OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Claudia Contell Sanchis

Claudia Contell Sanchis (València, 20 de desembre de 2003) és una jugadora de bàsquet valenciana.
Formada al planter del València Basket, va formar part de l'equip del Nou Bàsquet Paterna que va impressionar en la seua primera temporada en la Lliga femenina 2 la temporada 2020-2021. Amb disset anys va debutar amb el València Basket en un partit de l'Eurocopa. És la sisena persona i la segona dona en aparéixer al Mur dels Somnis de L’Alqueria del Bàsquet. Amb els taronja va guanyar les Supercopes d'Europa i d'Espanya del 2021. Ha sigut internacional amb la selecció espanyola en categories de formació disputant dos Campionats d'Europa sub-20 (2022, 2023) i del Món (2021). També ha competit en la modalitat de 3x3, aconseguint una medalla de plata amb la selecció espanyola al Mundial 3x3 sub-18 de 2021, celebrat a Hongria.

## Referències

* ↑ «Claudia Contell demana pas al València Basket». Esports À Punt, 28-12-2021. [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «Nou Bàsquet Paterna: la explosión de una joven plantilla que ha deslumbrado en su primer curso LF2». Pausa Deportiva. [Consulta: 24 gener 2022].
* 1 2 «#ValenciaBasket | Claudia Contell: "Después de todo el trabajo es un orgullo debutar"». Plaza Deportiva, 28-01-2021. [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «La irrupción de Claudia Contell en el Valencia» (en castellà), 28-09-2021. Arxivat de l'original el 2022-01-24. [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «Claudia Contell, una valenciana plata Mundial con un futuro de oro» (en castellà), 30-08-2021. [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «El futuro del baloncesto valenciano es Claudia Contell» (en castellà). Plaza Radio. Arxivat de l'original el 2022-01-24. [Consulta: 24 gener 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Claudia Contell Sanchis - Competiciones FEB
# Ferran Estruch i Torrents

Ferran Estruch i Torrents (Cardona, 1986) és un polític català, alcalde de Cardona des de 2011 i diputat al Parlament de Catalunya durant la Tretzena legislatura.
El seu besavi, Joan Torrents Macià, fou alcalde de Cardona durant la segona República. Fill de botiguers, d’una xarcuteria de tota la vida, va estudiar a l'escola Mare de Déu del Carme i el batxillerat a l’Institut Sant Ramon, tots dos centres de Cardona. Es va llicenciar en Ciències Polítiques i de l’Administració a la Universitat Pompeu Fabra, i va completar els seus estudis amb un màster en Participació Ciutadana i Polítiques Locals a la Universitat Autònoma de Barcelona. Va treballar com a consultor en una empresa dedicada a l’àmbit dels processos de participació ciutadana per a diferents empreses i institucions.
Es va afiliar a Esquerra Republicana de Catalunya als 18 anys. El 2011 va encapçalar la llista a les eleccions municipals i fou investit alcalde de Cardona. Va revalidar l'alcaldia a les eleccions municipals de 2015, obtenint majoria absoluta al municipi. El 2015 també fou nomenat president del Consell d'Alcaldes del Bages i president del Fòrum de Joves Electes de l'Associació Catalana de Municipis. El 2019 va tornar a revalidar la majoria absoluta a les eleccions municipals.
Es presentà a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2021, sent escollit diputat d'Esquerra Republicana per la circumscripció electoral de Barcelona, on anava com a número 19. Com ha diputat ha format part de la comissió de cultura, de polítiques digitals i territori, de salut i de la sindicatura de comptes, entre d'altres.
El 2023 va revalidar de nou l'alcaldia de Cardona a les eleccions municipals. El 2024 es va presentar com a candidat d'ERC pel Bages a les eleccions al Parlament de Catalunya del 12 de maig.

