OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Berwick (Louisiana)

Berwick és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 4.418 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Berwick tenia 4.418 habitants, 1.655 habitatges, i 1.193 famílies. La densitat de població era de 286,2 habitants/km².
Dels 1.655 habitatges en un 40,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,7% hi vivien parelles casades, en un 12,7% dones solteres, i en un 27,9% no eren unitats familiars. En el 23,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,7% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 30,9% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 9,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.208 $ i la renda mediana per família de 40.297 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.413 $ mentre que les dones 21.620 $. La renda per capita de la població era de 15.099 $. Entorn del 12,1% de les famílies i el 14,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Notes

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Berwick». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Berwick». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Anthoxanthum

Anthoxanthum és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Anthoxanthum amarum Brot.
* Anthoxanthum aristatum Boiss.
* Anthoxanthum odoratum L. - gram d'olor
* Anthoxanthum ovatum Lag.

## Sinònims

(Els gèneres marcats amb un asterisc (*) són sinònims probables)
Ataxia R. Br., Dimesia Raf., Disarrenum Labill., Flavia Heist. ex Fabr., Foenodorum E. H. L. Krause, *Hierochloe R. Br., Savastana Schrank, Torresia Ruiz i Pav., Xanthanthos St.-Lag., orth. var., Xanthonanthos St.-Lag., orth. var.

## Referències

* ↑ «Anthoxanthum odoratum». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 23 abril 2022].
* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 28.06.08». Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 28 juny 2008].
# Sonata per a trompa (Beethoven)

La Sonata per a trompa en fa major, Op. 17, és una composició de l'any 1800 de Ludwig van Beethoven escrita per al virtuós trompista Giovanni Punto. Fou estrenada a Viena el 18 d'abril de 1800 amb Giovanni Punto com a solista i acompanyat al piano per Beethoven.
Beethoven no era gaire conegut fora de Viena en aquella època, i després d'una actuació de la peça a Pest (Hongria), en què tocaven Punto i Beethoven, un crític hongarès va escriure, "Qui és aquest Beethoven? El seu nom no ens és conegut. Naturalment, Punto, en canvi, és molt conegut."

## Instrumentació i arranjaments

La peça va ser escrita al principi per a trompa natural però habitualment es toca amb l'instrument modern amb pistons. Tanmateix, per ampliar el mercat potencial de l'obra, es va fer un arranjament per a violoncel, probablement pel mateix Beethoven, i es va publicar: Sonate pour le Forte-Piano avec un Cor ou Violoncelle.
Un altre arranjament diferent per a quintet de corda, el va fer l'oboista Carl Khym per a l'editor de música Simrock el 1817.

## Estructura

Consta de tres moviments:
* Allegro moderato
* Poco adagio, quasi andante
* Rondó - Allegro moderato
Una interpretació normalment dura uns 15 minuts.

## Referències

* ↑ Cummings 2017
* ↑ Amacher 2005
* ↑ Anderson 2003

### Fonts

* Amacher, Julie «New classical tracks: Horn Sonatas». Internet Archive. Minnesota Public Radio [Saint Paul, Minnesota], 15-11-2005 [Consulta: 29 juliol 2008].
* Anderson, Keith (2003). Album notes for Beethoven:String Quintets, Opp. 1, 11 and 17. Naxos Records. Arxivat 2018-08-03 a Wayback Machine.
* Cooper, Barry. Beethoven. United States: Oxford University Press, 2000. ISBN 0191592706.
* Cummings, Robert. «Beethoven:Sonata for Horn & Piano in F Major, Op. 17». Allmusic.com, 2017. [Consulta: 12 maig 2017].
* Hill, Douglas. Collected Thoughts on Teaching and Learning, Creativity, and Horn Performance. Alfred Music Publishing, 2001. ISBN 9780757906855.
* Parr-Scanlin, Denise (2005). Beethoven as Pianist: A View Through the Early Chamber Music ( PDF) (D. M. A). University of Texas.
* Tatum, Bradley Alan (2010). Austro-German Classical Era Horn Works: A Study in Style and Performance Practice (PDF) (D. M. A). University of Maryland.
* Watson, Angus. Beethoven's Chamber Music in Context. Woodbridge: Boydell Press, 2012. ISBN 978-1-84383-716-9.

