer a capitans que havien fet fortuna com a baleners en els vaixells neerlandesos. Va ser un treball dur i perillós que es va cobrar moltes vides. Les làpides al cementiri de l'església de Sant Joan, l'anomenada "catedral frisona", en donen testimoni. L'església va ser construïda al segle xiii i és la més gran de les tres esglésies a Föhr.

## Personatges destacats

* Jens Jacob Eschels (1757-1842), navegant. Esdevingué famós per la seva autobiografia.
* Carl-Christian Arfsten (1889-1969), polític de la CDU i diputat al parlament de Slesvig-Holstein

## Referències

* ↑ «Schleswig-Holstein (Germany): Cities and Communes in Counties - Population Statistics, Charts and Map». citypopulation.de. [Consulta: 15 març 2025].

## Enllaços externs

* Nieblum
# Broquet

El broquet (també anomenat embocadura) és la part dels instruments de vent metall (gairebé sempre separable de la resta del cos de l'instrument) que es col·loca en contacte amb els llavis de l'instrumentista. L'objectiu del broquet és fer de ressonador, i passar la vibració que els llavis fan dins d'aquesta cavitat cap al tub que constitueix l'interior de l'instrument i d'aquesta manera originar una vibració de tot l'aire del tub a una freqüència constant i concreta.
La cavitat de l'extrem del broquet té una forma aproximadament semiesfèrica en la majoria d'instruments, o cònica, en el cas de la trompa. Les característiques del broquet varien d'un instrument a un altre. La seva grandària està en relació amb la grandària i la tessitura de l'instrument al qual correspon: els instruments més greus tenen els broquets més grans per produir el màxim possible de ressonància. D'altra banda, la forma no sols s'ha d'adaptar a les característiques dels llavis de cada intèrpret i a la seva forma de vibrar, sinó que condiciona molt el timbre, de manera que serveix per optimitzar l'instrument en cada estil que vulgui tocar.
D'altra banda, el broquet també és l'extrem de la pipa per on el fumador xucla l'aire del tabac.
# Tiefland

Tiefland (Terra baixa) és una òpera verista en alemany, composta per Eugen d'Albert, sobre el llibret de Rudolph Lothar, basat en Terra Baixa d'Àngel Guimerà.

## Sinopsi

La història transcorre en les muntanyes catalanes, cap a l'any 1900. El terratinent Sebastiano casa la seua amant, Marta, amb un pastor, Pedro. Vol conservar-la com a amant alhora que planeja casar-se amb una dona rica que saldarà els seus deutes. Al principi, Marta odia Pedro, però a poc a poc, va reconeixent les seues qualitats i acaba estimant-lo. Quan Sebastiano tracta d'obligar la Marta a esdevenir de nou la seua amant, Pedro el mata. El matrimoni fuig a les muntanyes.

## llibretista

El drama de Guimerà ja havia sigut adaptat com a òpera: La Catalane, de Fernand Leborne. Rudolph Lothar el va adaptar, canviant el nom d'alguns personatges. De fet, tant l'una com l'altra versió estan farcides de tots els tòpics espanyols, amb danses andaluses incloses, i poc tenen a veure amb l'ambient català original.

## Valoració

És la més important contribució alemanya al verisme. Es presenta una oposició entre la pau de les muntanyes i les amenaces del món de la vall. Demostra el talent de l'autor com orquestrador i la seua capacitat per a crear moments de gran dramatisme.
Es va estrenar en el Neues Deutsches Theater de Praga al novembre de 1903. Va obtenir un gran èxit en la seua estrena. Posteriorment, el compositor va elaborar una segona versió, presentada a Magdeburg l'any 1905, que és la que avui dia es representa. Actualment, és l'única de les òperes de l'autor que es continua representant.
Es va estrenar al Metropolitan Opera de Nova York l'any 1908 amb Emmy Destinn.
A Barcelona es va estrenar l'any 1910, traduïda a l'italià. Arran d'això, va publicar-se una traducció al català del llibret, feta per Joaquim Pena tot fent servir el màxim possible de fragments originals de Guimerà.

## Adaptacions

L'any 1940 la directora de cine alemanya Leni Riefenstahl va dirigir Tiefland, una pel·lícula basada en l'òpera.

## Discografia

* Dirigida per Rudolf Moralt, amb Gré Brouwenstijn, Hans Hopf, Paul Schöffler, Eberhard Waechter, Oskar Czerwenka, Waldemar Kmentt i l'Orquestra Simfònica de Viena (1957, Philips).
* Dirigida per H. Zanotelli, amb G. Feldhoff, I. Sardi, I. Strauss, R. Schock, Orquestra Simfònica de Berlín, Cor RIAS (Eurodisc, 1963).
* Dirigida per M. Janowski, amb B. Weikl, Kurt Moll, Eva Marton, René Kollo, Orquestra i cor de la Ràdio de Múnic (Acanta, 1983).

