OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frederick (Kansas)

Frederick és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 11 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Frederick tenia 11 habitants, 7 habitatges, i 3 famílies. La densitat de població era de 22,4 habitants/km².
Dels 7 habitatges en un 0% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 42,9% no eren unitats familiars. En el 42,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 0% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 0% entre 25 i 44, un 54,5% de 45 a 60 i un 45,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 54 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 120 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.250 $ i la renda mediana per família de 46.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.375 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era de 20.845 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Frederick». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Frederick». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Crims (sèrie de televisió)

Crims és una sèrie de televisió de ciència-ficció i intriga dirigida per Jordi Frades i protagonitzada per Emma Vilarasau i Ramon Madaula.
Ambientada en una ciutat opressiva i futurista, la trama gira entorn de l'Olga i en Cesc, dos detectius que aniran resolent crims amb l'ombra del suïcidi de la germana de l'Olga planant durant tota la sèrie.
La sèrie es va estrenar a TV3 el 19 de març de l'any 2000 i se'n van emetre 13 episodis, d'aproximadament 45 minuts de duració. En aquella època fou la sèrie més cara mai produïda per Televisió de Catalunya, que Lluís Oliva, director de la cadena, va xifrar amb un cost d'entre 25 i 30 milions de pessetes per capítol.

## Argument

L'argument de Crims arranca amb la mort de Cristina Tor a una galeria d'art. Tot sembla indicar que la investigadora s'ha suïcidat, però la seva germana Olga, Emma Vilarasau, i el seu pare Gabriel, Juli Mira, no ho creuen.
Gabriel és el propietari de l'agència Tor Investigadors i, tot i que la relació amb la seva filla és molt dolenta des de la mort de la seva mare, els dubtes sobre el suïcidi de la Cristina els uniran, fent que torni a treballar a l'agència d'investigació amb en Cesc, Ramon Madaula.
La investigació de la mort de la seva germana es perllongarà durant els 13 episodis mentre van resolent altres casos. Alhora permetran a l'Olga superar els seus traumes: la solitud, la història de la família...
La sèrie va rebre fortes influències en la seva ambientació de sèries de televisió i pel·lícules dels Estats Units d'Amèrica com Expedient X, Twin Peaks i Blade Runner.

## Repartiment

El repartiment dels principals personatges de la sèrie és el següent:
| Actor / actriu original | Personatge fictici |
| Emma Vilarasau | Olga |
| Ramon Madaula | Cesc |
| Juli Mira | Gabriel |
| Albert Pérez | Felip |
| Rosa Novell | Verònica |

## Referències

* ↑ «Crims (Serie de TV)» (en castellà). FilmAffinity. [Consulta: 29 abril 2015].
* 1 2 «TV3 25 anys - Crims». Televisió de Catalunya, 22-05-2008. [Consulta: 29 abril 2015].
* 1 2 «Emma Vilarasau es una inquietante detective en 'Crims', la primera serie de intriga de TV-3» (en castellà). El País. Teresa Cendros, 17-03-2000. [Consulta: 29 abril 2015].
* ↑ «Crims (2000)» (en anglès). IMDb. [Consulta: 29 abril 2015].

## Vegeu també

* Estació d'enllaç (sèrie)
* Nines russes (pel·lícula)

## Enllaços externs

* Article a El País: Emma Vilarasau es una inquietante detective en 'Crims', la primera serie de intriga de TV-3 (castellà)
Viccionari
# Freeport (Kansas)

Freeport és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 6 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Freeport tenia 6 habitants, 3 habitatges, i 3 famílies. La densitat de població era de 12,2 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 0% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 0% entre 25 i 44, un 33,3% de 45 a 60 i un 66,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 66 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.250 $ i la renda mediana per família de 31.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 14.590 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Freeport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Freeport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Marquesat de Villalba (1567)