## Enllaços externs

* Sonata per a trompa en fa major, Op. 17: Partitura lliure a l'IMSLP.
* «Horn Sonata in F major, Op. 17 (Alexander Galouza, French Horn & Teresa Ksieska-Falger, Piano)». YouTube, 14-11-2012.
* Summers, Tim. «Beethoven, Ludwig van: Op. 17, Horn Sonata». TimSummers.org, 2015.
# Campionat Sud-americà de futbol de 1922

La sisena edició del Campionat Sud-americà de futbol estava previst que es disputés a Xile, però el Brasil va demanar ser-ne la seu com a part de les celebracions del centenari de la seva independència. Es disputà a Rio de Janeiro entre el 17 de setembre i el 22 d'octubre de 1922.
Els cinc països membres de la CONMEBOL d'aquell any hi van prendre part: l'Argentina, el Brasil, l'Uruguai, Xile i el Paraguai.

## Seus

* Rio de Janeiro
* Estadio das Laranjeiras
* Capacitat: 20.000

## Ronda final

Cada equip jugà un partit contra cadascun dels altres participants. Dos punts s'atorgaven per victòria, un per empat i zero per derrota.
| Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts |
| Brasil | 4 | 1 | 3 | 0 | 4 | 2 | +2 | 5 |
| Paraguai | 4 | 2 | 1 | 1 | 5 | 3 | +2 | 5 |
| Uruguai | 4 | 2 | 1 | 1 | 3 | 1 | +2 | 5 |
| Argentina | 4 | 2 | 0 | 2 | 6 | 3 | +3 | 4 |
| Xile | 4 | 0 | 1 | 3 | 1 | 10 | −9 | 1 |
| Brasil | 1-1 | Xile |
| Tatú 9' | | Bravo 41' |
| Xile | 0-2 | Uruguai |
| | | Heguy 10' Urdinarán 19' (pen.) |
| Brasil | 1-1 | Paraguai |
| Amílcar 14' | | Rivas 71' |
| Argentina | 4-0 | Xile |
| Chiessa 10' Francia 36', 41' Gaslini 75' | | |
| Brasil | 0-0 | Uruguai |
| Paraguai | 3-0 | Xile |
| Ramírez 5' López 78' Fretes 86' | | |
| Uruguai | 1-0 | Argentina |
| Buffoni 43' | | |
| Uruguai | 0-1 | Paraguai |
| | | Elizeche 7' |
| Brasil | 2-0 | Argentina |
| Neco 42' Amílcar 86' (pen.) | | |
| Paraguai | 0-2 | Argentina |
| | | Francia 63', 79' (pen.) |
Tots els jugadors del Paraguai, excepte el porter, van deixar el terreny de joc en protesta pel penal xiulat per l'àrbitre.

### Desempat

Brasil, Paraguai i Uruguai van acabar empatats i es va haver de disputar un desempat. Uruguai es retirà i només es disputà un partit entre el Brasil i el Paraguai per decidir el campió.
| Brasil | 3-0 | Paraguai |
| Neco 11' Formiga 48', 89' | | |

## Resultat

* Campionat Sud-americà 1922
* Brasil Segon títol

## Golejadors
### 4 gols

* Julio Francia

### 2 gols

* Amílcar Barbuy
* Formiga
* Neco

### 1 gol

* Ángel Chiessa
* José Gaslini
* Tatú
* Manuel Bravo Paredes
* Carlos Elizeche
* Luis Fretes
* Ildefonso López
* Julio Ramírez
* Gerardo Rivas
* Felipe Buffoni
* Juan Carlos Heguy
* Antonio Urdinarán

## Referències

* 1 2 Campionat sud-americà de futbol 1922 a RSSSF

## Enllaços externs

* Campionat Sud-americà de futbol 1922 (anglès)
# Cooper Lake (microprocessador)

Cooper Lake és el nom en clau d'Intel per a la tercera generació dels seus processadors Xeon Scalable, desenvolupat com a successor de Cascade Lake-SP. Els processadors Cooper Lake estan dirigits als segments 4S i 8S del mercat de servidors; Ice Lake-SP dona servei al segment 1S i 2S.

