OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A Ramon Berenguer III

A Ramon Berenguer III és una escultura situada a la plaça del mateix nom de Barcelona, catalogada com a bé cultural d'interès local. Basada en un original de Josep Llimona del 1888, va ser fosa el 1950 sota la supervisió de Frederic Marès.

## Història i descripció

El disseny original d'aquesta obra va ser realitzat el 1880 per Josep Llimona, sent llavors un estudiant de setze anys establert a Roma amb una beca de l'Ajuntament de Barcelona. Llimona va efectuar l'esbós de la que seria una gran estàtua eqüestre dedicada al comte de Barcelona Ramon Berenguer III el Gran (1082-1131), artífex de la primera conquesta de Mallorca. El 1888, Llimona va executar l'obra en guix i va ser presentada en l'Exposició Universal, on va ser premiada amb una medalla d'or. El model va ser posteriorment guardat, primer en el pavelló de la Indústria i després en la galeria d'estàtues del palau de Belles Arts, tots dos edificis de l'exposició.
El 1907, quan van començar les obres d'urbanització de la Via Laietana, el consistori va pensar en aquesta obra per adornar una plaça prevista per a la façana lateral de la capella de Santa Àgata, al costat de la muralla romana. La decisió va ser presa el 9 de desembre de 1919, data en què també es va acordar que la plaça seria batejada amb el nom del comte barceloní. Malgrat tot, les obres d'urbanització de la plaça es van retardar, ja que suposaven l'enderrocament de diversos edificis adossats a la muralla romana, al costat del procés de restauració de la pròpia muralla, iniciat el 1927 i finalitzat ja en els anys 1950, després de l'aturada de la Guerra Civil. Finalment, el 1950 es va col·locar l'estàtua, després de ser fosa en bronze per l'escultor Frederic Marès, qui va afegir de la seva autoria un nou model de la cua del cavall, que havia sofert desperfectes quan el model de guix va ser emmagatzemat. L'estàtua va ser inaugurada l'11 de març de 1950.
L'obra destaca per la seva monumentalitat, responent a l'evocació històrica iniciada pel moviment cultural de la Renaixença. El cèlebre personatge es troba a cavall, seguint la tipologia d'estàtua eqüestre que té les seves arrels en l'art romà, i que va triomfar especialment durant el Renaixement. La figura del comte té un port regi, com correspon a la seva dignitat, vestit amb riques vestidures i tocat amb la corona comtal. L'estil de l'obra és realista, com era predominant en l'època en què Llimona va realitzar el seu disseny.

## Referències

* ↑ «Monument eqüestre a Ramon Berenguer III». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Lecea et al., 2009, p. 237.
* ↑ Jaume Fabre, Josep M. Huertas i Santiago Alcolea Gil. «A Ramon Berenguer III». Art públic. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Lecea et al., 2009, p. 238.

## Vegeu també

* Art públic de Barcelona
* Sant Jordi (Llimona)

## Bibliografia

* Lecea, Ignasi de; Fabre, Jaume; Grandas, Carme; Huertas, Josep M.; Remesar, Antoni; Sobrequés, Jaume Art públic de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona i Àmbit Serveis Editorials, 2009. ISBN 978-84-96645-08-0.
# Tití de Caquetá

El tití de Caquetá (Plecturocebus caquetensis) és una espècie de primat de la família dels pitècids. Aquest tití fou descrit l'any 2010. Se sap que viu entre el riu Orteguaza i el riu Caquetá, al departament colombià del Caquetá, a altituds d'entre 190 i 260 m. Tanmateix, encara no se'n coneix la distribució geogràfica exacta.
Encara no se sap gaire cosa del seu estil de vida. Els titís de Caquetá viuen en grups petits, amb una mitjana de quatre individus, en fragments de selva pluvial.
# Tripuri