## Referències

* 1 2 3 «Ferran Estruch i Torrents». Ajuntament de Cardona, 2024. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ Produccions, Tirabol. «Ferran Estruch: “És molt important la visió dels alcaldes i els regidors, que estem vint-i-quatre hores al carrer”» (en catalan), 17-08-2021. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ Vallès, TV Sabadell ·. «Entrevista a Ferran Estruch, candidat núm.19 a les llistes d'ERC», 05-02-2021. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ Fitxa de Diputat
* ↑ «Ferran Estruch opta a la reelecció com a candidat a l'alcaldia de Cardona», 01-03-2023. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ Redacció. «ERC Bages escull Ferran Estruch per a les llistes a les eleccions al Parlament» (en castellà), 27-03-2024. [Consulta: 28 abril 2024].
# IG Farben

IG Farbenindustrie AG (versió curta de Interessengemeinschaft Farbenindustrie AG, "Sindicat de la indústria colorant", també anomenada IG Farbenfabriken) va ser un conglomerat alemany de companyies químiques. Va ser fundat el 1925, encara que les companyies més importants que el van formar havien estat treballant juntes des de la Primera Guerra Mundial.
La companyia va ser fundada per Carl Duisberg i Hermann Hummel. L'edifici IG Farben, oficina central del conglomerat a Frankfurt del Main, Alemanya, va ser completat el 1931. Inicialment, moltes d'aquestes companyies produïen colorants, però aviat van començar a investigar altres àrees de química, mantenint un quasi monopoli sobre la producció química.

## Productes

A l'Alemanya Nazi, van començar a produir el gas Zyklon B, verí que era comunament utilitzat en l'època per a espuçar. Durant l'Holocaust, aquest gas va ser usat com a agent letal en les cambres de gas dels camps d'extermini. El conglomerat va ser dissolt després de la Segona Guerra Mundial per decisió dels aliats a causa del treball esclau utilitzat en els processos de fabricació.
Altres productes van ser diversos tints i colorants, la goma de nitril, el poliuretà, el Prontosil (primera sulfamida terapèutica de la història), la cloroquina, el neurotòxic gas sarín, etc.
Els investigadors de la IG Farben van fer contribucions fonamentals al món de la química. Otto Bayer va descobrir la polimerització per a la síntesi del poliuretà el 1937, i diversos investigadors van rebre un Premi Nobel:
* Carl Bosch i Friedrich Bergius van rebre el de química el 1931 «en reconeixement de les seves contribucions en el desenvolupament dels mètodes de síntesi química a elevades pressions».
* Gerhard Domagk va rebe el de medicina el 1939 «pel descobriment dels efectes antibacterians del Prontosil».
* Kurt Alder va rebre el de química -juntament amb Otto Diels- el 1950 «pel seu treball en el desenvolupament de la síntesi de diens».

## Dissolució del conglomerat

Agfa, BASF i Bayer van romandre en el negoci; Hoechst va iniciar el seu negoci químic el 1999 com a Celanese AG abans de fusionar-se amb Rhône-Poulenc per formar Aventis, que posteriorment es va fusionar amb Sanofi-Synthélabo per formar Sanofi. Dos anys abans, una altra part de Hoechst es va vendre el 1997 a la derivació química de Sandoz, la Clariant amb seu a Muttenz (Suïssa). Les empreses successores segueixen sent algunes de les empreses químiques i farmacèutiques més importants del món

## Referències

* ↑ Bayer Company History
* ↑ Nicholson, John W. The Chemistry of Polymers. Londres: Royal Society of Chemistry, 2006, p. 61. ISBN 0-85404-684-4.
* ↑ «The Nobel Prize in Chemistry 1931». [Consulta: 27 octubre 2008].
* ↑ «The Nobel Prize in Physiology or Medicine 1939». [Consulta: 27 octubre 2008].
* ↑ «The Nobel Prize in Chemistry 1950». [Consulta: 27 octubre 2008].
* ↑ Schneibel, Gerhard. «Stock of former Nazi chemicals giant to be delisted» (en anglès). DW. [Consulta: 1r novembre 2020].
# Cala de les Roques Planes

La cala del les Roques Planes és una petita platja del municipi de Calonge i Sant Antoni (Baix Empordà), flanquejada per parets rocoses i pins, situada a la Punta de les Roques Planes, en un tram de roquissar amb moltes cales petites, entre les poblacions de Platja d'Aro i Sant Antoni de Calonge. Té una longitud de 43 m i una amplada mitjana de 9 m, formada per sorra mitjana, gruixuda i grava. Ocasionalment s'hi practica el nudisme. No disposa de cap tipus de servei, encara que a la veïna platja de Can Cristus, a uns 300 metres, hi ha dutxes, quiosquets, lloguer de patins de pedals i altres serveis.
La cala rep el nom de les roques a la part esquerra, erosionades pel pas del temps i les ones.