## Característiques

Cooper Lake es va llançar el 18 de juny de 2020 i inclou fins a 28 nuclis. A part d'alguns canvis microarquitectònics, la microarquitectura de Cooper Lake és majoritàriament idèntica a Skylake. Cooper Lake ofereix un suport de memòria més ràpid (DDR4-3200 sobre DDR4-2933), suport per a la memòria Optane de segona generació i el doble dels enllaços UPI a Cascade Lake. Cooper Lake és la primera CPU x86 que admet el nou conjunt d'instruccions bfloat16 com a part del Deep Learning Boost (DPL) d'Intel.

### Millores

* Nova instrucció bfloat16
* Suport per a fins a 12 DIMM de memòria DDR4 per socket de CPU
* Xeon Platinum admet fins a vuit endolls; Xeon Gold admet fins a quatre endolls; Xeon Silver i Bronze admeten fins a dos endolls
* -H: fins a 1,12 TB de DDR4 per sòcol
* -HL: suport de nivell de memòria DDR gran (fins a 4,5 TB)

## Llista de processadors de Cooper Lake

* Xeon Platinum (processador octa)
* Xeon Gold (quadre processador)

## Referències

* ↑ «Intel Launches Cooper Lake With New AI, Increased Bandwidth, 2nd Gen Optane – ExtremeTech» (en anglès). www.extremetech.com. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ servethehome. «Intel Cooper Lake Rationalized Still Launching 1H 2020» (en anglès americà). ServeTheHome, 16-03-2020. [Consulta: 16 abril 2021].
* ↑ Cutress, Dr Ian. «Intel Launches Cooper Lake: 3rd Generation Xeon Scalable for 4P/8P Servers» (en anglès). www.anandtech.com. [Consulta: 18 juny 2020].
* ↑ Morgan, Timothy Prickett. «Taking A Deep Dive Into "Cooper Lake" Xeon SP Processors» (en anglès americà). The Next Platform, 18-06-2020. [Consulta: 16 abril 2021].
* ↑ «Intel Launches Cooper Lake With New AI, Increased Bandwidth, 2nd Gen Optane – ExtremeTech» (en anglès). www.extremetech.com. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ «Intel Launches Cooper Lake: 3rd Generation Xeon Scalable for 4P/8P Servers» (en anglès). Anandtech, 18-06-2020.
# Pasió d'Atenes

Pasió d'Atenes (en llatí: Pasion, en grec antic: Πασίων) va ser un ric banquer d'Atenes, que originàriament era un esclau d'Antístenes i Arquestratis que també eren banquers. Al seu servei va mostrar una gran fidelitat i bones aptituds, i el van recompensar amb la manumissió.
Llavors va crear el seu propi banc i es va fer ric. La seva integritat era reconeguda a tota Grècia, però va ser denunciat per apropiar-se d'uns diners d'un grec de la zona de l'Euxí, única acusació que consta. La demanda s'explica en un discurs d'Isòcrates.
El seu diner va ser posat diverses vegades al servei de l'estat atenenc. Se sap que va donar mil escuts, i va armar cnc galeres, a més de pagar els sous de tota la tripulació. Per això va obtenir tots els drets de ciutadania i va ser ser membre de la demos d'Acarnes.
Va morir de malaltia a Atenes l'any 370 aC. Els seus negocis van ser administrats als darrers anys pel seu llibert Fornió que després es va casar amb la vídua Arquipe i va administrar la fortuna del jove fill Pasicles. Un altre fill, Apol·lodor, va dilapidar la seva part ràpidament en extravagàncies i plets.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pasion». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 27 gener 2024].
# Delta (Louisiana)