El marquesat de Villaba és un títol nobiliari espanyol. La denominació fa referència a la vila de Villalba de los Barros, a Extremadura. El seu escut d'armes és: sobre camp d'or, cinc fulles de figuera, de sinople, posades en aspa.
Fou concedit per Felip II de Castella el 28 de setembre de 1567 a Lorenzo Suárez de Figueroa y Dormer, virrei de Galícia i Sicília, ambaixador a Roma, representant del rei davant l'emperador Rodolf II, i més tard duc de Feria. La concessió es va fer en reconeixement dels mèrits del seu pare i va ser destinat als hereus de la casa de Feria. A començaments de segle xviii, el títols i possessions de la casa de Feria van passar a la de Medinaceli, amb Nicolás Fernández de Córdoba y de la Cerda.
El titular actual és Rafael de Medina Abascal, duc de Feria. El març de 2021 va anunciar la seva decisió de cedir el títol al seu germà menor, Luis.

## Llista de titulars

| Núm. | Titular | Període |
| 1 | Lorenzo Suárez de Figueroa y Dormer | 1567-1587 |
| 2 | Gómez Suárez de Figueroa y Córdoba | 1587-1607 |
| 3 | Lorenzo Suárez de Figueroa y Córdoba | 1607-1634 |
| 4 | Luis Ignacio Fernández de Córdoba y Enríquez de Ribera | 1637-1650 |
| 5 | Luis Mauricio Fernández de Córdoba y Figueroa | 1650-1679 |
| 6 | Manuel Fernández de Córdoba y de la Cerda | 1679-1700 |
| 7 | Nicolás Fernández de Córdoba y de la Cerda | 1700-1704 |
| 8 | Luis Antonio Fernández de Córdoba y Spínola | 1704-1739 |
| 9 | Pedro de Alcántara Fernández de Córdoba y Moncada | 1739-1768 |
| 10 | Luis María Fernández de Córdoba y Gonzaga | 1769-1789 |
| 11 | Luis Joaquín Fernández de Córdoba y Benavides | 1789-1813 |
| 12 | Luis Tomás Fernández de Córdoba y Ponce de León | 1813-1849 |
| 13 | Luis María Fernández de Córdoba y Pérez de Barradas | 1853-1879 |
| 14 | Luis Jesús Fernández de Córdoba y Salabert | 1880-1956 |
| 15 | Victoria Eugenia Fernández de Córdoba y Fernández de Henestrosa | 1956-1969 |
| 16 | Rafael de Medina y Fernández de Córdoba | 1969-2001 |
| 17 | Rafael de Medina Abascal | 2002-Avui |

## Referències

* 1 2 Sánchez González, Antonio (ed.). El arte de la representación del espacio. Mapas y planos de la Colección Medinaceli (en castellà). Huelva: Publicaciones de la Universidad de Huelva, 2017, p. 73.
* 1 2 Alonso de Cadenas y López, Ampelio «Títulos nobiliarios vinculados con Extremadura». Hidalguía, any 54, núm. 320, 2007, pàg. 126.
* ↑ Fernández Luzón, Antonio. «Lorenzo Suárez de Figueroa» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ «Villalba, marqueses de (1567)» (en castellà). Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ Redacción «Luís Medina será el nuevo marqués de Villalba por cesión de su hermano». La Vanguardia, 11-03-2021.
* ↑ «Villalba: señorío y marquesado» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 23 novembre 2021].
# Bianca Williams

