OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Citrat de liti

El citrat de liti (Li $_3$ C $_6$ H $_5$ O $_7$ ) és una sal de liti de l'àcid cítric que s'utilitza com a estabilitzador de l'estat d'ànim en el tractament psiquiàtric dels estats maníacs i el trastorn bipolar. Hi ha una extensa farmacologia del liti, el component actiu d'aquesta sal.
L'aigua de Lithia conté diverses sals de liti, inclòs el citrat.

## Història

Una primera versió de Coca-Cola disponible a les fonts de refresc de les farmàcies anomenada Lithia Coke era una barreja de xarop de Coca-Cola i aigua de litia. El refresc 7Up es va anomenar originalment "Bib-Label Lithiated Lemon-Lime Soda" quan es va formular el 1929 perquè contenia citrat de liti. La beguda era un medicament patentat comercialitzat com a cura per a la ressaca. El citrat de liti es va eliminar del 7Up l'any 1948 després que la Food and Drug Administration en prohibís l'ús en refrescs.
El citrat de liti s'utilitza com a estabilitzador de l'estat d'ànim i s'utilitza per tractar la mania, la hipomania, la depressió i el trastorn bipolar. Es pot administrar per via oral en forma de xarop.

## Referències

* ↑ Medication description
* ↑ «pms-Lithium Citrate - Uses, Side Effects, Interactions - MedBroadcast.com». medbroadcast.com. [Consulta: 15 agost 2017].
* ↑ «Medical use». Arxivat de l'original el 2006-06-15. [Consulta: 29 juliol 2006].
* ↑ «Lithium: medicine to control mood disorders such as mania and bipolar disorder». nhs.uk, 17-08-2020. [Consulta: 25 agost 2022].
* ↑ "Lithia water" Merriam-Webster Dictionary
* ↑ Gielen, Marcel. Metallotherapeutic drugs and metal-based diagnostic agents: The use of metals in medicine. John Wiley and Sons, 2005, p. 3. ISBN 0-470-86403-6.
* ↑ «Here's the Gross Thing That Happens when You Mix 7-Up with Lithium», 20-02-2016.
* 1 2 PubChem. «Lithium citrate». pubchem.ncbi.nlm.nih.gov. [Consulta: 8 setembre 2022].
# Ciutat podrida

«Ciutat podrida» és una cançó del grup cornellanenc La Banda Trapera del Río publicada el 1979 com a part del seu primer LP homònim i considerada la primera cançó punk en català.

## Història

«Ciutat podrida» va ser escrita per Esther Vallès (Sant Gervasi de Cassoles, 1958), amiga del cantant Morfi Grei (1959-2024), que es va inspirar en els blocs verds situats a la vora del riu Llobregat de la Ciutat Satèl·lit, antic nom del barri de Sant Ildefons, en el «descampat amb grans blocs de pisos» que va descobrir: «un territori enfangat i sense cap servei».
De seguida es va convertir en el primer himne de les ciutats i les barriades que envolten Barcelona, «perquè als suburbis la condició era el paisatge», en paraules de l'escriptor Javier Pérez Andújar, qui considera que representa «la reconciliació amb les pròpies contradiccions, amb les pors, ja que es tracta d'una cançó d'amor a unes ciutats, a uns llocs que no tenien res per donar als seus habitants».
El 2003, Inadaptats en va publicar una versió a SOS. El 2023, Fetus la va interpretar, amb la col·laboració de Crim, a la Sala Apolo en l'últim concert de la gira de presentació del disc La serra dels perduts.

## Referències

* ↑ «Ha mort Morfi Grei, la veu de la Ciutat podrida». Enderrock.cat, 05-01-2024. [Consulta: 25 gener 2024].
* 1 2 Vendrell, Ramón. «Records d'Esther Vallés, l'autora de ‘Ciutat podrida’». El Periódico, 14-01-2024. [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Pérez Andújar, Javier. «La Banda Trapera del Río s'acomiada de vostès». Ara, 09-02-2021. [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ «Un disc recopiliatori recupera La Banda Trapera del Río». Enderrock.cat, 30-01-2007. [Consulta: 25 gener 2024].
# Clara Arbués

Clara Arbués és una medievalista catalana, directora del Museu de Lleida des de desembre de 2023.