Els tripuri o tipperah són un poble d'ètnia tibeto-birmanesa que parla la llengua kokborok, repartits entre els estats de Tripura, Assam i Chittagong, a Bangladesh. Eren dividites en nombroses castes: família reial, els jamaitia (guerrers) i noyatties (Classes baixes). Adoraven el foc, l'aigua, el bosc i la terra. Eren parcialment hinduistes. Sacrificaven bous, cabres, porcs i aus. Es divideixen en tribus:
* Debbarma o Tipra, de la qual sorgi la família Debbarman, governants del regne.
* Reang o Bru
* Jamatia
* Noatia
* Halam
* Uchoi
Els de les muntanyes són nòmades i han fugtr de les lluites amb kukis i mizos. Conreen arròs, llegums i pebrots. Són majoritàriament hinduistes, i hi tenen el temple d'Udaipur, consagrat a Tripuradana o Tripuraresvari, considerada o bé déu sol o ama dels tres mons. Han estat minoritzats per la forta emigració bengalina, ja que el 1949 els tripuri eren el 85% de la població del territori i ara són el 29%. Actualment hi ha uns 800.000 a Tripura.

## Enllaços externs

* Arxiu de fotos Tripuri Arxivat 2006-11-27 a Wayback Machine.
* twipra.com Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine. Website Tripuri
* boroksite Arxivat 2015-02-17 a Wayback Machine. Literatura Kokborok
* Sobre la comunitat Tripuri
# A (kana)

En l'escriptura japonesa, els caràcters あ (hiragana) i ア (katakana) són dues mores que ocupen el primer lloc en el sistema modern d'ordenació alfabètica gojūon (五十音), abans d'い; i el 36è en el poema iroha, entre て i さ. Segons els sistemes de romanització Hepburn, Kunrei-shiki i Nihon-shiki, あ, ア es romanitzen com a «a» segons el sistema Hepburn modificat. Una mora és la unitat superior al segment i inferior a la síl·laba.
A la taula de l'ordre gojūon (per columnes, i de dreta a esquerra), あ es troba a la primera columna (a la que dona nom: あ行, "columna «a») i la primera fila (a la que dona nom: あ段, fila «a»).
El caràcter あ prové del kanji 安 (pacífic, tranquil, barat), mentre que ア prové de 阿 (afalagar). Es fa servir un caràcter de menor mida, ぁ, ァ; per a la formació de nous sons que no existeixen en el japonès tradicional, com ふぁ (fa) i ヴァ (va).

## Cal·ligrafia

* La あ s'escriu amb tres traços
* Traç horitzontal en la part superior, d'esquerra a dreta.
* Traç vertical, de dalt a baix, que talla el primer
* Traç corb que comença a la part central del caràcter, baixa i acaba traçant un ample arc circular
* La ア s'escriu amb dos traços:
* Traç que al començament va d'esquerra a dreta, però al final es dirigeix de baix a l'esquerra.
* Traç lleugerament corb que descendeix.

## Altres escriptures

あ o ア en braille japonès :
| あ / ア a | ああ / アー ā | +あ / +ー chōon* |
* Alfabet fonètic: 「朝日のア」 (l'«a d'asahi», que vol dir «sol naixent»)
* Codi Morse: －－ • －－

## Referències

* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
* ↑ Gilhooly, Helen. Beginner's Japanese Script (en anglès). Teach Yourself, 2003. ISBN 978-0-340-86024-3.
* ↑ «Romanization of Japanese Kana – Modified Hepburn System» (pdf) (en anglès) p. 2. Government Digital Service (GDS) – The National Archives (Regne Unit), 01-10-2016.
* ↑ «mora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Japanese Braille» (en anglès). Accessible Japan, 12-10-2015. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ Ohta, Satoru. «The Earliest Japanese Telecommunication Technology» (en anglès). IEEE Conference Publication. Institute of Electrical and Electronics Engineers (IEEE), 01-08-2017. DOI: 10.1109/histelcon.2017.8535723. [Consulta: 4 febrer 2024].

