OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alex Saint

Alex Saint (Oriola, 28 d'agost de 1990) és una actriu, fotògrafa i maquilladora espanyola trans, coneguda pel seu paper de Sacha a la sèrie d'Atresmedia Veneno i la seva seqüela Vestidas de Azul.

## Primers anys

L'Alex va sentir una gran fascinació pel maquillatge des de petita, especialment a partir de la seva etapa a l'escola. No obstant, degut a la seva feminitat i els seus gustos personals, l'Alex va ser víctima de discriminació i incomprensió durant la seva infància.

## Carrera

Com a maquilladora, ha treballat amb regularitat maquillant artistes com la cantant Aitana, l'actriu Ester Expósito i la influencer Dulceida , de qui és ja amiga personal.
Va aconseguir el seu primer paper interpretatiu a la sèrie d'Atresmedia Veneno, que va començar a emetre's el 29 de març de 2020, on interpretava la Sacha, una de les amigues de Cristina La Veneno.
El 2023 es va fer pública la seva participació en un paper protagonista per a la seqüela de Veneno, Vestidas de azul, juntament amb diverses actrius del repartiment original com Lola Rodríguez o Paca La Piraña.

## Filmografia
### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2020 | Veneno | Sacha | 4 episodis |
| 2023 | Vestidas de azul | Sacha | Protagonista |

## Referències

* ↑ «Alex Saint: "El género es una construcción social, todos somos perfectos y libres de vivir como nos sintamos más felices"». Harper's Bazaar, 09-02-2021 [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ «Así será 'Vestidas de azul', la esperada continuación de la aclamada 'Veneno'». El Confidencial, 22-12-2022 [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ «Ser ‘trans': Alex Saint nos cuenta su historia». Cosmoplitan, 30-06-2022 [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ «Alex Saint, la maquilladora de Ester Expósito y Aitana que ya ha hecho sus pinitos frente a las cámaras». Yasss, 28-04-2021 [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ «Alex Saint: «Maquillar a Dulceida para los Goya cambio mi vida»». ABC, 14-07-2023 [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ «La continuación de ‘Veneno’ tiene a Alex Saint como protagonista: la maquilladora de Aitana». Los 40, 22-12-2022 [Consulta: 2 setembre 2023].
# Alexandra López Rosillo

Alexandra López Rosillo (Sevilla; 26 de febrer de 1989) és una exfutbolista espanyola que va jugar en el Rayo Vallecano i Madrid CFF. A més, va ser la 2a entrenadora de l'Atlètic de Madrid femení i va compartir equip tècnic amb Oscar Fernández com primer entrenador.
En la seva carrera com a futbolista va debutar en l'Híspalis, que després s'integraria al Sevilla FC. Va fitxar pel Rayo Vallecano, equip amb el qual va guanyar 3 Lligues. També va guanyar una Lliga i una Copa de la Reina amb el seu posterior equip, l'Atlétic de Madrid. En la seva última etapa va jugar en el Madrid CFF, després de la seva retirada va entrar a formar part del cos tècnic d'aquest mateix club. També va ser jugadora de la Selecció Espanyola, amb la qual va participar en una Eurocopa i va guanyar una Copa Algarve.

## Palmarès
### Campionats nacionals

| Títol | Club | País | Any |
| Primera Divisió | Rayo Vallecano | Espanya | 2008-09 |
| Primera Divisió | Rayo Vallecano | Espanya | 2009-10 |
| Primera Divisió | Rayo Vallecano | Espanya | 2010-11 |
| Copa de la Reina | Atlètic de Madrid | Espanya | 2016 |
| Primera Divisió | Atlètic de Madrid | Espanya | 2016-17 |

### Campionats internacionals

| Títol | Equip | Seu | Any |
| Copa d'Algarve | Selecció d'Espanya | Portugal | 2017 |

## Referències

* ↑ Ficha de la jugadora Arxivat 2017-03-01 a Wayback Machine. en Laliga.es
# Alfons Macaya i Sanmartí

Alfons Macaya i Sanmartí (Barcelona, 1878 - Barcelona, 14 d'abril de 1950) fou un dirigent esportiu català.