Delta és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 239 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Delta tenia 239 habitants, 101 habitatges, i 62 famílies. La densitat de població era de 31 habitants/km².
Dels 101 habitatges en un 32,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,5% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 38,6% no eren unitats familiars. En el 33,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 12,6% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 11,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.750 $ i la renda mediana per família de 33.214 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.708 $ mentre que les dones 18.929 $. La renda per capita de la població era de 15.346 $. Entorn del 9,6% de les famílies i el 12,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Delta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Delta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Hereroland

Hereroland era un bantustan de l'antiga Namíbia. Fou establert a l'octubre de 1968 sobre una extensió molt àrida, i al juliol de 1970 se li va atorgar autonomia administrativa. El bantustan de major extensió amb 58.997 km², va ser destinat per al desenvolupament dels 44.000 hereros que, segons l'informe Odendaal (1964), vivien en la regió. L'idioma que més es parla és l'herero. Situat a l'orient del país, fent frontera amb Botswana, incloïa part de l'occident del desert del Kalahari i tenia com capital a la població d'Okahandja. El territori que va conformar aquest bantustan en l'actualitat és part de les regions administratives d'Omaheke i Otjozondjupa.
# Quintet per a piano i vent (Beethoven)

El Quintet per a piano i vent en mi bemoll major, Op. 16, és una obra de Ludwig van Beethoven composta l'any 1796. És un quintet per a oboè, clarinet, trompa, fagot i piano. Està dedicat a Monseigneur el Príncep Regnant de Schwarzenberg, Fou estrenat el 6 d'abril de 1797 a Viena pel Quartet Schuppanzigh amb el compositor al piano.

## Estructura

* Grave - Allegro ma non troppo
* Andante cantabile
* Rondo: Allegro ma non troppo
La seva interpretació dura uns 25 minuts.
Se suposa que està inspirat en el Quintet per a piano i vent, K. 452 (1784) de Mozart, que té la mateixa instrumentació i també està en mi bemoll major.
Beethoven posteriorment el va transcriure com a Quartet per a piano i trio de corda (violí, viola i violoncel), utilitzant el mateix número d'opus (Op. 16/b), les indicacions de tempo i la temporització general. Artaria va publicar una transcripció no autoritzada del Quintet Op. 16 com a quartet de corda que van designar com a Op. 75.

## Referències

* 1 2 Thayer 1921, p. 208

### Fonts

* Thayer, Alexander Wheelock. The Life of Ludwig van Beethoven. 1. Nova York: The Beethoven Association, 1921.
* Tranchefort, François-René. Fayard. Guide de la Musique de Chambre (en francès), 1998, p. 995. ISBN 2-213-02403-0.
# Rafidofícies

Les rafidofícies (Raphidophyceae) són una classe que conté nou gèneres d'organismes d'aigua dolça i marina. Estan desproveïts de paret cel·lular. Sota el plasmalema presenten mucocists o cossos mucífers. Tenen petits orgànuls que descarreguen fibres de mucílag quan les cèl·lules són estimulades. Algunes de les espècies provoquen marees roges, però únicament al Japó.
# Elma Saiz Delgado

Elma Saiz Delgado (Pamplona, 2 de desembre de 1975) és una política, advocada i professora universitària espanyola. Des de 2008 fins al gener de 2012 fou delegada del govern d'Espanya a Navarra. Va ocupar la conselleria d'Economia i Hisenda del govern foral de Navarra (2019-2023). Al novembre de 2023, fou nomenada ministra de Seguretat Social del govern d'Espanya.

## Referències

* ↑ «12 dones i 10 homes al nou govern sanchez. Els ministres perfil a perfil», 20-11-2023. [Consulta: 20 novembre 2023].
# Troodon