## Referències

* Roger Alier, R., Heilbron, M. i Sans Rivière, F., La discoteca ideal de la ópera, Planeta, Barcelona, 1995. ISBN 84-08-01285-1
* La magia de la ópera (Catàleg Philips Classics), 1993

## Vegeu també

* Llista d'òperes més importants

## Enllaços externs

* (italià) Trama i comentari Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
# Centre Muntanyenc i de Recerques Olesà

El Centre Muntanyenc i de Recerques Olesà (CMRO), fundat el novembre de 1980 a Olesa de Montserrat, és una entitat del Baix Llobregat dedicada a la cultura i a l'esport, adherida a la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya.
El 1984, el CMRO va ser reconegut com a Col·laborador del patrimoni cultural per la Generalitat de Catalunya. Les seves activitats inclouen espeleologia, escalada, alpinisme, arqueologia, esquí, excursionisme, sortides guiades i protecció del patrimoni local i regional. Compta amb sis seccions: Muntanya, Recerca, Esquí, Geografia, Ciències Naturals, i Capreolus-Grup de Natura d’Olesa de Montserrat. Organitza anualment un curs d'esquí, que es realitza cada diumenge de febrer a Vallnord, Andorra, amb una participació d'aproximadament quaranta persones.
El CMRO ha donat nom a una via d'escalada, oberta pels escaladors Òscar i Albert Masó, en honor a la Secció de Geografia i Ciències Naturals. Els germans Masó han obert nombroses vies d'escalada i han realitzat múltiples ascensions a Montserrat i Sant Llorenç del Munt.
Els primers anys, el CMRO va restaurar la capella de Sant Pere Sacama i va realitzar expedicions al Perú, l'Himàlaia i els EUA. La mort de dos alpinistes (Albert Ibáñez i Ruiz i Josep Grañó Ortega) al Hidden Peak el 1990 va marcar un període de crisi. El CMRO ha coorganitzat exposicions com Les Joies de la Prehistòria, col·laborat en la campanya arqueològica de Sant Pere Sacama i presentat l'exposició Temps de barraques i marges.

## Referències

* 1 2 «Centre Muntanyenc i de Recerques Olesà | Ajuntament d'Olesa de Montserrat». [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «Entitats | FEEC | Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya». [Consulta: 20 octubre 2020].
* ↑ Bústia, Redacció / La. «Capreolus i veïns d'Olesa recullen 200 quilos de brossa en una sortida al riu». La Bústia, 02-06-2020. [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ redaccióolesa. «El Centre Muntanyenc i de Recerques olesà organitza més cursos d'esquí». Regió7, 13-01-2011. [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ redacCIÓMANRESA. «El Centre Muntanyenc d'Olesa té una via que en porta el nom». Regió7, 30-10-2013. [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ Internet, Unidad Editorial. «Víctimas españolas del Himalaya» (en castellà). El Mundo. [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «Más de 60 españoles se han dejado la vida en el Himalaya» (en castellà). as.com, 27-05-2013. [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «NOTICIA SOBRE EL HALLAZGO DE UN VASO EN LA «COVA DELS LLADRES (VACARISSES, BARCELONA)». [Consulta: 14 setembre 2018].
* ↑ Montserrat, Ajuntament d'Olesa de. «Sant Pere Sacama». Arxivat de l'original el 2018-09-14. [Consulta: 14 setembre 2018].
* ↑ Collbató, Ajuntament de. «Una exposició al Casinet ens ofereix conèixer les barraques de pedra». [Consulta: 14 setembre 2018].
# Convenció de Sand River

La Convenció de Sand River fou un acord entre la Gran Bretanya i els bòers de la Província de Transvaal per la qual els britànics reconeixien la independència de les comunitats bòers de més enllà del Vaal. A canvi els bòers van prometre abolir l'esclavatge i no interferir en els afers de la Sobirania del Riu Orange i en els seus afers interns. Fou signada el 17 de gener de 1952 per Andries Pretorius per part dels bòers, i William Hogge i Mostyn Owen per part dels britànics, a un lloc a la riba del riu Sand.