## Trajectòria

És medievalista i ha cursat estudis de museologia i gestió del patrimoni cultural de la Universitat de Barcelona, així com estudis en l’àmbit de la direcció estratègica de museus i centres patrimonials a la Universitat de Girona. També és especialista en arxivística i documentació.
A més de delegada del Bisbat d’Urgell en matèria de patrimoni cultural, ha estat, directora tècnica dels arxius de la Diòcesi d’Urgell i directora tècnica del Museu Diocesà d’Urgell, on ha impulsat i coordinat l’estudi de les col·leccions museístiques així com la redacció del Pla estratègic del Museu i un projecte de renovació museològica, museogràfica i arquitectònica de l’equipament.
En l’àmbit de la conservació i restauració, té una llarga trajectòria en la coordinació de projectes de restauració arquitectònica i de béns mobles i ha estat coordinadora de la Xarxa de Museus i equipaments patrimonials pirinencs.
Clara Arbués és també membre de la Comissió Territorial de Patrimoni de l’Alt Pirineu, del Consell Assessor del Patrimoni Cultural Andorrà, del Secretariat Interdiocesà de Custòdia i Promoció de l’Art Sacre (SICPAS), de la Comissió Mixta de Generalitat de Catalunya – Església Catalana, així com del Consorci del Romànic de la Vall de Boí i del Consorci de l'Ecomuseu de les Valls d’Àneu. Actualment, forma part també del Consell de Redacció de la Candidatura de Patrimoni Mundial “Els testimonis materials de la formació de l’estat dels Pirineus: el Coprincipat”.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Clara Arbués, designada directora del Museu de Lleida» (en anglès). [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ Redacció. «Clara Arbués, designada directora del Museu de Lleida», 29-12-2023. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ Castillón, Xavier. «Clara Arbués dirigirà el Museu de Lleida», 29-12-2023. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ Redacció. «El Patronat del Museu de Lleida designa a Clara Arbués, directora de l'equipament» (en castellà), 29-12-2023. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Clara Arbués: “L’espectador se sent petit davant d’una obra d’art. Això s'ha de girar”». [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ Pirineus, Viure als. «La catedral de la Seu d'Urgell, camí de ser patrimoni de la UNESCO», 13-03-2019. [Consulta: 29 desembre 2023].
# Clara Badia Bogner

Clara Badia Bogner (Terrassa, 5 de febrer de 1998) és una jugadora catalana d'hoquei herba que juga tant de migcentre com d'interior. El 2023 va tornar a l'Atlètic Terrassa després de passar quatre anys al Mannheimer HC alemany.

## Trajectòria

Va jugar a les categories inferiors de l'Atlètic Terrassa, abans de fer el salt al primer equip on va estar quatre anys. Després va fitxar pel Mannheimer HC alemany, on va estar quatre anys més en què va assolir dos subcampionats i un títol de la lliga, el 2023. Durant aquest període va disputar quatre finals amb la modalitat d'hockey sala, dues finals alemanyes i dues europees. El mateix 2023 va decidir tornar a l'Atlètic Terrassa. A banda de la pràctica esportiva, també va decidir tornar per posar-se a estudiar per advocada.
La seva participació en les competicions internacionals de seleccions va començar amb la selecció espanyola sub-21. Amb la selecció espanyola absoluta va debutar el 4 de febrer de 2022 contra els Països Baixos a València, un campionat que van guanyar. Va ser una dels esportistes dels Països Catalans als Jocs Olímpics d'Estiu de 2024, seleccionada pel torneig d'hoquei herba de Jocs Olímpics de París 2024. Les Red Stick van arribar als quarts de final, on van ser eliminades pel conjunt belga.