## Biografia

Va néixer en el si d'una de les famílies més destacades de l'alta burgesia barcelonina del segle XIX. El seu pare, Romà Macaya i Gibert, va ser un dels empresaris més importants de la Catalunya de la Febre d'Or, dedicat a la importació de cotó dels Estats Units. Alfons Macaya va ser educat en les escoles més prestigioses de Barcelona i en l'hàbit de la pràctica de l'esport, així com l'aprenentatge d'idiomes i l'educació musical. De jove destacà com a pianista. Encara solter, anà a viure al segon pis del Palau Macaya, on vivien els seus pares a la planta baixa i la família del seu germà Romà al primer pis.
El 1902 es casà amb Amelia Baixeras i Anguera, amb qui tingueren 4 fills. Amb el seu germà seguí el negoci del cotó del seu pare, fins que cap el 1908 els negocis van anar malament i van haver de vendre el Palau Macaya. A partir de 1914 s'associà amb Eusebi Bertrand i Serra, un dels grans importadors espanyols d’automòbils.
La seva activitat social va estar vinculada al món del motor, com a corredor en nombroses curses, però també al ciclisme, el rem, el tenis i finalment el golf. Fou president honorari de l'Hispània Athletic Club de Barcelona, entitat futbolística sorgida de la fusió de l'Escocès FC i el Team Roig de Sant Andreu de Palomar, que va existir entre 1900 i 1903 i tenia seccions d'atletisme i tennis. Fou el promotor de la Copa Macaya de futbol, precedent de la Copa Catalunya i primer torneig disputat a l'estat espanyol, que se celebrà entre el 1900 i el 1903, en oferir un trofeu de plata perquè diferents clubs el disputessin en format de lliga. També presidí la Federació Catalana de Tennis (1906-1909) i el Reial Club de Tennis Barcelona (1929-1935). El 1927 fundà a Sitges, juntament amb Salvador Casacuberta, el Terramar Golf Club, del qual fou el seu primer president, fins al 1931.
Al marge del món de l'esport, va ser soci fundador del Centro Algodonero Nacional, primer president de l'Associació de Bibliòfils de Barcelona, fundada el 1943, i vicepresident de l'Associació Amics dels Museus, va col·laborar amb el Centre Excursionista de Catalunya, el 1909 va formar part de la Junta de la Biblioteca Arús.

## Referències

* ↑ «esquela d'Alfonso Macaya Sanmartí». La Vanguardia, 19-04-1950, pàg. 11.
* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* 1 2 3 4 Domènech i Vives, Ignasi. «Alfons Macaya Sanmartí (1878–1950). L’sportsman col·leccionista de vidres». A: Mercat de l'art, col·leccionisme i museus 2021. Consorci del Patrimoni de Sitges, 2022, p. 103-129. ISBN 978-84-09-421149-7.
* ↑ MERCÉ VARELA, Antoni. 100 anys. Real Club de Tenis Barcelona 1899. Barcelona: Reial Club Tennis Barcelona, 1999.
* 1 2 Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Alfred Schwarzmann

Alfred Schwarzmann (Fürth, Regne de Baviera, 1912 - Goslar, 2000) fou un gimnasta artístic i militar alemany durant la Segona Guerra Mundial.

## Biografia

Va néixer el 22 de març de 1912 a la ciutat de Fürth, població situada a l'actual estat de Baviera, que en aquells moments formava part del Regne de Baviera i que avui en dia forma part d'Alemanya. Va morir l'11 de març de 2000 a la ciutat de Goslar, població situada a l'estat de la Baixa Saxònia (Alemanya).