Bianca Williams (Londres, 18 de desembre de 1992) és una atleta britànica, especialitzada en les proves de velocitat.
Va guanyar una medalla de bronze en el Campionat Mundial d'Atletisme de 2023 i dues medalles en el Campionat Europeu d'Atletisme, or el 2018 i plata el 2016. En els Jocs Europeus de Cracòvia 2023 va aconseguir una medalla de bronze en la prova de 200 m.
El novembre de 2023, Williams va ser nomenada a la llista de les 100 dones més inspiradores de la BBC.
En els Jocs Olímpics de París, va guanyar una medalla de plata amb l'equip del Regne Unit, en la prova dels 4x100m relleus, tot i que no va córrer la final.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Posició | Prova |
| 2024 | París | 10a posició | 200 m |
| 2024 | París | 1a posició (H) | 4 x 100 m |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Posició | Prova |
| 2015 | Pequín | 13a posició | 200 m |
| 2015 | Pequín | 5a posició (H) | 4 x 100 m |
| 2017 | Londres | 21a posició | 200 m |
| 2023 | Budapest | 11a posició | 200 m |
| 2023 | Budapest | 3 | 4 × 100 m |
| Jocs Europeus ||||
| Any | Lloc | Posició | Prova |
| 2023 | Cracòvia | 6a posició | 100 m |
| 2023 | Cracòvia | 2 | 200 m |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Posició | Prova |
| 2014 | Zúric | 4a posició | 200 m |
| 2016 | Amsterdam | 2 | 4 × 100 m |
| 2018 | Berlín | 6a posició | 200 m |
| 2018 | Berlín | 1 | 4 × 100 m |
| 2022 | Múnic | 1a posició (H) | 4 x 100 m |

## Rècords personals

| Esdeveniment | Temps | Lloc | Data |
| 100m llisos | 11.17 | Ginebra | 14 de juny de 2014 |
| 200m llisos | 22.45 | Budapest | 24 d'agost de 2023 |
| 4x100m relleus | 41.88 | Berlín | 12 d'agost de 2018 |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). World Athletics. [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ «Bianca Williams». britishathletics.org.uk.
* ↑ «BBC 100 Women 2023: Who is on the list this year?» (en anglès britànic). BBC News, 23-11-2023. [Consulta: 24 novembre 2023].
* ↑ «Team GB celebrate silver in dramatic 4x100m relay» (en anglès). Eurosport, 09-08-2024.
* ↑ «Athlete Profile Bianca Williams». IAAF. [Consulta: 7 juliol 2018].
# Biatló als Jocs Olímpics d'hivern de 1980

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1980 celebrats a la ciutat de Lake Placid (Estats Units) es disputaren tres proves de biatló en categoria masculina, una de 10 km. esprint, una altra de 20 km i una altra de relleus 4x7,5 quilòmetres. Aquesta fou la primera vegada que es disputà la prova de 10 quilòmetres.
La prova de 20 km. es realitzà el 16 de febrer, la de 10 km. el dia 19 de febrer i la de relleus el dia 22 de febrer de 1980 a les instal·lacions de Lake Placid. Hi participaren un total de 76 biatletes de 18 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 10 km. esprint detalls | Frank Ullrich | Vladimir Alikin | Anatoly Alyabyev |
| 20 km. detalls | Anatoly Alyabyev | Frank Ullrich | Eberhard Rösch |
| Equips detalls | Unió SovièticaVladimir Alikin Aleksandr Tíkhonov Vladimir Barnachov Anatoly Alyabyev | RDAMathias Jung Klaus Siebert Frank Ullrich Eberhard Röscha | RFAFranz Bernreiter Hansi Estner Peter Angerer Gerhard Winkler |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 2 | RDA | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 3 | RFA | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 3 | 3 | 3 | 9 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Biathlon at the 1980 Winter Olympics». [Consulta: 29 desembre 2024].
# Biblioteca-Arxiu Petro Nuez