## Bibliografia

* López i Vidal, Lluc. L'escriptura japonesa. Editorial UOC, 2008. ISBN 978-84-9788-772-4.
* Nolla i Cabellos, Albert. L’escriptura en kanji (pdf). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, p. 40.
# Meridià 5 a l'est

El meridià 5 a l'est de Greenwich és una línia de longitud que s'estén des del pol Nord a través de l'oceà Àrtic, Europa, l'Àfrica, l'oceà Atlàntic, l'oceà Antàrtic i Antàrtida al pol Sud.
El meridià 5 a l'est forma un cercle màxim amb el meridià 175 a l'oest.
Com tot els altres meridians, la seva longitud correspon a una semicircumferència terrestre, són 20.003,932 km. Al nivell de l'equador, la seva distància del meridià de Greenwich és de 557 km

## De Pol a Pol

Des del pol Nord i dirigint-se cap al sud fins al pol Sud, el meridià 5 a l'Est passa per:
    Coordenades País, territori o mar Notes 90° 0′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿90.000°N,5.000°E﻿ / 90.000; 5.000﻿ (Oceà Àrtic) Oceà Àrtic 81° 22′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿81.367°N,5.000°E﻿ / 81.367; 5.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic 61° 2′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿61.033°N,5.000°E﻿ / 61.033; 5.000﻿ (Noruega) Noruega Nombroses illes, incloses Bremangerlandet, Sula i Sotra, i terra ferma. Entra a Vågsøya a Sogn og Fjordane. Surt al sud de Telavåg a Hordaland. 60° 13′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿60.217°N,5.000°E﻿ / 60.217; 5.000﻿ (Mar del Nord) Mar del Nord 53° 17′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿53.283°N,5.000°E﻿ / 53.283; 5.000﻿ (Països Baixos) Països Baixos Illa de Vlieland 53° 16′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿53.267°N,5.000°E﻿ / 53.267; 5.000﻿ (Mar de Wadden) Mar de Wadden 52° 56′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿52.933°N,5.000°E﻿ / 52.933; 5.000﻿ (Països Baixos) Països Baixos Passa just a l'est d'Amsterdam, i a l'oest de Tilburg 51° 26′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿51.433°N,5.000°E﻿ / 51.433; 5.000﻿ (Bèlgica) Bèlgica Passa a través de les províncies d'Antwerp, Limburg, Brabant flamenc, Brabant való, Lieja, Namur i Luxemburg. 49° 47′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿49.783°N,5.000°E﻿ / 49.783; 5.000﻿ (França) França 43° 23′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿43.383°N,5.000°E﻿ / 43.383; 5.000﻿ (Mar Mediterrània) Mar Mediterrània 36° 49′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿36.817°N,5.000°E﻿ / 36.817; 5.000﻿ (Algèria) Algèria 19° 17′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿19.283°N,5.000°E﻿ / 19.283; 5.000﻿ (Níger) Níger 13° 44′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿13.733°N,5.000°E﻿ / 13.733; 5.000﻿ (Nigèria) Nigèria 5° 50′ N, 5° 0′ E﻿ / ﻿5.833°N,5.000°E﻿ / 5.833; 5.000﻿ (Oceà Atlàntic) Oceà Atlàntic 60° 0′ S, 5° 0′ E﻿ / ﻿60.000°S,5.000°E﻿ / -60.000; 5.000﻿ (Oceà Antàrtic) Oceà Antàrtic 70° 3′ S, 5° 0′ E﻿ / ﻿70.050°S,5.000°E﻿ / -70.050; 5.000﻿ (Antàrtida) Antàrtida Terra de la Reina Maud, reclamat per Noruega

## Referències

* ↑ T. Vincenty. «Direct and Inverse Solutions of Geodesics on the Ellipsoid with application of nested equation», 01-04-1975.
* ↑ «Vincenty formula for distance between two Latitude/Longitude points».