## Carrera esportiva

Va participar, als 24 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 realitzats a Berlín (Alemanya nazi), on va aconseguir guanyar cinc medalles olímpiques: la medalla d'or en les proves per equips, individual i salt sobre cavall, així com la medalla de bronze en les proves de barres paral·leles i barra fixa. En aquests mateixos Jocs finalitzà quart en la prova d'anelles, setè en la prova de cavall amb arcs i desè en l'exercici de terra.
Absent dels Jocs Olímpics d'estiu de 1948 realitzats a Londres (Regne Unit), en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia) aconseguí guanyar, als 40 anys, la medalla de plata en la prova de barra fixa. En aquests mateixos Jocs finalitzà quart en la prova per equips, guanyant així un diploma olímpic, com a resultat més destacat.

## Carrera militar

Membre de la Luftwaffe des de 1935 i membre de la secció paracaigudista, durant la Segona Guerra Mundial va participar en la invasió i ocupació dels Països Baixos, la batalla de Creta i estigué present al sud del Front Oriental. Fou fet presoner pels britànics i retingut entre el 9 de maig i el 29 d'octubre de 1945.
Pel seu valor i coratge fou guardonat amb la Creu de Ferro (25 de maig de 1940) i posteriorment nomenat Creu de Cavaller de la Creu de Ferro (29 de maig de 1940).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Alfred Schwarzmann». [Consulta: 26 desembre 2023].
* ↑ Thomas, Franz; Wegmann, Günter. Die Ritterkreuzträger der Deutschen Wehrmacht 1939–1945 Teil II: Fallschirmjäger (en alemany). Osnabrück, Germany: Biblio-Verlag, 1986. ISBN 978-3-7648-1461-8.
# Aliança (Nova Zelanda)

L'Aliança (en anglès: Alliance) fou un partit polític socialdemòcrata neozelandès. Va ser fundat el 1991 com una coalició formada per cinc partits minoritaris i va ser més actiu en la dècada de 1990. La plataforma del partit es basava en la socialdemocràcia i el socialisme democràtic.
Des de les eleccions de 2002 no obtenia representació parlamentària i progressivament perd el vot neozelandès fins a les eleccions de 2011 en què fou votat per tan sols el 0,05% dels votants de la nació.
Es va donar de baixa del registre a petició pròpia el 26 de maig de 2015.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | Govern |
| 1993 | 350.063 | 18,21% | 2 | Oposició |
| 1996 | 209.347 | 10,10% | 13 | Oposició |
| 1999 | 159.859 | 7,74% | 10 | Govern (en coalició) |
| 2002 | 25.888 | 1,27% | 0 |
| 2005 | 1.641 | 0,07% | 0 |
| 2008 | 1.721 | 0,08% | 0 |
| 2011 | 1.209 | 0,05% | 0 |

## Líders

| | Líder | Termini |
| 1 | Jim Anderton | 1991-1994 |
| 2 | Sandra Lee-Vercoe | 1994-1995 |
| 3 | Jim Anderton | 1995-2002 |
| 4 | Laila Harré | 2002-2003 |
| 5 | Matt McCarten | 2003-2004 |
| 6 | Jill Ovens (colíder) | 2005-2006 |
| 7 | Paul Piesse (colíder) | 2005-2006 |
| 8 | Len Richards (colíder) | 2006 |
| 9 | Victor Billot (colíder) | 2006-2008 |
| 10 | Kay Murray (colíder) | 2007- |
| 11 | Andrew McKenzie (colíder) | 2008-2012 |
| 12 | Kevin Campbell (colíder) | 2012- |

## Referències

* ↑ (anglès) «Official Count Results – Overall Status Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.». Elections New Zealand. [Consulta: 03/08/2012.]
* ↑ «Stuff». [Consulta: 3 març 2024].

## Vegeu també

* Coalició
* Democràcia social
* Llista de partits polítics de Nova Zelanda

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina web oficial de l'Aliança Arxivat 2012-07-22 a Wayback Machine.
Viccionari
# Carles Morell i Alsina