La Biblioteca-Arxiu Petro Nuez és una biblioteca inscrita al registre de biblioteques especialitzades de la Generalitat de Catalunya. És la biblioteca i arxiu de l'Associació Catalana d'Esperanto i recull més de 100 anys d'història esperantista.
Està situada a Sabadell (c/ Papa Pius XI, 130) i porta el nom de Pere Nuez Pérez, georgista i mestre de la llengua auxiliar internacional esperanto. Al morir, la seva vídua Maria Garcés i Coll va llegar el seu arxiu personal a l'Associació Catalana d'Esperanto. La Biblioteca-Arxiu Petro Nuez compta amb un fons de més de 3.000 llibres, així com diverses col·leccions de revistes i publicacions periòdiques d'arreu del món, a més de material pedagògic, cartells de congressos i diverses curiositats (pins, postals, etc.). També custodia els arxius de l'Associació Catalana d'Esperanto i del Centre d'Esperanto de Sabadell, el més actiu dels centres esperantistes catalans després de la Guerra Civil.
Els fons s'han enriquit amb les donacions i llegats d'onze destacats esperantistes catalans, com l'escriptor catalanista Frederic Pujulà i Vallés, el pedagog i lingüista Delfí Dalmau, l'escriptor i poeta Jaume Grau Casas, el sindicalista socialista Ramón Fernández Jurado, el pare Manuel Casanoves o l'humanista Lluís Armadans i Marfà.
El desembre de 2014 es va posar en marxa una campanya de micromecenatge a la plataforma verkami per aconseguir els fons necessaris per a una restructuració de la biblioteca-arxiu. La seva inauguració va tenir lloc el 4 de juliol de 2015.

## Vegeu també

* Llista de biblioteques de Sabadell

## Referències

* ↑ Poblet i Feijoo, Francesc i Hèctor Alòs i Font. Història de l'esperanto als Països Catalans (en català i esperanto). Barcelona: Associació Catalana d'Esperanto, 2010. ISBN ISBN 978-84-936728-6-7.
* 1 2 Marco Botella, Antonio. Esperanto en Katalunio (1887-1987) (en esperanto). Barcelona: Barcelona Esperanto-Centro, 2005.
* 1 2 Puig, Llibert «Malkovru la bibliotekon de KEA». Kataluna Esperantisto, 343, 2007.
* ↑ «S'inauguren noves instal·lacions de la biblioteca especialitza en esperanto a Sabadell». http://www.isabadell.cat/ El diari digital de Sabadell, 07-07-2015. [Consulta: 7 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina de la Biblioteca-Arxiu Petro Nuez al web de les biblioteques de la Generalitat de Catalunya
# Biblioteca del Sud

La Biblioteca del Sud és una de les biblioteques municipals de Sabadell. La gestiona l'Ajuntament de Sabadell en conveni amb la Diputació de Barcelona i forma part de la Xarxa de Biblioteques Municipals de la província de Barcelona i del Sistema de Lectura Pública de Catalunya.
Situada al passeig dels Almogàvers, 49, al barri de la Creu de Barberà, és un equipament del Districte 6 de Sabadell. Inaugurada el 19 d'abril del 2010, té una superfície total construïda de 1.726 m2, distribuïda en tres plantes. A la planta baixa hi ha l'àrea infantil –amb la Bebeteca, un espai per a les famílies i on els nadons poden gaudir de la primera aproximació al món dels llibres– i l'àrea d'oci –amb el Racó Gastronòmic i el fons especial dedicat a la cuina i la gastronomia–. A la primera planta s'ubiquen les àrees de lectura, de coneixement, d'informació i referència, la zona d'internet i una aula d'adults reconvertida en una sala d'estudi. Finalment, a la planta soterrani hi ha l'auditori amb capacitat per a més de 100 persones, on s'ofereixen tota mena d'activitats culturals, i una sala jove on els adolescents a partir de 14 anys poden gaudir d'un espai adaptat a les seves necessitats.
La Biblioteca del Sud compta amb un fons de més de 40.000 llibres, més de 3.000 documents (CD i DVD) de música i cinema i més de 130 subscripcions a diaris i revistes.

