OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Simfonia núm. 18 (Mozart)

La Simfonia núm. 18 en fa major, K. 130, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada el maig de 1772; fou la darrera d'una sèrie de tres simfonies compostes quan tenia setze anys.
La simfonia està escrita per a dues flautes, quatre trompes i corda. No hi ha oboès en aquesta simfonia, ja que van ser reemplaçats per les flautes i és el primer cop que Mozart feia aquest canvi. També usa un segon parell de trompes en el primer i segon moviment, la qual cosa és una instrumentació poc habitual en la seva producció musical.
L'obra consta de quatre moviments:
* Allegro, en compàs 4/4.
* Andantino grazioso, en compàs 3/8.
* Menuetto & Trio, en compàs 3/4.
* Allegro molto, en compàs 4/4.

## Referències

* 1 2 Mozart, Wolfgang Amadeus; Giglberger, Veronika (preface), Robinson, J. Branford (transl.). Die Sinfonien III.. Kassel: Bärenreiter-Verlag, 2005, p. X. ISMN M-006-20466-3

## Enllaços externs

* Simfonia núm. 18, K. 130: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Balena franca del Pacífic nord

La balena franca del Pacífic nord (Eubalaena japonica) és una espècie molt grossa i robusta de balena que fou comuna al Pacífic nord fins al 1840.
Seguint el lideratge dels britànics de la caça de balenes, els vaixells nord-americans van navegar per primera vegada pel Pacífic Sud el 1791, i a finals de la dècada havien arribat a l'est del Pacífic Nord. A la dècada de 1820, els baleners havien començat a utilitzar Lahaina, Hawaii, com a base per a la caça de catxalots. La flota balenera del Pacífic Nord dedicada a la caça de les balenes franques va acabar poc després de 1848, quan un balener es va aventurar a través de l'estret de Bering i va descobrir poblacions de balenes de Groenlàndia no explotades. En ser més abundants, més fàcils de capturar i amb un rendiment molt més gran, la majoria dels baleners s'hi van dedicar ràpidament, i atès que vivien més al nord que les balenes franques, la pressió de caça sobre les balenes franques va disminuir ràpidament, però actualment és molt rara i sembla haver-hi dues poblacions de l'espècie al Pacífic nord. Una població que viu al sud-est del mar de Bering i l'est del Pacífic nord podria comptar amb 50 animals o menys. Una població molt poc coneguda del mar d'Okhotsk, entre les illes Kurils i l'illa russa de Sakhalín podria comptar amb 300 animals o més, però gairebé no se'n té informació.
La Unió Internacional per a la Conservació de la Natura classifica l'espècie com a "En perill d'extinció" i classifica la població del Pacífic nord-est com a "En perill crític", i el Center for Biological Diversity la considera l'espècie de balena més en perill de les existents.

## Referències

* ↑ Webb R. On the Northwest, Commercial Whaling in the Pacific Northwest 1790–1967. Univ. Brit. Columbia Press, 1988. ISBN 0-7748-0292-8.
* ↑ Reilly, S. B.; Bannister, J. L.; Best, P. B.; Brown, M.; Brownell Jr., R. L. «Eubalaena japonica Northeast Pacific subpopulation». The IUCN Red List of Threatened Species, 2008, 2008, pàg. e.T133706A98826605. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2008.RLTS.T133706A3873095.en.
* ↑ North Pacific right whale, Center for Biological Diversity.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Giovanni di Malatesta

Giovanni di Malatesta (1185 $^{(Gregorià)}$ - 1221 $^{(Gregorià)}$) va ser un noble italià.
Fill de Malatesta menor, sembla que va quedar orfe en la infantesa. Va obtenir una bona posició a la ciutat de Rímini, on va ser membre del Consell General el 1206. Es va fer càrrec del seu nebot, Malatesta della Penna, a la mort del seu germà. El març de 1216 va rebre, juntament amb el seu nebot, la ciutadania de Rimini, a més de disposar de casa a la ciutat, fruit d'un acord amb el govern comunal, mitjançant el qual el govern de la ciutat podia disposar d'ells en temps de guerra, i de fet els obligava a residir a la ciutat de manera continuada en cas de conflicte bèl·lic, i tres mesos a cadascun en temps de pau. La comuna, a més, va donar-los protecció, immunitat fiscal i va respectar les seves jurisdiccions privades. Va morir el 1221, sembla que els seus fills no van sobresortir i va ocupar el seu lloc el seu nebot, Malatesta.