Carles Morell Alsina (Artés, 1992) és un poeta, escriptor i corrector català.
Graduat en Filologia Catalana per la Universitat Autònoma de Barcelona, i màsters en Formació del Professorat (UAB) i en Estudis Avançats de Llengua i Literatura Catalanes (UAB-UB), és conegut per ser el guanyador de la 50a edició del Premi de Poesia Amadeu Oller amb l'obra Els vapors que maten. Joan Maluquer, director de l'editorial Galerada, va dir que l'obra de Morell és "un recull que destaca per la precisió de la llengua i de la construcció, pels recursos lingüístics i estilístics a què es recorre". S'hi pot notar la influència de Joan Vinyoli.
L'any 2017 va guanyar el Premi Màrius Torres de poesia amb l'obra Disponibilitat (Pagès Editors), publicada el 2018 després de Canyes, llumins (Godall Edicions).
Va editar la correspondència Joan Vinyoli-Eudald Puig (1981-1984) (CCG, 2018) i ha col·laborat en algunes edicions d'artista. Ha estat inclòs a les antologies Premi Amadeu Oller. 50 anys de poesia (Galerada, 2014), 40 poetes de menys de 40 (portal LletrA, 2015) i Mig segle de poesia catalana. Del maig del 68 al 2018 (Proa, 2018).
Ha escrit en diversos mitjans de comunicació i revistes especialitzades i ha recitat amb músics com Santi Careta o Víctor Bocanegra.

## Obres
### Poesia

* Els vapors que maten. Cabrera de Mar, Galerada, 2014 (Premi Amadeu Oller 2014)
* Escola de cecs. Girona, CCG, 2015
* Canyes, llumins. Barcelona, Godall Edicions, 2018
* Disponibilitat. Lleida, Pagès Editors, 2018 (Premi Màrius Torres 2017)

### Dietaris

* Notes per a un solo de Scriabin. Barcelona, Acontravent, 2017

### Correspondència

* Joan Vinyoli - Eudald Puig (1981-1984). Girona, CCG, 2018

### Antologies

* Premi Amadeu Oller. 50 anys de poesia. Cabrera de Mar, Galerada, 2014
* Assumiràs la veu. Granollers, Edicions Terrícola, 2014
* 40 poetes de menys de 40. Barcelona, Portal LletrA, Universitat Oberta de Catalunya - Institut Ramon Llull, 2015
* Mig segle de poesia catalana. Del maig del 68 al 2018. Barcelona, Proa, 2018

## Referències

* ↑ «Carles Morell guanya la 50a edició del premi Amadeu Oller». Diari Ara. Diari Ara. [Consulta: 10 abril 2015].
* ↑ «Carles Morell: «No crec en el concepte romàntic d'originalitat»». El Pou. [Consulta: 10 abril 2015].
# Alley oop

En bàsquet, l'alley oop (AFI: [ali'up]) o mat al vol és una acció ofensiva en què un jugador llança la pilota per sobre del cèrcol perquè un company d'equip (o, molt rarament, ell mateix), suspès enlaire, l'agafi i, sovint amb una esmaixada, l'encistelli. Per a fer aquesta jugada, els jugadors han de tenir una bona coordinació entre ells, una capacitat de salt i bastanta força física.
Alley-oop designa, també, en anglès, tan sols la passada feta a l'inici a prop de la cistella.

## Etimologia

El terme alley oop és un gal·licisme que va aparèixer en l'entorn de l'NBA, als Estats Units. Prové, en realitat, de la forma allez-hoop, relativa a les acrobàcies del circ.

## Història

Al Tucker i el seu germà Gerald de la Oklahoma Baptist University són considerats els primers a realitzar un alley oop a mitjans de la dècada de 1960. Altres fonts consideren a David Thompson com el primer jugador a aconseguir el clàssic alley oop jugant en la Universitat Estatal de Carolina del Nord, amb els seus companys d'equip Munti Towe i l'ajuda de Tim Stoddard assistint. Thompson va popularitzar la jugada en la dècada de 1970, aprofitant el seu salt vertical de 44 polzades sent una part important en l'atac del Wolfpack. Com que en aquesta època fer esmaixades era il·legal en el bàsquet universitari, al rebre l'assistència, Thompson simplement deixava caure la pilota al cercle - mai tocant la cistella, excepte en l'últim partit de la seva carrera. Durant la dècada de 1990 les estrelles de l'NBA van convertir l'alley hoop en una arma de joc ràpid. L'equip de la Universitat Estatal de Carolina del Nord també va guanyar un campionat nacional gràcies al que podria ser considerat el més famós alley oop de tots els temps contra el de la Universitat de Houston. Amb el temps complet i el resultat en empat en el campionat en joc en 1983 a Albuquerque (Nou Mèxic), Dereck Whittenburg va llançar massa curt per arribar al cercle, un mal tir que es va convertir en una bona passada a Lorenzo Charles, que va rebre la pilota i va anotar per a guanyar el títol.