## Vegeu també

* Meridià 4 a l'est
* Meridià 6 a l'est
# Axantisme

L'axantisme és una mutació caracteritzada per la incapacitat d'un organisme per sintetitzar o assimilar pigments carotenoides, essencials per a la formació de la coloració dels trets cutanis. Aquest fenomen biològic s'ha observat en diversos grups d'animals, on afecta la coloració i pot influir en la selecció sexual, el camuflatge i la supervivència.
En els amfibis, l'axantisme pot ser una característica notable en certes poblacions naturals. Va ser descrit per primer cop per Berns i Narayan (1970), que van identificar la manca de pigments carotenoides en una variant blava de la granota toro (Rana catesbeiana). L'axantisme és relativament comú en aquest grup de vertebrats, amb casos documentats en diverses espècies, incloent-hi granotes i gripaus, com el gripau verd.
La comprensió de la pigmentació en altres vertebrats també ha estat estudiada; per ejemple, en l'axolot, o en les granotes blanques del gènere Rana, destacant la manca de coloració en aquests individus, amb discussions sobre les causes i conseqüències. La relació entre l'èxit reproductiu i el risc de depredació en diferents formes de color de l'escurçó europeu (Vipera berus), en aquest cas, una espècie de rèptil, també ha estat abordada, aportant informació rellevant sobre la selecció natural.

## Referències

* 1 2 Taylor, JOHN D; Bagnara, JOSEPH T «Dermal Chromatophoies». American Zoologist, 12, 1, 01-02-1972, pàg. 43–62. DOI: 10.1093/icb/12.1.43. ISSN: 0003-1569.
* ↑ Jablonski, Daniel; Vlček, Petr; Alena, Andrej; Jandzik, David «Axanthism in amphibians: A review and the first record in the widespread toad of the Bufotes viridis complex (Anura: Bufonidae)» (en anglès). ResearchGate, 10-2014.
* ↑ Berns, Michael W.; Narayan, K. Shankar «An histochemical and ultrastructural analysis of the dermal chromatophores of the variant ranid blue frog» (en anglès). Journal of Morphology, 132, 2, 1970, pàg. 169–179. DOI: 10.1002/jmor.1051320205. ISSN: 1097-4687.
* ↑ Henle; Dubois; Klaus; Alain. Studies on anomalies in natural populations of amphibians: = Untersuchungen zu Anomalien in natürlichen Populationen von Amphibien. Mannheim: Deutsche Gesellschaft für Herpetologie und Terrarienkunde e.V (DGHT), 15. ISBN 978-3-89973-570-3.
* ↑ Frost-Mason, S. K.; Mason, K. A. «What insights into vertebrate pigmentation has the axolotl model system provided?». The International Journal of Developmental Biology, 40, 4, 8-1996, pàg. 685–693. ISSN: 0214-6282. PMID: 8877441.
* ↑ Berns, Michael W.; Uhler, Lowell D. «Blue Frogs of the Genus Rana». Herpetologica, 22, 3, 1966, pàg. 181–183. ISSN: 0018-0831.
* ↑ ANDRÉN, CLAES; NILSON, GÖRAN «Reproductive success and risk of predation in normal and melanistic colour morphs of the adder, Vipera berus». Biological Journal of the Linnean Society, 15, 3, 01-05-1981, pàg. 235–246. DOI: 10.1111/j.1095-8312.1981.tb00761.x. ISSN: 0024-4066.
# Santa Eulàlia d'Éller

L'església de Santa Eulàlia d'Éller és a l'entitat de població d'Éller pertanyent al municipi de Bellver de Cerdanya a la comarca de la Baixa Cerdanya. És una església d'origen romànic documentada a l'Acta de Consagració de la Catedral d'Urgell (839) i posteriorment al 1001 (Èlar). En procedeix una majestat romànica policromada del segle xii que es conserva al MNAC. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Consta de nau rectangular força petita amb l'absis lleugerament desviat cap a l'esquerra, aquest va ser tirat a terra i substituït per un altre amb forma rectangular per poder posar un retaule barroc de més gran dimensió que l'absis semicircular primitiu. A cada costat de la nau s'obren unes capelles amb arcs apuntats. A migdia s'hi afegeix, també, la sagristia. El campanar és de torre amb merlets, està format per dos cossos i presenta quatre obertures. Té afegitó de reformes posteriors un campanar de torre quadrada i presenta a la seva porta d'entrada el treball de ferro forjat propi de l'època romànica. Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es conserva un crist majestat atribuït al taller de Ripoll. Té grans similituds amb l'església propera de Sant Policarp de Cortàs.