## Referències

* 1 2 3 Zanetti, Guid'Antonio. Memorie istoriche di Rimino e de' suoi signori (en italià). Bolonya: Stamperia di Lelio della Volpe, 1789, p. 309.
* 1 2 3 Jones, P. J.. The Malatesta of Rimini and the Papal State (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1974, p. 27-28.
# Boscaler de Buru

El boscaler de Buru (Locustella disturbans; syn: Locustella castanea disturbans) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). És endèmic de l'illa de Buru (Indonèsia). Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie del boscaler castany (Locustella castanea).

## Referències

* ↑ «Boscaler de Buru». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* 1 2 «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 602. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Buru Grasshopper-warbler. Locustella disturbans» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2022. [Consulta: 16 agost 2023].
# César a la millor pel·lícula de la Unió Europea

El César a la millor pel·lícula de la Unió Europea és un premi cinematogràfic francès atorgat per l'Académie des arts et techniques du cinéma de 2003 a 2005. Un premi similar, el César a la millor pel·lícula de l'Europa comunitària havia estat lliurat anteriorment, el 1989.

## Palmarès
### Millor pel·lícula de l'Europa comunitària

| Any | Títol original | Títol en català | Director | Pais |
| 1989 |
| 1989 | Bagdad Café | Bagdad Café | Percy Adlon | Alemanya |
| 1989 | Distant Voices, Still Lives | Veus distants | Terence Davies | Regne Unit |
| 1989 | Babettes gaestebud | El festí de Babette | Gabriel Axel | Dinamarca |
| 1989 | Pelle erobreren | Pelle, el conqueridor | Bille August | Dinamarca |

### Millor pel·lícula de la Unió europea

| Any | Títol original | Títol en català | Director | Pais |
| 2003 |
| 2003 | Hable con ella | Hable con ella | Pedro Almodóvar | Espanya |
| 2003 | Gosford Park | Gosford Park | Robert Altman | Estats Units |
| 2003 | Mies vailla menneisyyttä | - | Aki Kaurismäki | Finlàndia |
| 2003 | Sweet Sixteen | - | Ken Loach | Regne Unit |
| 2004 |
| 2004 | Good Bye, Lenin! | - | Wolfgang Becker | Alemanya |
| 2004 | Dogville | Dogville | Lars von Trier | Dinamarca |
| 2004 | La meglio gioventù | - | Marco Tullio Giordana | Itàlia |
| 2004 | Respiro | - | Emanuele Crialese | Itàlia |
| 2004 | The Magdalene Sisters | - | Peter Mullan | Regne Unit |
| 2005 |
| 2005 | Just a Kiss | - | Ken Loach | Regne Unit |
| 2005 | Život je čudo | - | Emir Kusturica | Sèrbia |
| 2005 | La mala educación | La mala educación | Pedro Almodóvar | Espanya |
| 2005 | Mondovino | - | Jonathan Nossiter | França |
| 2005 | Saraband | - | Ingmar Bergman | Suècia |

## Notes

* ↑ Aquest any es van entregar dos premis.

## Referències

* ↑ Palmarès des Césars 1989 Arxivat 2012-11-10 a Wayback Machine. al Lloc oficial dels Césars

## Enllaços externs

* Lloc oficial de l'Académie des arts et techniques du cinéma (francès)
* Els César per any a IMDb (francès)
* Els César per any a Filmaffinity (castellà)
# Microhilins

Els microhilins (Microhylinae) són una subfamília d'amfibis anurs de la família Microhylidae.