Troodon és un gènere de dinosaure teròpode que visqué a Nord-amèrica a finals del període Cretaci, fa aproximadament 74 milions d'anys, les restes del qual s'han trobat principalment al Canadà, Estats Units i Mèxic.
S'ha classificat a la família dels troodòntids, en la que tots els individus que en pertanyen presenten un coll llarg, així com unes mandíbules llargues i estretes amb petites dents afilades, potes anteriors curtes amb tres dits armats amb urpes i llargues potes posteriors adaptades a la carrera.
Troodon (anteriorment anomenat Stenonychosaurus) és considerat un dels dinosaures més intel·ligents, ja que el seu cervell era gran i complex en relació amb la seva mida corporal. Era tan gran que inclús s'han trobat marques en la cavitat cranial fossilitzada de l'animal. Tot i així, aquesta mida relativa del cervell no és massa impressionant si es compara amb el dels ocells moderns: seria equivalent al de l'estruç.
Els seus ulls eren grans i adaptats a la visió noctura; era molt probablement un àgil caçador de mamífers i petits rèptils. Pel seu parentiu amb dinosaures plumífers, es dedueix que devia posseir plomes.
Troodon mesurava aproximadament 2 m de longitud i pesava uns 50 kg.
# Obertura tràgica (Brahms)

L'Obertura tràgica, op. 81 (en alemany: Tragische Ouvertüre), és una peça orquestral escrita per Johannes Brahms (1833-1897) l'any 1880. Està en la tonalitat de re menor. Fou estrenada el 26 de desembre de 1880 a Meiningen sota la direcció de l'autor.
La peça va ser composta en el mateix any que l'Obertura per a un festival acadèmic.

## Orquestració i estructura

L'obra està orquestrada per a flautí, dues flautes, dos oboès, dos clarinets, dos fagots, quatre trompes, dues trompetes, tres trombons, tuba, timbales i corda.
La peça està escrita en la forma sonata i té una durada aproximada de tretze minuts. Està estructurada en tres seccions, totes en la tonalitat de re menor:
* Allegro ma non troppo
* Molto più moderato
* Tempo primo ma tranquillo
L'obra, molt més personalitzada i estructurada que l' Obertura per a un festival acadèmic, ha suscitat, equivocadament, diversos intents de realitzar una interpretació literària. Com és habitual en Brahms, és una obra de música pura, però molt representativa del seu temperament nòrdic; té un caràcter fogós, rude, esquerp. Hi ha moments en els quals el motiu sembla immobilitzar-se, interioritzar-se i, en la secció de desenvolupament, apareix un tema amb un ritme de marxa atenuada i enigmàtica.
Els teòrics discrepen en l'anàlisi formal de la peça: Jackson troba la descripció múltiple de Webster bastant obscurista i prefereix etiquetar la forma de l'obra com un "disseny de sonata invertit" en el qual el segon grup recapitula abans del primer, com l'Obertura Coriolà de Ludwig van Beethoven com un possible model formal.

## Referències

* ↑ Timothy L. Jackson, "Bruckner and tragic reversed sonata form" Bruckner Studies 1997, Cambridge University Press, pp. 172–178

### Fonts

* Tranchefort, F. R.: Guia de la música simfònica. Madrid, 2002.
# Tronc (anatomia)

En anatomia, el tronc és una de les parts fonamentals del cos junt amb el cap i els membres. En la seva part superior es troba el cap, i dels seus costats arrenquen els membres superiors o toràcics a dalt, i els membres inferiors o pelvians a baix.
Tant des d'un punt de vista topogràfic com a funcional l'esquelet del tronc s'organitza en columna vertebral, tòrax i pelvis:
    Eix fonamental del cos, central i posterior.
    Caixa òssia elàstica que conté els pulmons i el cor, i en la part superior de la qual es fixen els membres superiors o toràcics mitjançant la cintura escapular, primer segment del membre corresponent. És a dir, la cintura escapular no pertany al tòrax.
    El tòrax el formen:
   * Porció dorsal de la columna vertebral, per darrere.
   * L'estèrnum, davant i a dalt, en el centre.
   * Les costelles, per darrere, davant i en els costats.
    Espècie de receptacle en la part inferior del tronc conformat per:
   * Els coxals
   * El sacre
   * El còccix
    Els coxals de la pelvis són a més la cintura pelviana que fixa els membres inferiors al tronc, mentre que sacre i còccix són el final de la columna vertebral.
    Entre la pelvis i el tòrax es troba en l'individu viu l'abdomen, de parets essencialment musculars.
El tronc allotja els òrgans de l'aparell cardiopulmonar (cor, pulmons i grans vasos), i els òrgans responsables de la digestió (estómac, intestins) i glàndules annexes (fetge, pàncrees). Així mateix conté l'aparell urinari (ronyons, bufeta urinària), i l'aparell reproductor femení (úter, ovaris, trompes de Fal·lopi).
# Arutela