## Referències

* 1 2 «Roques Planes». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 186-187. ISBN 978-84-9791-895-4.
# Manes (rei)

Manes (en grec, Μάνης) és un rei llegendari de Frígia segons la mitologia grega, considerat fill de Zeus i Gea en algunes tradicions. Va ser pare d’Àcmon, Cotis i Atis amb Cal·lírroe, i aquest últim és l’ancestre de Lidos i Tirrè, herois epònims dels Lidis i dels Tirrens o Etruscs.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 339. ISBN 9788496061972.
* ↑ Diccionario de mitología clásica (C. Falcón, E. Fernández-Galiano y R. López Melero). Madrid: Alianza, 1980
# Tenrec ratllat de les terres baixes

El tenrec ratllat de les terres baixes (Hemicentetes semispinosus) és un petit tenrec que viu a Madagascar, Àfrica. Fa 19 cm i pesa fins a 275 grams. S'alimenta principalment de cucs i larves i no té cua. Viu en grups de quinze animals o més.
Espècies vivents d'afrosorícides :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Afrotheria :
Subordre Tenrecomorpha (tenrecs) :
Subordre Chrysochloridea (talps daurats) :
Categoria :
# Le Chalet

Le chalet és una òpera en un acte composta per Adolphe Adam sobre un llibret francès d'Eugène Scribe i Mélesville, basat en el singspiel Jery und Bätely de Goethe. S'estrenà al Teatre Nacional de l'Opéra-Comique de París el 25 de setembre de 1834.

## Origen i context

La partitura reutilitza material de la cantata del mateix Adam Ariane a Naxos (1825), amb la qual va obtenir el Prix de Rome. El text del singspiel havia estat musicat anteriorment per Winter, 1790 i Kreutzer, 1810, i posteriorment per Donizetti, 1836 i Rietz, 1840.

## Representacions

L'obra va tenir una llarga i reeixida carrera a l'Opéra-Comique. Va aconseguir la seva representació núm. 500 al 1851, la núm. 1.000 al 1873 i la 1.500 al 1922 amb Miguel Villabella com a Daniel.

## Referències

* ↑ Bonastre, Francesc; Millet, M. Dolors. «Programes dels concerts públics de Barcelona: 1790-1900» p. 38. Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi, 2015. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2015. [Consulta: 12 octubre 2016].
* ↑ «Dades a operone.de». Arxivat de l'original el 2010-09-25. [Consulta: 8 novembre 2013].
* ↑ Forbes 1992, p. 816.
* ↑ Wolff 1953, p. 43.

## Bibliografia

* Forbes, Elizabeth (1992). "Chalet, Le" en Sadie 1992, vol. 1, p. 816.
* Jowers, Sidney Jackson; Cavanagh, John (2000). Theatrical Costume, Masks, Make-up and Wigs: A Bibliography and Iconography. Londres: Routledge. ISBN 9780415247740.
* Sadie, Stanley, editor (1992). The New Grove Dictionary of Opera (4 vols.). Londres: Macmillan. ISBN 9781561592289.
* Wolff, Stéphane (1953). Un demi-siècle d'Opéra-Comique (1900-1950). París: André Bonne.
# Cala dels Vienesos

La cala dels Vienesos, antigament anomenada La roca del Bres, és una petita platja semiurbana del municipi de Mont-roig del Camp (Baix Camp), situada a l'extrem nord del nucli urbà de Miami Platja. Limita al nord-est amb la platja dels Penyals i al sud-oest amb la punta dels Penyals, que la separa de la cala de les Sirenes. Orientada a l'est-sud-est, té una longitud de 51 metres i una amplada de 30 metres, formada per sorra fina i daurada, amb un pendent d'entrada a l'aigua força pronunciat. Sobre la platja hi ha un mirador.
Conjuntament amb la platja dels Penyals, fins a l'any 2021 va estar guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis.