## Vegeu també

* Art romànic de la Baixa Cerdanya

## Referències

* 1 2 3 «Santa Eulàlia d'Éller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Ventosa i Serra, Enric. Les Esglésies romàniques de la Cerdanya. Farell Editors, 2004. ISBN 84-95695-39-1.
# Levitació

La levitació és l'acció de suspensió en l'aire d'un cos o objecte sense necessitat que un altre objecte físic mantingui (en contacte) l'objecte que levita o flota.

## Levitació d'objectes

Tradicionalment, aquest terme era atribuït a les forces ocultes, però actualment és aplicable de forma científica gràcies a les teories sobre el magnetisme, en fets com la levitació magnètica aplicada al Tren de levitació magnètica.
També actualment s'aplica a les forces ocultes o trucs de màgia on una sèrie de mags mundialment coneguts, en els seus espectacles realitzen jocs de mans dedicats a la levitació d'objectes com una carta, un paper o qualsevol objecte que tinguin a l'abast.

## Vegeu també

* Il·lusionisme
* Màgia
# Peculatus

Peculatus, una paraula llatina que es tradueix per peculat o malversació, és l'apropiació indeguda o el robatori de béns públics o sagrats, tant si es fa per part d'un funcionari com d'un particular. Al que s'acusava d'aquest delicte era anomenat peculator.
Ciceró els qualifica en quatre classes: els peculators els sicarii, els venefici (enverinadors), els testamentarii (falsificadors de testaments) i els fures.
La paraula peculatus deriva de pecus ('bestiar, ramat') que indicava originàriament el principal signe de riquesa la pecunia. En els primers temps feia referència al robatori de bestiar, i s'anomenava peculatus publicus al delicte de robar bestiar a un magistrat, i al lladre se l'hi imposava una multa quantiosa.
Inicialment els judicis per peculatus es feien davant del poble o al senat, segons Titus Livi. En temps de Ciceró el càstig estava regulat per llei, encara que no es conserva cap llei específica sobre aquest tema. Al Digest es parla de dues lleis sobre el tema, la Lex Julia de peculatus, una llei romana atribuïda a Juli Cèsar que castigava amb privació d'aigua i foc als que s'apropiessin de diners públics, religiosos o sagrats, o als que de manera dolosa fessin disminuir els valor dels diners públics, i als que ajudessin a fer aquests delictes. i la Lex Julia de residuis, dictada per August que prohibia gastar el diner recaptat a províncies en usos particulars. Però potser es tracta de dos parts d'una mateixa llei. El càstig era el pagament d'un terç de la suma apropiada i el compromís de restituir-ne la totalitat. Sota l'Imperi, la interdicció d'aigua i foc es va canviar per la deportació i el culpable perdia tots els seus drets i els seus béns. La Lex Julia de sacrilegis considerava el sacrilegium com una variant del peculatus, perquè castigava a aquell que robava béns sagrats de caràcter públic.
Actualment s'acostuma a fer servir el terme malversació de cabals públics, si bé aquest concepte inclou la utilització indeguda, a més de l'apropiació per a ús propi.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari llatí-català. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 995

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Peculatus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 93.
# Acadèmia Calassància

L'Acadèmia Calassància (1888 - 1930), fou una entitat cultural i educativa catòlica catalana, fundada el 1888 per Eduard Llanas, amb un grup d'antics alumnes dels Escolapis de Sant Antoni de Barcelona. El seu objecte era la formació de la joventut, especialment dels estudiants universitaris, en l'àmbit periodístic, acadèmic i de la oratòria, d'acord amb les directrius de Lleó XIII. Més endavant comptà amb diverses seccions temàtiques. Donà suport al Centre Obrer Calassanci, amb seu als Escolapis de Sant Antoni. El seu òrgan de comunicació era la revista Academia Calasancia, que publicà el suplement Biblioteca de autores griegos y latinos. Cessà en les seves activitats el 1930.
El CRAI Biblioteca de Fons Antic de la Universitat de Barcelona conserva diverses obres provinents dels fons de l'Acadèmia. Així mateix, ha registrat i descrit diversos exemples de les marques de propietat que van-la al llarg de la seva existència.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Acadèmia Calassància». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Catàleg de les biblioteques de la UB/Fons Antic». [Consulta: 14 maig 2020].
* ↑ «Acadèmia Calassància (Barcelona, Catalunya)». [Consulta: 14 maig 2020].
# Sòcrates d'Argos