## Referències

* ↑ «Xarxa de Biblioteques Municipals». Diputació de Barcelona. [Consulta: 2 juny 2017].
* ↑ 324cat. «Crema el quadre elèctric a la Biblioteca del Sud de Sabadell sense causar ferits», 16-02-2013. [Consulta: 1r juny 2022].
* ↑ «Infolocal - Sabadell inaugura la Biblioteca del Sud» (en anglès). [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ CORNET, MARC. «Sabadell inaugura al sud de la ciutat la seva setena biblioteca - 19 abril 2010». [Consulta: 1r juny 2022].
* ↑ «Biblioteca del Sud». [Consulta: 20 abril 2020].
# Sivaelurus

Sivaelurus és un gènere extint de mamífers carnívors de la família dels fèlids que visqueren a l'Europa occidental i el subcontinent indi durant el Miocè. Se n'han trobat restes fòssils a La Grive-Saint-Alban (França) i la formació de Chinji (Pakistan). Fou considerat un tàxon monotípic fins al 2020, quan un estudi hi transferí l'espècie fins aleshores classificada com a Miopanthera lorteti. S. chinjiensis era més gros que S. lorteti. Tant l'un com l'altre eren més primitius que Palaeopanthera pamiri. El nom genèric Sivaelurus significa ‘gat de Xiva’.

## Referències

* 1 2 Thenius, 1969, p. 389.
* ↑ Jiangzuo, Sun i Flynn, 2020, p. 1.778.
* 1 2 Jiangzuo, Sun i Flynn, 2020, p. 1.776.
* 1 2 Jiangzuo, Sun i Flynn, 2020, p. 1.773.

## Bibliografia

* Jiangzuo, Q.; Sun, D.; Flynn, J. J. «Paleobiogeographic implications of additional Felidae (Carnivora, Mammalia) specimens from the Siwaliks» (en anglès). Historical Biology, 33, 9, 2020, pàg. 1.767-1.780. DOI: 10.1080/08912963.2020.1737683.
* Thenius, E. Phylogenie der Mammalia: Stammesgeschichte der Säugetiere (einschließlich der Hominiden) (en alemany). Walter de Gruyter & Co., 1969. DOI 10.1515/9783111646824. ISBN 9783111646824.
# Blanca Sorigué Borrell

Blanca Sorigué Borrell (La Pobla de Segur, 1973) és una empresària catalana. Des de 2018 és la directora general del Consorci de la Zona Franca de Barcelona.

## Biografia

Nascuda a La Pobla de Segur (Pallars Jussà), de jove va fundar el Club d'Esquí de la Pobla de Segur. Va llicenciar-se en turisme a la Universitat de Girona i posteriorment va fer un any sabàtic als Estats Units, on va perfeccionar l'anglès amb una família d'acollida.
De tornada, es va especialitzar en l'organització de congressos. Va completar els seus estudis amb un programa de direcció de l'IESE, un màster en direcció de màrqueting a la Universitat Pompeu Fabra i un altre a l'escola de negocis ISDI.
Va començar a treballar a Foro Alimentaria, fins que el 2003 va esdevenir directora del Saló Internacional de la Logística (SIL Barcelona). El 2018 va començar a dirigir el saló immobiliari Barcelona Meeting Point.

### Direcció Consorci Zona Franca

El gener de 2018 fou la primera dona en esdevenir directora del Consorci de la Zona Franca de Barcelona. Durant la seva etapa com a directora ha impulsat projectes d'incubadores d’alta tecnologia d’impressió 3D i logística 4.0, i també a destacat per aplicar els principis dels Objectius del Desenvolupament Sostenible al món de l'empresa, especialment el de la igualtat de gènere, creant el primer Consell de la Dona en un àmbit industrial.
El 2020 va crear i dirigir la Barcelona New Economy Week (BNEW), i el 2021 la Barcelona Woman Acceleration Week, que també dirigeix.
El 2023 va esdevenir vicepresidenta de la World Free Zone Organization, l'associació mundial de zones franques. El mateix any la revista Forbes la va definir com una de les 100 dones més influents d'Espanya.
També és consellera de l'empresa pública Cimalsa i forma part del patronat de la Fundació Pimec. Té dues filles.