## Toponímia

La cala deu el nom a una de les primeres famílies estrangeres que s'hi banyaven, que eren procedents de Viena. El nom tradicional de La roca del Bres prové d'una roca despresa del penya-segat, que tenia forma de bressol, i segons els pescadors, des d'ella s'hi pescaven molts mabres.

## Referències

* 1 2 «La historia particular de las calas de Miami Platja». Diari de Tarragona, 20-07-2021.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Cala dels Vienesos». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Cala dels Vienesos». Diputació de Tarragona.
* ↑ «97 platges i 22 ports esportius, guardonats amb la Bandera Blava 2021 a Catalunya». Ports de la Generalitat. Generalitat de Catalunya, 11-05-2021.
# A la valenciana

Compromís-Podemos-EUPV: A la valenciana (sigles: Podemos-Compromís-EUPV) és una coalició electoral valenciana formada per Coalició Compromís, Podem del País Valencià i Esquerra Unida del País Valencià, que es va establir al maig 2016 per concórrer a les eleccions generals espanyoles de 2016. L'aliança és la successora de la coalició És el moment, que va concórrer a les eleccions generals espanyoles de 2015.
El nom de l'aliança, A la Valenciana, fa referència al tipus de coalició de govern que Podem i Compromís van proposar al PSOE després de les eleccions generals de 2015. Esta proposta es basava en l'acord assolit al País Valencià entre el Partit Socialista del País Valencià i Compromís després de les eleccions a les Corts Valencianes de 2015, que va permetre que els seus respectius candidats, Ximo Puig i Mònica Oltra, es convertiren en el president i la vicepresidenta del Consell de la Generalitat Valenciana.

## Membres de la coalició

Partit :
| Coalició Compromís (Compromís) | Coalició Compromís (Compromís) |
| | Bloc Nacionalista Valencià (Bloc) |
| | Iniciativa del Poble Valencià (IdPV) |
| | Verds Equo del País Valencià (VerdsEquo) |
| | Gent de Compromís (Gent) |
| Podem Comunitat Valenciana (Podemos/Podem) | Podem Comunitat Valenciana (Podemos/Podem) |
| Esquerra Unida del País Valencià (EUPV) | Esquerra Unida del País Valencià (EUPV) |
Segons el document de coalició de la Junta Electoral Central el portaveu del grup parlamentari correspondrà a Compromís, el primer portaveu adjunt a Podem i el segon portaveu adjunt a EUPV. En la llista electoral al Congrés per les províncies de València i Castelló, Compromís ocuparà els llocs imparells, excepte el cinquè i el tercer respectivament, que correspondran a EUPV, mentre que Podem tindrà els posats parells.
* En la llista electoral al Congrés per Castelló, Compromís els llocs 1 i 5, Podem ocuparà els llocs 2 i 4 i EUPV el lloc 3.
* En la llista electoral al Congrés per València, Compromís els llocs 1, 3 i 7, Podem ocuparà els llocs 2, 4 i 6 i EUPV el lloc 5.
* En la llista electoral al Congrés per Alacant, Podem ocuparà els llocs 1, 3 i 5, Compromís els llocs 2 i 4 i EUPV el lloc 6.

## Resultats electorals

Eleccions al Congrés dels Diputats :
| Any | Vots | % | Pos. | Diputats | Senadors |
| 2016 | 655.895 | 25,37 | 2n | 9 / 350 | 3 / 12 |
La distribució dels diputats va ser la següent: 4 diputats de Podem, 4 de Compromís i 1 d'EUPV.

## Vegeu també

* Unidos Podemos
* En Comú Podem-Guanyem el Canvi
* En Marea

## Referències

* ↑ «´A la valenciana´ será el nombre de la coalición entre Compromís, Podem y EU». Levante EMV, 13-05-2016. [Consulta: 13 maig 2016].
* ↑ «Podemos, Compromís e IU cierran el acuerdo de confluencia en el País Valencià». eldiario.es, 13-05-2016. [Consulta: 13 maig 2016].
* ↑ Acuerdo de coalición de la Junta Electoral Central

## Enllaços externs

* A la valenciana
# Concert per a piano núm. 11 (Mozart)