## Gèneres

* Adelastes
* Altigius
* Arcovomer
* Chaperina
* Chiasmocleis
* Ctenophryne
* Dasypops
* Dermatonotus
* Elachistocleis
* Gastrophryne
* Gastrophrynoides
* Glyphoglossus
* Hamptophryne
* Hyophryne
* Hypopachus
* Kalophrynus
* Kaloula
* Metaphrynella
* Microhyla
* Micryletta
* Myersiella
* Nelsonophryne
* Otophryne
* Phrynella
* Ramanella
* Relictivomer
* Stereocyclops
* Synapturanus
* Syncope
* Uperodon
# Api Claudi Pulcre (cònsol 143 aC)

Api Claudi Pulcre (llatí: Appius Claudius Ap. f. Ap. n. Pulcher) va ser un magistrat romà. Era fill d'Api Claudi Pulcre, cònsol l'any 185 aC. Va ser salii, àugur i princeps senatus. La seva dona es deia Antístia.
Va ser elegit cònsol l'any 143 aC i, amb l'ambició de celebrar un triomf, va atacar els salasses, una tribu alpina, sense cap motiu. Al principi el van derrotar, però després, seguint les indicacions dels llibres sibil·lins, va obtenir la victòria. Tot i així, el senat li va refusar el triomf i llavors el va celebrar a les seves expenses. Quan un tribú el va voler baixar del carro, la seva filla Clàudia, verge vestal i inviolable, es va posar al seu costat per impedir-ho, fins a arribar al Capitoli.
L'any següent, el 142 aC va ser candidat a censor, però sense èxit, encara que més endavant va ocupar el càrrec, juntament amb Quint Fulvi Nobilior, probablement l'any 136 aC. Una de les seves filles, també anomenada Clàudia, es va casar amb Tiberi Semproni Grac, del que va ser partidari.
El 133 aC va ser comissionat per a la divisió de terres juntament amb Tiberi Semproni Grac i Gai Grac. Va ser un enemic permanent de Publi Escipió Emilià. Va morir poc després de l'assassinat de Tiberi Grac. Ciceró diu que el seu estil en l'oratòria era fluid i vehement.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 769.
# Conòpids

Els conòpids (Conopidae) són una família de dípters braquícers. Fan entre 0,5 i 1 cm i la seva reproducció és sexual. Les seves antenes són molt característiques: són molt gruixudes, semblants a una maça. Els conòpids mimetitzen a borinots, abelles i vespes (entre d'altres). Arreu del món hi ha 831 espècies repartides en 52 gèneres.

## Alimentació i reproducció

Els conòpids s'alimenten principalment del nèctar de les flors, que extreuen amb la seva boca suctora. Els conòpids femelles utilitzen el seu mimetisme per poder-se acostar a l'hoste (abella, vespa, qualsevol himenòpter) sense alarmar-lo, ja que quan hi estigui prou li clavarà l'agulló i li injectarà els ous. Les larves que en sortiran devoraran l'interior de l'amfitrió fins que morirà. Llavors abandonaran la carcassa i ja seran exemplars adults.

## Referències

* ↑ T. Pape, V. Blagoderov & M. B. Mostovski, 2011. "Order Diptera Linnaeus, 1758." In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. Zootaxa, 3148: 203-208.
# Palatalització

La palatalització és un fenomen fonètic, un tipus d'assimilació, que altera la pronunciació de consonants nasals en contacte amb les vocals anteriors [i,e] o la glida palatal [j] (també anomenada iod). Articulatòriament, la palatalització consisteix a afegir a l'articulació primària un desplaçament vers un punt d'articulació secundari cap a la posició postpalatal, però també pot comportar (i ser un tret contrastiu) un arquejament de la llengua contra l'arc del paladar. És a dir que es realitza creant una constricció amb la part anterior de la llengua i la part més avançada del paladar.
Es marca amb un accent diacrític.
Diacrònicament, la palatalització és el fenomen que ha determinat l'evolució de paraules catalanes com:
* GENERU > gendre, on [g]+[j] > [dʒ] > [ʒ]
* CICERONE > cigró, on [k]+[j] > [tʃ] > [ts] > [s]
* BALNEUM > bany, on [n]+[j] > [ɲ]
* PALEA > palla, on [l]+[j] > [ʎ]
* PUTEU > puig, on [t]+[j] > [tʃ]
La palatalització és un fenomen ben viu en llengües com l'anglès o el grec modern.
Algunes llengües eslaves tenen sèries de consonants velaritzades (també anomenades dures) que contrasten amb una sèrie de consonants palatalitzades (també anomenades suaus).
Les llengües uralianes solen tenir sèries de consonants palatalitzades que contrasten amb les seves parelles corresponents sense palatalitzar.
# Giro dels Abruços