## Referències

* 1 2 Terrassa, Diari de. «Clara Badia torna a l'Atlètic Terrassa», 29-05-2023. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Clara Badia Bogner». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Guillem, Jordi. «Clara Badia, campiona de la lliga alemanya», 06-06-2023. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «International Hockey Federation». [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Spain - Squads». fih.hockey. International Hockey Federation. [Consulta: 31 març 2022].
* ↑ Fosbury, Redacció. «Esportistes dels Països Catalans als Jocs Olímpics de París 2024», 24-07-2024. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ Guillem, Jordi. «Tres jugadores de hockey de Terrassa aniran als Jocs Olímpics de París», 29-06-2024. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Hockey - Women's Quarter-final Match W33. Belgium vs Spain Results» (en anglès). COI, 05-08-2024. [Consulta: 6 agost 2024].
# Clarence Pinkston

Clarence Pinkston, conegut com a Bud Pinkston, (Wichita, Estats Units 1900 - Detroit 1961) fou un saltador i entrenador nord-americà, guanyador de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 2 de febrer de 1900 a la ciutat de Wichita, població situada a l'estat de Kansas. Es casà amb la també saltadora i medallista olímpica Elizabeth Becker. Va morir el 18 de novembre de 1961 a la seva residència de Detroit, població situada a l'estat de Michigan.

## Carrera esportiva

Va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la plataforma de 3/10 metres i la medalla de plata en el trampolí de 3 metres.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París (França) aconseguí guanyar la medalla de bronze en el trampolí de 3 metres i en la plataforma de 3/10 metres, a més de finalitzar novè en el trampolí de 5/10 metres.
En finalitzar els Jocs passà a ser entrenador de la seva pròpia esposa i de Richard Degener, Jeanne Stunyo i Barbara Sue Gilders.
El 1966 va ser inclòs a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Bud Pinkston». [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Clarence Pinkston (USA) - 1966 Honor Coach». International Swimming Hall of Fame. Arxivat de l'original el 2010-07-16. [Consulta: 14 maig 2010].
# Chokio

Chokio és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 443 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chokio tenia 443 habitants, 201 habitatges, i 136 famílies. La densitat de població era de 349,1 habitants per km².
Dels 201 habitatges en un 24,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,7% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 32,3% no eren unitats familiars. En el 28,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,69.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,5% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 17,4% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 28% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.107 $ i la renda mediana per família de 45.268 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.179 $ mentre que les dones 18.125 $. La renda per capita de la població era de 15.891 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 5,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chokio». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chokio». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Bowleys Quarters

Bowleys Quarters és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 6.314 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bowleys Quarters tenia 6.314 habitants, 2.483 habitatges, i 1.748 famílies. La densitat de població era de 754,8 habitants per km².
Dels 2.483 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 29,6% no eren unitats familiars. En el 22,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 34% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 10,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.250 $ i la renda mediana per família de 61.024 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.881 $ mentre que les dones 27.265 $. La renda per capita de la població era de 23.295 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bowleys Quarters». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bowleys Quarters». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Abu Mohammad al-Julani

Ahmed Hussein aix-Xar'a (àrab: أحمد حسين الشرع, Aḥmad Ḥusayn ax-Xarʿ), conegut pel nom de batalla Abu Mohammad al-Julani (àrab: أبو محمد الجولاني, Abū Muḥammad al-Jūlānī), és un líder islamista que ha fet caure el règim dels Al-Assad a Síria. És un comandant militar i polític sirià, president de Síria des del 29 de gener de 2025. Com a emir de Tahrir al-Xam (HTS) entre 2017 i 2025, va liderar les ofensives de l'oposició siriana de 2024, que van derrocar el règim de Baixar al-Àssad i van instaurar un govern de transició.