## Variants

L'alley-oop contra tauler és un tipus d'alley-oop en què un jugador, de manera intencionada, fa rebotar la pilota en la passada inicial contra el tauler

## Referències

* 1 2 3 «Neoloteca | TERMCAT». [Consulta: 23 novembre 2023].
# Almaqah

Almaqah o Almuqh (sabeu: 𐩱𐩡𐩣𐩤𐩠; àrab: المقه, Almaqah) era el déu de la Lluna de l'antic regne iemenita de Sabà. També va ser adorat a Dʿmt i Aksum, a Etiòpia i Eritrea.

## Característiques

Jacques Ryckmans afirma que «Almaqah és considerat una divinitat lunar, però Garbini i Pirenne han demostrat que el cap de bou i els motius de parra que se li associen són atributs solars i dionisíacs. Per tant, era un sacerdot de Ra, l'homòleg masculí de la deessa solar Shamash / Ishtar / Isis, que també va ser venerada a Sabà, tot i que com a deessa tutelar de la dinastia reial egípcia.»
La dinastia governant de Sabà era considerada la seva llavor. Almaqah és representat als monuments per un feix de llamps que envolten una arma corba, semblant a una falç. Els bous li eren consagrats.

## Temples

Tant el temple de Barran com el temple d'Awwam estaven dedicats a Almaqah.
El temple de Meqaber Gaʿewa, prop de la ciutat etíop de Wukro, també estava dedicat a Almaqah i conté un altar que representa una maqueta en miniatura del Gran Temple de Yeha.

## Vegeu també

* Història antiga del Iemen

## Referències

* ↑ Ryckmans, Jacques. «South Arabia, Religion of». A: Freedman, D.N. (ed.). The Anchor Bible Dictionary (en anglès). 6, 1992, p. 172.
* ↑ Ryckmans, Jacques «Le Panthéon de l'Arabie du Sud préIslamique: Etat des problèmes et brève synthèse». Revue de l'Histoire des Religions, vol. 206, 1989, pàg. 163. DOI: 10.3406/rhr.1989.1830.
* ↑ Ryckmans, Jacques. «The Old South Arabian Religion». A: Daum, W. (ed.). Yemen: 3000 Years of Art and Civilization in Arabia Felix (en anglès), c. 1987, p. 107.
* ↑ المقرمي, عبد الغني. «معبد برَّان.. هنا عاشت بلقيس سبأ» (en àrab). الجزيرة [Al Jazeera], 24-03-2014. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ Wolf, Pawel; Nowotnick, Ulrike «The Almaqah Temple of Meqaber Gaʿewa near Wuqro (Tigray, Ethiopia)». Proceedings of the Seminar for Arabian Studies, 40, 2010, pàg. 367-380 [Consulta: 30 juny 2023].
* ↑ Nebes, Norbert «The Inscriptions of the Aksumite King Ḥafil and their Reference to Ethio-Sabaean Sources». Zeitschrift für Orient-Archäologie, 10, 2017, pàg. 356-369 [Consulta: 30 juny 2023].
# Alonso Alejo de Solís y Wignacourt