El Giro dels Abruços (en italià Giro d'Abruzzo) és una competició ciclista per etapes que es disputa a la regió dels Abruços, Itàlia. La primera edició es disputà el 1961 i fins al 1995 fou reservada a ciclistes amateurs. El 1996 s'integrà en el calendari de l'UCI amb una categoria 2.5. Des de la creació dels Circuits Continentals UCI el 2005 fins al 2007 formà part del calendari de l'UCI Europe Tour amb una categoria 2.2. La prova tornà a disputar-se el 2024 de la mà de RCS Sport després de l'anul·lació del Giro de Sicília.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1961 | Mario Zanchi | | |
| 1962 | Primo Nardello | | |
| 1963 | Fabrizio Carloni | | |
| 1964 | Giancarlo Massari | | |
| 1965 | Francesco Polidori | | |
| 1966 | Luigi Sgarbozza | | |
| 1967 | Antonio Fradusco | Giuseppe Coppola | Luciano Frezza |
| 1968 | No disputada | No disputada | No disputada |
| 1969 | Angelo Bassini | Wilmo Francioni | Renzo Panicagli |
| 1970 | Paolo Battistacci | Renzo Pennesi | Antonio Fradusco |
| 1971 | Luciano Mencuccini | | |
| 1972 | Palmiro Masciarelli | | |
| 1973-78 | No disputada | No disputada | No disputada |
| 1979 | Giovanni Bino | | |
| 1980 | Fausto Stiz | | |
| 1981 | Maurizio Viotto | | |
| 1982 | Sergueï Voronine | Sergueï Prybil | Francesco Cesarini |
| 1983 | Philippe Le Peurien | Francesco Cesarini | Tullio Cortinovis |
| 1984 | Tullio Cortinovis | Francesco Cesarini | Stefano Bizzoni |
| 1985 | Enrico Galleschi | | |
| 1986 | Luigi Botteon | | |
| 1987 | Angelo Gelfi | | |
| 1988 | Moreno Picchio | | |
| 1989-92 | No disputada | No disputada | No disputada |
| 1993 | Maurizio Frizzo | Roberto Dal Sie | Stefano Checchin |
| 1994 | Filippo Casagrande | Oscar Pozzi | Francesco Secchiari |
| 1995 | Pasquale Braido | Andrea Zatti | Renato Poli |
| 1996 | Andrea Zatti | Oscar Pozzi | Isidoro Colombo |
| 1997 | Fabio Balzi | Cristian Moreni | Maurizio Vandelli |
| 1998 | Francesco Secchiari | Stefano Faustini | Isidoro Colombo |
| 1999 | Cristian Gasperoni | Danilo Di Luca | Giorgio Feliziani |
| 2000 | Daniele De Paoli | Vladimir Douma | Giuseppe Palumbo |
| 2001 | Danilo Di Luca | Saša Gajičić | Roberto Petito |
| 2002 | Aliaksandr Kutxinski | Alessio Ciro | Luigi Bonfrate |
| 2003 | Oscar Mason | Denis Lunghi | Michele Scarponi |
| 2004 | Aliaksandr Kutxinski | Valter Bonca | Domenico Quagliarello |
| 2005-06 | No disputada | No disputada | No disputada |
| 2007 | Luca Ascani | Ivan Fanelli | Davide Tortella |
| 2008-2023 | No disputada | No disputada | No disputada |
| 2024 | Alexey Lutsenko | Pavel Sivakov | George Bennett |

## Referències

* ↑ «Giro d'Abruzzo (Ita) - Cat.2.2». [Consulta: 28 novembre 2022].
* ↑ «Bye Bye Sicilia: RCS si sposta al Giro d'Abruzzo» (en italià), 05-03-2024. [Consulta: 6 maig 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Boscaler de Gray

El boscaler de Gray (Helopsaltes fasciolatus; syn: Locustella fasciolata) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). Habita matolls i sotabosc, criant al sud i sud-est de Sibèria, nord de Manxúria, Sakhalín, Hokkaido, illes Kurils i Corea. Passa l'hivern cap al sud, a les Filipines, Moluques, Cèlebes, Nova Guinea i altres illes de la zona. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
El nom comú de Gray fa referència a l'ornitòleg anglès George Robert Gray (1808-1872).