El Concert per a piano núm. 11 en fa major, K. 413 (387a en la sisena edició del catàleg Köchel), va ser el segon d'una sèrie de tres concerts que va compondre Wolfgang Amadeus Mozart poc temps després d'establir-se a Viena, la tardor de 1782. D'acord amb l'última edició del catàleg Köchel, el Concert per a piano núm. 12, K. 414, fou escrit en primer lloc. El Concert núm. 11 va ser el primer concert complet que va compondre per als concerts per subscripció que oferia a la ciutat. La partitura autògrafa es conserva en l'actualitat a la biblioteca de la Universitat Jagellònica de Cracòvia amb una còpia addicional, en aquest cas incompleta, que Mozart va portar a Salzburg l'any 1783, conservada a la biblioteca de l'Abadia de Sant Pere a Salzburg.

## Estructura

El concert consta dels habituals tres moviments:
* Allegro, en 3/4
* Larghetto, en 4/4 (en si♭ major)
* Tempo di Menuetto, en 3/4
Està escrit per a dos oboès, dos fagots (només en el segon moviment), dues trompes i corda. Els vents i metalls no tenen un paper important al llarg del concert i el mateix Mozart va anunciar una versió "a quattro", que és per a quartet de corda i piano sol, probablement per a ús domèstic. Les indicacions de compàs són una mica inusuals: Mozart només va escriure dos concerts en els que primer moviment estigués en compàs de 3/4 (el Concert núm. 14, K. 449, i el Concert núm. 24, K. 491).
En el primer moviment, Mozart modula definitivament a la tonalitat dominant, do major, tot introduint el segon subjecte en el preludi retornant finalment a la tonalitat de fa major vuit compassos més tard; aquest és un esquema també emprat en el seu Concert per a piano núm. 14. El segon moviment està compost en temps binari, però presenta poques característiques destacables. El tercer moviment, d'altra banda, és inusual tant en la seva forma de minuet, com en la variació que Mozart fa de l'estructura normal del rondó.

## Referències

* Girdlestone, C. M. Mozart's piano concertos. Cassell, Londres.
* Hutchings, A. A Companion to Mozart's Piano Concertos, Oxford University Press.
* Mozart, W. A. Piano Concertos Nos. 11-16 in full score. Dover Publications, Nova York.
# Ainhoa Carbonell Allué

Francisca Ainhoa Carbonell Allué (19 de febrer de 1984) és una treballadora social que va ser la primera regidora d'ètnia gitana de l'Ajuntament de Vallmoll.

## Biografia

És diplomada en Treball Social, amb un títol d'Intervenció Social amb la Comunitat Gitana per la Universitat Pública de Navarra (obtingut amb matrícula d'honor). Ha treballat com a tècnica d'orientació i intervenció social en programes de cerca d'ocupació per a joves d'ètnia gitana a la Fundació Secretariat Gitano a Lleida, la seva ciutat natal, a la Fundació Gentis de Tarragona i com a coordinadora d'acció social de la Fundació privada Formació i Treball en la seva delegació de Tarragona.
És la coordinadora de l'associació de dones gitanes de Tarragona Karing-Vaxt (“Mirar el futur” en idioma romaní), creada el 2018. Forma part de l'Associació Jove Gitana de Tarragona i col·labora amb l'associació Aire Nuevo Caló.
De 2015 a 2019 va ser regidora pel Partit Socialista de Catalunya-Candidatura de Progrés (PSC-CP) de l'àrea de serveis socials, cultura, joventut i activitats lúdiques. De 2019 a 2023, regidora de cultura i activitats lúdiques de l'Ajuntament de Vallmoll.
Segueix com a regidora pel Partit Socialista de Catalunya-Candidatura de Progrés (PSC-CP), en la legislatura 2023-2027, com a responsable d'Activitats lúdiques i Turisme.
A més va ser elegida com a candidata del PSOE a les eleccions al Parlament Europeu de juny de 2024, en el lloc 48 de la llista única d'aquesta formació política a Espanya.