Alonso Alejo de Solís y Wignacourt (Madrid, 19 de juliol de 1756 - València, 11 de novembre de 1806) va ser un noble i militar espanyol, V duc de Montellano.
Va néixer a Madrid el 19 de juliol de 1756. Fill d'Alonso Vicente de Solís y Folch de Cardona, IV duc de Montellano, i de María Agustina Wignacourt, comtessa de Frigiliana. Entre els títols que va ostentar, a banda del de Montellano, hi ha els de comte de Saldueña i Aigremont, marquès de Castelnovo i Pons i adelantado major de Yucatán, entre d'altres. També va ser patró i regidor perpetu de la ciutat de Salamanca.
Va iniciar la carrera militar al regiment d'infanteria de Sòria, després va ser tinent coronel i coronel del de Lisboa. Va assistir, com a voluntari, sota el comandament del duc de Crillon, a la conquesta de l'illa de Menorca i a la rendició del castell de Sant Felip el 4 de febrer de 1782, i per ordre del general va ser l'encarregat, acompanyat del fill del comte de Bornos, d'anar a Madrid a lliurar i presentar al rei Carles III les banderes preses als britànics. En agraïment al seu servei, el rei va decidir atorgar-li el grau de brigadier dels Reials Exèrcits, i amb l'ascens de Carles IV va esdevenir mariscal de camp, se li va atorgar la Grau Creu de l'Orde de Carles III el 13 de gener de 1789, a més, va ser nomenat gentilhome de cambra amb exercici del monarca.
Va ser autor d'una obra de poesia titulada Poesías, publicada a Madrid el 1790.
En l'àmbit personal, es va casar amb María Andrea Lasso de la Vega, comtessa de Miranda de Auta, única filla dels ducs de l'Arco, quelcom que va suposar la unió de les dues cases ducals. El matrimoni van tenir una filla, María de la Soledad Vicenta de Solís y Lasso de la Vega, que va esdevenir hereva dels títols i estats, i es va casar posteriorment amb el duc de Fernán-Núñez. Va morir a València l'11 de novembre de 1806.

## Referències

* 1 2 3 Cadenas y Vicent, Vicente de. Extracto de los expedientes de la Órden de Carlos 3.º, 1771-1847 (en castellà). Madrid: Ediciones Hidalguía, 1979, p. 92.
* 1 2 3 Fernández de Béthencourt, Francisco. Anales de la nobleza de España (en castellà). Madrid: Simón y Compañía, 1885, p. 82-83.
* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 68-69.
* 1 2 3 Burgos, Augusto de. Blasón de España. Libro de oro de su nobleza (en castellà). vol. 4. Madrid: Imprenta de D. Pedro Montero, 1859, p. 179.
* ↑ Velo y Nieto, Gervasio «Señores de Pasarón». Hidalguía, núm. 10, 1955, pàg. 378.
* ↑ «Poesías (1790). Solís Wignancourt, Alonso de V Duque de Montellano, ca. 1750-1806» (en castellà). Biblioteca Virtual Madrid. [Consulta: 16 agost 2024].
# Iona (Minnesota)

Iona és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 173 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Iona tenia 173 habitants, 80 habitatges, i 44 famílies. La densitat de població era de 84,6 habitants per km².
Dels 80 habitatges en un 18,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,5% hi vivien parelles casades, en un 5% dones solteres, i en un 45% no eren unitats familiars. En el 38,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,4% tenia menys de 18 anys, un 4,6% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 24,9% de 45 a 60 i un 24,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.625 $ i la renda mediana per família de 40.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 19.500 $. La renda per capita de la població era de 14.746 $. Entorn del 8,3% de les famílies i el 8,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Iona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Iona». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Camperol cua de ventall

El camperol cua de ventall (Catriscus brevirostris; syn: Schoenicola brevirostris) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae), únic membre del gènere monotípic Catriscus. Es troba en una ampla distribució discontinua per l'Àfrica subsahariana. El seu hàbitat natural principal són els herbassars tropicals i subtropicals temporalment humids o inundables. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, agost 2023) aquest tàxon estaria classificat en el gènere monotípic Catriscus. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el classifiquen dins del gènere Schoenicola.

## Referències

* ↑ «Camperol cua de ventall». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 16 agost 2023 (català)
* 1 2 3 «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 603. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Fan-tailed Grassbird. Catriscus brevirostris (formerly as: Schoenicola brevirostris)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 16 agost 2023].