## Biografia

Nascut a Riad, en una família siriana del Alts del Golan, va combatre amb Al-Qaida a l'Iraq (2003-2006) abans de ser empresonat pels Estats Units (2006-2011). Alliberat durant la Revolució Siriana, va fundar el Front al-Nusra el 2012 per lluitar contra el govern de Baixar al-Àssad. Va resistir la fusió amb l'Estat Islàmic, fet que va provocar un conflicte entre els dos grups. El 2016, va trencar amb Al-Qaida i va transformar al-Nusra en HTS, buscant legitimitat internacional i establint una administració tecnocràtica a les zones controlades per HTS.
Designat com a «terrorista global» pels EUA el 2013, se'n va oferir una recompensa de 10 milions de dòlars fins al desembre de 2024, quan va negociar amb representants estatunidencs. Al final de la guerra civil va adoptar una imatge més moderada, comprometent-se a protegir les minories sirianes i a no expandir el conflicte fora de Síria.

## Referències

* ↑ «Qui és Al-Julani, el nou home fort de Síria: de combatent d'Al-Qaeda a líder alliberador». 3CAT, 09-12-2024. [Consulta: 10 desembre 2024].
* ↑ Sarkar, Alisha Rahaman. «Syria's de facto new leader says it is not a threat to the West» (en anglès), 19-12-2024.
* ↑ Rasgon, Adam; Abdulrahim, Raja. «Who Is the Leader of Syria's Rebel Offensive?». The New York Times, 08-12-2024. [Consulta: 18 desembre 2024].
* ↑ Karadsheh, Jomana; Tuysuz, Gul; Laine, Brice; Kent, Lauren; Kourdi, Eyad. «Syrian rebel leader says goal is to 'overthrow' Assad regime», 06-12-2024. [Consulta: 18 desembre 2024].
* ↑ «Terrorist Designations of Al-Nusrah Front Leader Muhammad Al-Jawlani». [Consulta: 24 juny 2017].
* ↑ Cone, Allen. «U.S. offers $10M reward for information on al-Nusra leader». United Press International, 10-05-2017. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ Taylor, Adam. «Who is Abu Mohammed al-Jolani, the Islamist rebel leading the Syrian advance?». The Washington Post, 06-12-2024.
* ↑ Abdulrahim, Raja. «Leader of Syria's Resurgent Rebels Lays Out Strategy to Oust Assad». The New York Times, 06-12-2024.
# Berkley (Massachusetts)

Berkley és una població dels Estats Units d'Amèrica a l'Estat de Massachusetts.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Berkley tenia 5.749 habitants, 1.843 habitatges, i 1.566 famílies. La densitat de població era, doncs, de 134,2 habitants per km².
Dels 1.843 habitatges en un 47,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,8% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 15% no eren unitats familiars. En el 10,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,11 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,35.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,5% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 36% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 6,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 66.295 $ i la renda mediana per família de 69.222 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.154 $ mentre que les dones 31.639 $. La renda per capita de la població era de 21.652 $. Entorn del 0,7% de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Berkley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Berkley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Canada Dry-Gazelle

El Canada Dry-Gazelle, posteriorment conegut com a Robot-Gazelle, va ser un equip ciclista neerlandès, que va competir professionalment entre el 1973 i el 1974. A l'abril d'aquell any l'equip es va separar en dos, un anomenat Tim Oil-Novy, i l'altre Robot-Office du Meuble Hannut amb llicència belga.

## Principals victòries
### A les grans voltes

* Tour de França:
** 1 participacions (1973)
** 0 victòries d'etapa:
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Referències

* 1 2 «1973 Professionals Teams» (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «1974 Tim Oil - Novy» (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «Robot - Office du Meuble Hannut 1974». [Consulta: 17 desembre 2024].
# Miquel Abós Serena