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, agost 2023) aquest tàxon estaria classificat en el gènere Helopsaltes. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el classifiquen dins del gènere Locustella.

## Referències

* 1 2 Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «boscaler de Gray». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 14 agost 2023].
* 1 2 «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 601. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Gray's Grasshopper-warbler. Helopsaltes fasciolatus (formerly as: Locustella fasciolata)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 14 agost 2023].
# César al millor cartell

El César al millor cartell va ser un premi que atorgava l'Acadèmia d'Arts i Tècniques Cinematogràfiques de França. El premi va ser entregat durant 5 anys seguits, des del 1986 fins al 1990.

## Palmarès

* Font: Pàgina oficial del premi.

### Dècada del 1980

| Any | Títol original | Títol en català | Cartellista | Pais |
| 1986 |
| 1986 | Harem | Harem | Michel Landi | França |
| 1986 | La forêt d'émeraude | - | Zoran Jovanovic | Iugoslàvia |
| 1986 | Péril en la demeure | Péril en la demeure | Benjamin Baltimore | França |
| 1986 | Ran | Ran | Benjamin Baltimore | França |
| 1986 | Subway | Subway | Bernard Bernhardt | França |
| 1987 |
| 1987 | 37°2, le matin | - | Christian Blondel | França |
| 1987 | Je hais les acteurs | - | Claude Millet i Denise Millet | França |
| 1987 | Jean de Florette | - | Michel Jouin | França |
| 1987 | マックス、モン・アムール | Max, amor meu | André François | Hongria |
| 1987 | Thérèse | - | Gilbert Raffin | França |
| 1988 |
| 1988 | Tandem | Tandem | Stéphane Bielikoff i Sadi Nouri | França |
| 1988 | The Last Emperor | L'últim emperador | Philippe Lemoine | Nigèria |
| 1988 | Sous le soleil de satan | Sota el sol de Satanàs | Luc Roux i Benjamin Baltimore | França |
| 1988 | Un homme amoureux | - | Philippe Lemoine | Nigèria |
| 1989 |
| 1989 | La petite voleuse | - | Annie Miller, Luc Roux i Stéphane Bielikoff | França |
| 1989 | Le grand bleu | El gran blau | Andrzej Malinowski | Polònia |
| 1989 | La lectrice | - | Benjamin Baltimore | França |
| 1989 | L'ours | L'os | Christian Blondel | França |
| 1989 | Les saisons du plaisir | - | Anahi Leclerc i Daniel Palestrant | França |

### Dècada del 1990

| Any | Títol original | Títol en català | Cartellista | Pais |
| 1990 |
| 1990 | Cinema Paradiso | Cinema Paradiso | Gilles Jouin i Guy Bourduge | França |
| 1990 | Monsieur Hire | - | Anahi Leclerc i Jean-Marie Leroy | França |
| 1990 | Noce blanche | - | Dominique Bouchard | França |
| 1990 | Trop belle pour toi | - | Sylvain Mathieu | França |
| 1990 | Valmont | Valmont | Laurent Lufroy i Laurent Pétin | França |

## Cartells

A continuació es mostren cartells nominats (guanyessin o no) per la categoria.
* Harem
* L'últim emperador
* Sota el sol de Satanàs
* El gran blau
* L'os
* Monsieur Hire
* Valmont

## Enllaços externs

* Lloc oficial dels César (francès)
* Els César per any a IMDb (francès)
* Els César per any a Filmaffinity (castellà)
# Simfonia núm. 7 (Mozart)