Sòcrates d'Argos (Socrates, Σωκράτης) fou un historiador grec nadiu de la ciutat d'Argos. No se sap l'època en la qual va viure. Va escriure l'obra περιήγησις Ἄργους (Diogenes Laertius, i Menag. ad loc.; Schol. ad Pind. var. loc.; Schol. ad Eurip. Phoen. 45; Fabricius, Bibl. Graec. vol. 2. p. 689; Vossius, de Hist. Graec. p. 499)

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Gai Senti Saturní (cònsol any 19 aC)

Gai Senti Saturní (en llatí Caius Sentius Saturninus) va ser un magistrat romà que va viure al segle i aC.
Va ser un dels personatges notables que va abandonar a Sext Pompeu i es va passar a Octavi August l'any 35 aC. Sembla ser el mateix Senti Saturní Vetulió que va ser proscrit pels triumvirs el 43 aC i es va escapar amb Gneu Pompeu Magne a Sicília. August el va recompensar amb el consolat que va exercir l'any 19 aC amb Quint Lucreci Vespil·ló. En el seu període es va oposar als projectes sediciosos de Marc Egnaci Ruf.
Després va ser procònsol a Àfrica i l'any 7 va ser nomenat governador de Síria, i Flavi Josep el menciona com a legatus Augusti pro praetore entre els anys 9 aC i 6 aC), i diu que va estar present en el judici d'Herodes el Gran on va condemnar els seus fills Alexandre i Aristòbul. El va succeir en el càrrec Publi Quintili Var i després d'aquest va tornar a exercir breument el càrrec, sobre l'any 4 aC. Flavi Josep també diu que al seu govern va estar acompanyat per tres fills seus que tenien el càrrec de legats, dos dels quals, Gai Senti Saturní i Gneu Senti Saturní també van ser cònsols.
Vel·lei Patercul diu que entre els anys 4 i 6 aC va lluitar a Germània al costat de Tiberi, i que va aconseguir un triomf.

## Referències

* ↑ Everitt, A. Augusto: el primer emperador. Barcelona: Ariel, 2008, p. 269. ISBN 9788434452473.
* ↑ Flavi Josep. Antiguitats judaiques XVI,11,3
* ↑ Vel·lei Patercul. Historiae Romanae II,105
# Piraic

Piraic (en grec antic: Πειραϊκός, Peiraikós; en llatí: Pīraeicus) va ser un pintor de l'antiga Grècia que va viure en època hel·lenística. Va destacar per ser pioner en el gènere riparogràfic (fr), interessat pel fet quotidià, ordinari i sòrdid.
Piraic és conegut per una referència de Plini el Vell (XXXV 10.37), qui diu que va destacar per pintar escenes de «barberies, sabateries, ases, menjars i coses semblants», motiu pel qual es va valer el renom de riparògraf (de ῥυπαρός, ryparós 'brut') o ropògraf (segons conjectura de Salmasius: de ῥῶπος, rōpos 'cosa de poca importància, menudesa'). Plini afegeix que, malgrat que l'objecte de les seves representacions sempre era de baixa categoria, les seves pintures eren molt valorades i es venien a preus molt alts.
Podria ser que Piraic aparegui esmentat en un vers de Properci, on el poeta diu que es dedicava a l'art de les coses petites; val a dir que molts de manuscrits no diuen «Piraic», ans «Parrasi», també pintor però de temàtica més noble.

## Referències

* ↑ «Peiraïkos». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft. [ Enllaç alternatiu ]
* ↑ «Pireico». A: Enciclopedia Italiana, 1935.
* ↑ The Natural History of Pliny. Vol. VI. Translated, with copious notes and illustrations by the late John Bostock, M.D., F.R.S, and H. T. Riley, Esq., B.A.. London: Henry G. Bohn, York Street, Covent Garden, 1867, p. 269.
* 1 2 Smith, William. «Pyreicus». A: A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1062.