Miquel Abós Serena (Saragossa 1889 - Septfonds (Tarn i Garona), 1940) fou un destacat militant de la CNT. El febrer de 1916 era cap del Comitè local de la CNT de Saragossa. El 1917 es traslladà a Barcelona, milità en el ram de la metal·lúrgia i participà activament en la vaga general de 1917. Assistí al Congrés de Sants de 1918 com a representant dels Calderers de Coure de Barcelona. Participà en el segon congrés confederal de la CNT a Madrid el desembre de 1919 com a representant el Sindicat Únic del ram del metall.
Va ser empresonat a Barcelona en el vaixell "Giralda" i deportat al castell de la Mola de Maó el 30 de novembre de 1920 amb Lluís Companys i Salvador Seguí. Retornà a Saragossa i assistí a la Conferència de Saragossa, celebrada el juny de 1922. El 1931 va formar part de la comissió que es va entrevistar amb el ministre de treball de la República per a negociar la jornada de 7 hores a les mines i un augment salarial. També va assistir als congressos confederals de Madrid (juny de 1931) i al de Saragossa (maig de 1936) i el 1933 fou nomenat secretari de la CNT d'Aragó, Rioja i Navarra. En 1935 va ser detingut amb Adolfo Arnal i Servet Martínez per ordre del governador civil Francisco de Paula Duelo.
Un cop esclatada la guerra civil espanyola, el 19 de juliol de 1936 era secretari del Comitè Regional d'Aragó, la Rioja i Navarra i fou detingut pels franquistes, que li proposaren col·laborar amb ells en el camp sindical. S'hi negà i fou empresonat. El Comitè de la CNT el va culpabilitzar de la ràpida caiguda de Saragossa a mans dels franquistes a causa de la seva actitud vacil·lant. Més tard s'evadí gràcies al coronel franquista (però maçó) Urrutia i passà a la zona republicana. va fugir fins a Farlete i d'allí a Bujaraloz, on hi havia la Columna Durruti. El Comitè Regional d'Aragó el va traslladar a Alcanyís i el 31 de gener de 1937 una reunió de militants el va acusar de traïció, raó per la qual el tancaren al camp de Valmuel.
Fou alliberat el juliol de 1937 i treballà en una llar de combatents de la 127 Brigada Mixta a Bellver de Cinca fins al final de la guerra. Exiliat a França, va ser internat en els camps de concentració del Barcarès i al Camp de Judes de Septfonds, on va morir d'un accés pulmonar per asma.

## Referències

* Anarcoefemèrides Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Biografies de Miquel Abós, Aurelio Fernàndez, Giovanni Santandrea i Hayden Carruth
* Biografia
* Extracte de biografia
* Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans per María Teresa Martínez de Sas i Pelai Pagès.
# Canigó (revista)

Canigó és una revista catalana que es va començar a editar a Figueres sota la direcció de Xavier Dalfó el març de l'any 1954. Sortia mensualment. La revista Canigó va representar una opció informativa pels catalanistes independentistes sobre temes polítics i culturals. El 1971 Isabel-Clara Simó va esdevenir la directora de la revista, va traslladar la redacció a Barcelona i la revista va passar a ser setmanal, però l'any 1983 es va haver de deixar de publicar per raons econòmiques.
Al llarg d'aquests anys hi van col·laborar, entre d'altres, Maria Àngels Anglada, Víctor Català, Pere Calders, Montserrat Roig, Octavi Saltor, Mercè Rodoreda, Joan Fuster, Evarist Vallès, Joan Guillamet, Ramon Reig, Jaume Miravitlles, Carles Fages de Climent, Josep Pla, Xavier Fàbregas, Paco Candel, Salvador Dalí...

## Vegeu també

* Cruz i Morente, Miquel. La revista Canigó (1954-1983), un referent cultural i literari dels Països Catalans (tesi). Universitat d'Alacant, 2017.

## Enllaços externs

* Revista digitalitzada per la Universitat d'Alacant
* Canigó: revista literaria -cultural deportiva. 1954 – 1974: Digitalització disponible al repositori documental Regira. Biblioteca Fages de Climent.

## Referències

* ↑ «Canigó : revista literaria-cultural deportiva. 1/3/1954.». [Consulta: 22 gener 2024].
* 1 2 Camps i Linnell, Jordi. «Les arrels de ‘Canigó'». El Punt- Avui, 17-03-2011. [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «Archivo Revista Canigó. Archivo revista Canigó - Fondo Xavier Dalfó i Hors». [Consulta: 22 gener 2024].