## Premis i reconeixements

* 2020 - Premi Equipara
* 2020 - Lingot de Plata de la Logística

## Referències

* 1 2 3 4 Farràs, Lorena. «Blanca Sorigué Borrell: rompedora de techos de cristal» (en castellà). La Vanguardia. La Vanguardia, 13-08-2023. [Consulta: 22 octubre 2023].
* 1 2 CatalunyaPress.cat. «Blanca Sorigué: "Forma part d’una qualitat del lideratge femení crear una oportunitat davant una gran crisi”». [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ Redacción. «Blanca Sorigué, nomenada vicepresidenta de la World Free Zone Organization», 05-05-2023. [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ País, El. «Blanca Sorigué, nueva vicepresidenta de la organización mundial de zonas francas» (en castellà), 04-05-2023. [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ «Las 100 Mujeres más influyentes en España 2023» (en castellà). Forbes. [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ «Blanca Sorigué entra a formar parte del patronato de la Fundació PIMEC» (en castellà). Arxivat de l'original el 2023-12-05. [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ CatalunyaPress.cat. «Blanca Sorigué rep el premi Equipara dels guardons Empresa de l'Any». [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ CatalunyaPress.cat. «Blanca Sorigué (CZFB), primera dona que rep el Lingot de Plata de la Logística». [Consulta: 22 octubre 2023].
# Blanca de Borbó

Blanca de Borbó (Vincennes, 1339 - Medina-Sidonia, Càdis 1361), noble francesa i reina consort de Castella i Lleó (1353-1361).

## Orígens familiars

Emparentada amb la monarquia francesa, Blanca va ser filla de Pere I de Borbó, duc de Borbó i besnet de Lluís IX de França, i d'Isabel de Valois, neta de Felip III de França.

## Núpcies

El 3 de juliol de 1353 es casà a la catedral de Valladolid amb el rei Pere I de Castella, per propiciar una aliança entre el Regne de Castella i el Regne de França. D'aquesta unió no tingueren fills, però el rei Pere no dubtà en casar-se, tot i que Blanca era viva, novament dues vegades més.
En negar-se Joan II de França a pagar el dot de matrimoni, Pere I la va tancar a la torre del castell episcopal de Sigüenza entre el 1355 i 1359 i posteriorment a Jerez de la Frontera. Menstrestant el rei Pere estava al castell d'Ureña a Valladolid amb la seva amant, Maria de Padilla.
Va refugiar-se a Toledo, que va posar-se al seu costat el 1354, però l'any següent Pere va entrar a la ciutat i va tornar a recloure-la fins a la mort de la reina. Va morir enverinada per unes herbes, segurament per ordre del rei, a Medina Sidònia el 1361. El seu cos fou sepultat en el Monestir de "San Francisco" de Jerez de la Frontera el juliol de 1361.

## Literatura

El 1829 el dramaturg espanyol Antonio Gil de Zárate va escriure una obra dedicada a Blanca de Borbó, la qual li costà molt d'estrenar a causa de la censura.

## Referències

* 1 2 Valdeón Baruque, Julio. «Blanca de Borbón» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Real Academia de la Historia. [Consulta: 6 desembre 2023].
* 1 2 Salazar y Acha, Jaime de. Las dinastías reales de España en la Edad Media (en castellà). Madrid: Real Academia de la Historia i Boletín Oficial del Estado, 2021, p. 283.
* ↑ «Blanca de Borbó». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 6 desembre 2023].
* ↑ Historia General de españa y de sus Indias, volum IV. pàg. 68, text de Víctor Gebhardt i Coll
* ↑ González Mas, Enrique. Historia de la literatura española: edad moderna, siglos XVIII-XIX (en castellà). PPU, 2005, p. 243.