## Referències

* ↑ El text original del tractat en anglès es pot llegir a http://en.wikisource.org/wiki/Sand_River_Convention
# Feu de Matsumae

El Feu de Matsumae (japonès: 松前藩, Matsumae-han) també conegut com a Feu de Fukuyama (福山藩, Fukuyama-han) o Feu de Tate (館藩, Tate-han) va ser un domini feudal japonés situat a la península d'Oshima, al sud de l'illa d'Ezo, actual Hokkaidō. La seua capital fou la vila de Fukuyama (actual Matsumae). El feu desaparegué l'any 1871 amb l'abolició del sistema feudal per part del govern Meiji. Aquest estat feudal, l'únic a tot Hokkaidō, es pot considerar el precedent de l'autoritat governamental japonesa a l'illa, sent l'antecessor a l'Oficina de Colonització de Hokkaidō o l'actual govern de Hokkaidō.
El feu de Matsumae va ser fundat vora l'any 1590 per una branca del clan Takeda, els Kakizaki, que canviaren el seu nom pel de Matsumae. Els Kakizaki es van establir al sud de l'actual Hokkaidō després que un dels seus avantpassats, Nobuhiro Takeda, assassinara el 1457 al cabdill ainu Koshamain. A finals del segle xvi, Oda Nobunaga concedeix permís als Kakizaki per a instal·lar un domini a la zona en reconeixement de la seua ajuda, així com els privilegis de no haver de contribuir amb arròs anualment al shogunat o no haver de fer Sankin-kōtai. El feu es fundà com una mena d'estat fronterer o marca entre el Japó o allà on habitaven els yamato i els territoris salvatges dels ainus. El domini de Matsumae, a diferència de la gran majoria de feus d'arreu del Japó va fonamentar la seua economia en el comerç amb els ainus i no exclusivament en l'agricultura.

## Govern

Durant tota la seua història, el feu va estar governat pel clan Matsumae, fundadors del domini. La seu del govern es trobava al castell de Matsumae o Fukuyama, localitzat a la vila del mateix nom.

### Llista de Daimyos

| Nom | Inici | Final | Comentaris |
| Yoshihiro I | 1616 | 1616 | 1r senyor de Matsumae.Fill de Suehiro Kakizaki.Camarlenc d'Izu. |
| Kinhiro I | 1617 | 1641 | Camarlenc de Shima. |
| Ujihiro I | 1641 | 1648 | |
| Takahiro I | 1648 | 1665 | |
| Norihiro I | 1665 | 1720 | Camarlenc de Shima. |
| Kunihiro I | 1721 | 1743 | Camarlenc de Shima. |
| Sukehiro I | 1743 | 1765 | Camarlenc de Wakasa. |
| Michihiro I | 1765 | 1792 | Camarlenc de Shima. |
| Akihiro I | 1792 | 1833 | Camarlenc de Wakasa.Desterrat (1807-1821) |
| Yoshihiro II | 1834 | 1839 | |
| Masahiro I | 1839 | 1849 | Camarlenc de Shima.Germà de Yoshihiro II. |
| Takahiro II | 1849 | 1865 | Camarlenc d'Izu.6é fill d'Akihiro I. |
| Norihiro II | 1866 | 1868 | Camarlenc de Shima. |
| Nagahiro I | 1869 | 1871 | Darrer senyor de Matsumae. |

## Referències

* ↑ Kotobank
* ↑ Link 2
# Avebury

Avebury és l'emplaçament d'un cercle de pedres datat fa més de 5.000 anys. És al comtat anglès de Wiltshire, prop de la ciutat del mateix nom. El 1986 fou declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.
És dels més grans monuments del neolític a Europa, més antic que el de Stonehenge, que es troba uns kilòmetres més al sud.
El monument es compon de diferents cercles de pedres. El cercle exterior té un diàmetre de 335 metres i és el més gran de tots els monuments prehistòrics localitzats. En origen estava format per 98 pedres; algunes d'elles de més de 40 tones. L'alçada de les pedres va des de 3,6 fins a 4,2 metres. Les proves del carboni 14 les han datades a entre el 2800 i el 2400 aC.
A prop del centre del monument trobem dos cercles de pedres més, separats entre si. El cercle del nord fa 98 metres de diàmetre encara que només queden en peu un parell de pedres de les que el componien. Al centre hi ha una cova feta amb tres pedres, amb l'entrada apuntant cap al nord-oest.
El cercle del sud té 108 metres de diàmetre. Està pràcticament destruït i algunes seccions estan ara entre els edificis del poble. Un monòlit de 5,5 metres d'alt estava col·locat al centre tocant amb un alineament de petites pedres que es destruïren el segle xviii. Moltes de les pedres originals van ser destruïdes el segle xvi per proveir de material de construcció i facilitar el conreu de les terres. Estava unit al Santuari per l'avinguda Kennet, de 2,5 quilòmetres de llarg i 25 m d'ample.v

## Referències

* ↑ «Avebury | Wiltshire» (en anglès). [Consulta: 30 desembre 2024].
* ↑ «Stonehenge, Avebury and Associated Sites». [Consulta: 15 març 2015].
* ↑ «Avebury Parish Council» (en anglès britànic). [Consulta: 30 desembre 2024].
* 1 2 3 4 5 «Radware Captcha Page» (en anglès). [Consulta: 30 desembre 2024].
* ↑ «Stonehenge, Avebury et sites associés» (en francès). UNESCO Convention du patrimoine mondial. [Consulta: 30 desembre 2024].