La Simfonia núm. 7 en re major, K. 45, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada a Viena el gener de 1768, poc després que la família Mozart tornés d'una visita a Olomouc i Brno, a Moràvia. La seva estrena es va produir probablement en un concert privat. D'acord amb l'analista Neal Zaslaw, podria ser en un concert promocionat pel príncep von Galitzin, l'ambaixador rus, en la seva residència de Viena cap al de març de 1768.
La simfonia va ser remodelada pel mateix Mozart que la va convertir en l'obertura de la seva òpera, La finta semplice, K 51, composta i interpretada en data posterior al 1768. Així mateix, l'obertura fou adaptada per tal de crear una simfonia, que en l'edició de 1964 del catàleg Köchel (K6) té la indicació K. 46a. La versió K. 46b fou escoltada en l'estrena de La finta semplice, a Salzburg, l'1 de maig de 1769.
Actualment, l'autògraf de la partitura es conserva en la Staatsbibliothek Preusischer Kulturbesitz de Berlín.

## Instrumentació i estructura

En la versió original de la simfonia (K. 45), la instrumentació estava constituïda dos oboès, dues trompes, dues trompetes, timbales, fagot, corda i baix continu.
En la versió de l'obertura simfònica (K. 46a) les trompetes van ser substituïdes per dues flautes, es va afegir un fagot extra, i les timbales foren suprimides.
Consta de quatre moviments:
* Allegro, en compàs 4/4.
* Andante, en compàs 2/4.
* Menuetto & Trio, en compàs 3/4
* Molto allegro, en compàs 2/4.
El Menuetto & Trio no apareix en la versió de l'obertura simfònica (K. 46a).

## Referències

* 1 2 3 Zaslaw, pp. 114–18
* 1 2 Mozart, Wolfgang Amadeus; Giglberger, Veronika (preface), Robinson, J. Branford (transl.). Die Sinfonien I.. Kassel: Bärenreiter-Verlag, 2005, p. XI. ISMN M-006-20466-3
* 1 2 3 Osborne, p. 40

## Bibliografia

* Osborne, Charles. The Complete Operas of Mozart Gollancz, Londres 1992 ISBN 0-575-03823-3
* Zaslaw, Neal. Mozart's Symphonies: Context, Performance Practice, Reception OUP, Oxford 1991 ISBN 0-19-816286-3

## Enllaços externs

* Simfonia núm. 7, K. 45: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
* Simfonia núm. 7: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Frauendorf

Frauendorf és una ciutat alemanya que pertany a l'estat de Brandenburg. Forma part de l'Amt Ortrand. Limita amb Tettau i Ruhland al nord-oest, Kroppen i Lindenau al sud-oest.

## Demografia

Població de Frauendorf de 1875 a 2007 :
| Any | Població | Any | Població | Any | Població | Any | Població | Any | Població | Any | Població |
| 1777 | 28 | 1825 | 382 | 1871 | 587 | 1875 | 181 | 1875 | 600 | 1890 | 600 |
| 1910 | 650 | 1925 | 685 | 1933 | 780 | 1939 | 849 | 1946 | 940 | 1950 | 997 |
| 1964 | 957 | 1971 | 917 | 1981 | - | 1985 | - | 1989 | - | 1990 | - |
| 1991 | - | 1992 | - | 1993 | 818 | 1994 | 819 | 1995 | 818 | 1996 | 820 |
| 1997 | 822 | 1998 | 831 | 1999 | 849 | 2000 | 829 | 2001 | 823 | 2002 | 806 |
| 2003 | 815 | 2004 | 804 | 2005 | 798 | 2006 | 804 | 2007 | 783 |
# Boscaler de Taiwan

El boscaler de Taiwan (Locustella alishanensis) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). És endèmic de l'illa de Taiwan. Habita els matollars secs subtropicals o tropicals, els herbassars d'alta muntanya i les terres llaurades. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Boscaler de Taiwan». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 16 agost 2023 (català)
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 602. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Taiwan Grasshopper-warbler. Locustella alishanensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 16 agost 2023].
# Tasià

El Tasià o cultura tasiana és un període cultural del predinàstic egipci, que mostra influències de la cultura de Maadi i que va precedir la cultura badariana. És pròpia de l'Egipte mitjà i l'alt Egipte.

## Vegeu també

* Prehistòria a Egipte