## Referències

* 1 2 3 «Gitanas en la universidad: “Yo rompí con la historia predefinida para mí”» (en castellà). El Diario de la Educación, 03-07-2017. [Consulta: 5 abril 2023].
* ↑ «Llega el momento de las mujeres gitanas en Tarragona» (en espanyol europeu). www.diaridetarragona.com. [Consulta: 5 abril 2023].
* ↑ Salvat, Jordi. «Les gitanes tarragonines miren cap al futur». Ara.cat, 13-06-2018. [Consulta: 5 abril 2023].
* ↑ «L’Associació Jove Gitana de Tarragona visitarà Carme Forcadell a Mas Enric | Tots21 | Notícies de Tarragona, Reus, Tarragonés i Baix Camp». diaridigital.tarragona21.com. [Consulta: 5 abril 2023].
* ↑ «Francisca Ainhoa Carbonell | Ajuntament de Vallmoll». www.vallmoll.cat. [Consulta: 5 abril 2023].
* ↑ «Vallmoll». web.archive.org, 05-06-2016. Arxivat de l'original el 5 de junio de 2016. [Consulta: 5 abril 2023].
* ↑ «Junta de Govern Local | Ajuntament de Vallmoll». www.vallmoll.cat. [Consulta: 5 abril 2023].
* ↑ Cruz, Silvia. «Diez gestores calés en los ayuntamientos españoles» (en castellà). ctxt.es | Contexto y Acción. [Consulta: 5 abril 2023].
* ↑ «Gitanos hoy». Historia y cultura del pueblo gitano, 2022, pàg. 123.
# Aalto-Theater

L'Aalto Theater és una sala d'òpera i ballet de la ciutat d'Essen, en el Ruhr d'Alemanya. De fet, és la seu de la companyia d'òpera i ballet de la ciutat. El famós arquitecte finlandès Alvar Aalto la va dissenyar el 1959, però la seva mort abans de finalitzar l'obra va fer que la sala portés el seu nom. Es va inaugurar el 25 de setembre de 1988 amb la representació de Die Meistersinger von Nürnberg de Richard Wagner. La sala asimètrica pot donar cabuda fins a 1.200 espectadors.

## Referències

* ↑ Dietmar N. Schmidt. Das Theater von Alvar Aalto in Essen. Essen: G.D. Baedeker, 1988. ISBN 3-920138-03-1. OCLC 24375481.
* ↑ Umbach, Klaus. «In Rausch und Bogen» (en alemany), 26-03-2007. Arxivat de l'original el 2021-11-09. [Consulta: 20 març 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre
# Adairville

Adairville és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 920 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Adairville tenia 920 habitants, 398 habitatges, i 267 famílies. La densitat de població era de 271,2 habitants/km².
Dels 398 habitatges en un 28,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,2% hi vivien parelles casades, en un 16,8% dones solteres, i en un 32,9% no eren unitats familiars. En el 31,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.266 $ i la renda mediana per família de 40.139 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.618 $ mentre que les dones 20.568 $. La renda per capita de la població era de 15.490 $. Entorn del 9,6% de les famílies i el 13,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Adairville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Adairville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Clementina Ribalta i Cuxart

Clementina Ribalta Cuxart (Barcelona, ca. 1896 - Barcelona, 18 d'abril de 1988) va ser una esportista i dirigent catalana, considerada com una de les pioneres de l'esport femení català.
Va practicar el tennis i la natació i va participar en la primera prova de natació femenina celebrada a l'Estat espanyol, el 15 d'agost de 1911. La prova de 80 m va ser guanyada per la seva germana Mercè, mentre que ella va quedar en tercera posició. Degut a aquest èxit, el setembre de 1912 va fundar, juntament amb Concha Cirici de Cortiella, Inès Sagnier, Carme Escubós i Rosa Elias, el Fèmina Natació Club, club pioner de la natació femenina i de la que fou la seva primera presidenta. El 1913 va organitzar el primer campionat internacional de natació femenina, amb diferents proves de velocitat i resistència, en les que hi va participar.

## Referències

* ↑ «esquela de Clementina Ribalta Cuxart». La Vanguardia, 20-04-1988, pàg. 32.
* ↑ «Clementina Ribalta Cuxart». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Centenario: Las pioneras y heroínas invisibles de la natación española de principios del s.XX». RFEN, 06-09-2020. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ Trudjeon. «El Femina Natación Club» (en castellà). Mundo Deportivo, 26-09-1912. [Consulta: 18 octubre 2020].