La castra romana Arutela és un monument històric, situat entre Paușa i Căciulata, prop de la ciutat de Călimănești. Es calcula que va ser construït entre el 137 i el 138 dC. L'edifici es troba a la riba esquerra del riu Olt, prop del monestir de Cozia i del complex hidroelèctric de Turnu.
La datació de la construcció es va fer a partir d'inscripcions descobertes en dues mostres del frontal de dues de les portes de la castra. Aquestes mostres suggereixen que la castra va ser construïda a l'època d'Adrià per un destacament d'arquers sirians l'any 138, sota les ordres de Titus Flavius Constans, governador militar de la Dàcia Inferior. Les últimes monedes descobertes i datades a Arutela es van emetre entre els anys 220 – 223 dC. Arutela també va acollir un assentament daci, que va gaudir d'una llarga existència sota el domini romà.

## Arqueologia

Les primeres excavacions a "Poiana Bivolari" es van fer l'any 1888–1889 per tal de captar aigua termal sulfurosa. L'excavació va descobrir objectes metàl·lics i monedes romanes d'Adrià, Septimi Sever, Iulia Doamna i Caracalla. Entre 1890 i 1892, Grigore Tocilescu i Pamfil Polonic van continuar amb excavacions parcials, descobrint completament les termes romanes i ruïnes parcials de la castra. Aquests descobriments segueixen sent els únics materials epigràfics trobats al jaciment. Entre 1897 i 1902, les ruïnes d'Arutela van ser parcialment cobertes per la construcció d'un ferrocarril entre Râmnicu Vâlcea i Râul Vadului, mentre que els banys van desaparèixer completament.
El 1967, el Museu Militar Nacional va reobrir el lloc d'investigació fins al 1970, però el va tornar a obrir el 1978. L'obertura va comportar l'exposició completa de les ruïnes que no van ser destruïdes per la construcció del ferrocarril.
Les excavacions arqueològiques van descobrir armes, monedes, olles i inscripcions, exposades avui al Museu Militar Nacional de Bucarest. Un cop acabades les excavacions, el castrum d'Arutela es va convertir en un monument històric del Comitè de Cultura del Comtat de Vâlcea i del Museu d'Història de Râmnicu Vâlcea. El 1982–1983, el castrum va ser renovat en un projecte de l'arquitecte Aurel Teodorescu, seguint les referències elaborades per Cristian Vlădescu, el coordinador de la investigació realitzada anteriorment pel Museu Militar. L'obra va ser executada per C. Panco. La primera "porta pretoriana" (porta praetoria ) a Romania es va reconstruir al mateix lloc.

## Referències

* 1 2 Vlădescu, Cristian M. Fortificațiile romane din Dacia inferior (en romanès). Scrisul Românesc, 1986.
* ↑ «Manuscrisele lui Pamfil Polonic». cimec.ro. Arxivat de l'original el 19 desembre 2011. [Consulta: 15 desembre 2012].
* ↑ Tudor, Dumitru. Oltenia romană (en romanès). Editura Academiei Republicii Socialiste România, 1968.
* ↑ Gudea, Nicolae «Der dakische Limes. Materialien zu seiner Geschichte» (en alemany). Jahrbuch des Römisch-Germanischen Zentralmuseums Mainz, 44, 2, 1997, pàg. *1–*113. DOI: 10.11588/jrgzm.1997.2.44010. ISSN: 2198-9400.
* ↑ Marcu, Felix. The Internal Planning of Roman Forts of Dacia (en anglès). Mega Publishing House, 2009, p. 178-180. ISBN 978-606-543-058-7.

## Vegeu també

* Dàcia