OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palazzo Schifanoia

El Palazzo Schifanoia és un edifici de Ferrara, construït el 1385, avui seu d'un museu.
Es va construir per mandat d'Alberto V d'Este i després transformat i ampliat especialment a l'època de Borso d'Este. El nom volia subratllar el seu caràcter divertit (literalment "que esquiva l'avorriment"). El 1493 va ser completat per Biagio Rossetti.
La façana es caracteritza per un gran portal de marbre esculpit, remuntant-se al 1470. Dins del museu la visita comença per la part més antiga, del segle xiv, on s'ofereixen diverses col·leccions (pintures, bronzes, voris, incrustacions de fusta, ceràmica i medalles).
El palau és especialment famós pels frescos de la sala dels mesos (Salone dei Mesi), incloent-hi el cicle pictòric més important del quattrocento italià. Dissenyat per Cosmè Tura i per l'astròleg Pellegrino Prisciani, van participar col·lectivament els millors pintors de l'Escola de Ferrara, entre ells Francesco del Cossa i Ercole de Roberti. El nom es deriva de les personificacions de mesos de l'any, cada un del qual es correspon a un símbol del zodíac i les al·legories relacionades amb la feina. La part més baixa està decorada amb Episodis de la vida de Borso d'Este i la part alta amb els Triomfs dels déus. Només hi han els mesos de Març a Setembre, ubicats en el sentit contrari de les agulles del rellotge.
La següent sala de les virtuts presenta un sostre significatiu amb cofres d'or i pintures, obra de Domenico Paris, segle xv. Estan representades les virtuts cardinals i les virtuts teològiques entre els escuts d'armes dels Este.

## Enllaços externs

* Pàgina del Palazzo

## Galeria

* Decano de la dreta del Mes de Març
* Decano central del Mes de Març
* Decano de l'esquerra del Mes de Març
* Decano de la dreta del Mes d'Abril
* Decano de l'esquerra del Mes d'Abril
* Decani del Mes d'Agost
# Economia de l'Iraq

L'economia de l'Iraq es caracteritza per una forta dependència de l'exportació de petroli i per accentuar un desenvolupament dirigit per organismes centrals. Abans de l'esclat de la guerra contra Iran al setembre de 1980, el futur de l'economia iraquiana era brillant. La producció de petroli havia aconseguit el nivell de 3,5 milions de barrils per dia i els ingressos del petroli sumaven 21.000 milions de dòlars en 1979 i 27.000 milions de dòlars en 1980. En començar la guerra, l'Iraq havia acumulat aproximadament 35.000 milions de dòlars en reserves de divises.

## Guerra Iran-l'Iraq

La guerra entre Iran i l'Iraq va esgotar les reserves de divises de l'Iraq, va destruir la seva economia i va deixar al país un deute extern superior als 40.000 milions de dòlars. Després de la fi del conflicte, les exportacions de petroli van començar a pujar, a poc a poc, gràcies a la construcció de nous oleoductes i a la restauració de les instal·lacions destruïdes.
# Mesechinus

Mesechinus és un gènere d'eriçons originaris de l'estepa centreasiàtica de Rússia, Mongòlia i la Xina. El gènere conté cinc espècies, que són les següents:
* Eriçó del Gobi (M. dauuricus)
* Eriçó de Hugh (M. hughi)
* M. miodon
* M. orientalis
* M. wangi
# Illa Vindication

L'illa Vindication és una petita illa volcànica deshabitada de les Illes Sandwich del Sud. Té una superfície de 3 km², amb 2,1 km de llarg per 1,6 km d'ample. L'illa va ser descoberta el 2 de febrer de 1775 per James Cook a bord de l'HMS Resolution. L'illa són les restes de tres volcans fortament erosionats. El punt més alt de l'illa, Quadrant Peak, de 430 msnm, es troba directament sobre la costa. L'interior de l'illa presenta una rica vegetació, composta per molses i líquens, mentre pingüins i aus marines es reprodueixen a la seva costa. No hi ha evidència d'activitat volcànica recent.

## Referències

* ↑ Holdgate, M.W.; Baker, P.E. «The South Sandwich Islands: I. General description» (PDF). British Antarctic Survey Scientific Reports. British Antarctic Survey [Cambridge], vol. 91, 1979, pàg. 76.
* 1 2 Holdgate, M.W.; Baker, P.E. «The South Sandwich Islands: I. General description» (PDF). British Antarctic Survey Scientific Reports. British Antarctic Survey [Cambridge], vol. 91, 1979, pàg. 76.
* ↑ Yamin, Marcela Gladys; Anselmi, Gabriela (2020). Geología de las Placas Scotia y Sandwich. Revisión y Mapa Geológico. ISSN 0328-9052.
* ↑ Tomblin, J.F. «The South Sandwich Islands: II. The geology of Candlemas Island» (PDF). British Antarctic Survey Scientific Reports, 92. British Antarctic Survey [Cambridge], vol. 92, 1979, pàg. 33.
# Ramon Busquets

Ramon Busquets (Reus, 31 d'agost de 1772 - Cocabambilla, Perú, 1864) va ser un missioner franciscà, fill d'Isidre Busquets, espardenyer i de Maria Bofarull, tots dos de Reus.
Va ser destinat a l'escola i convent de Santa Rosa de Ocopa a la regió de l'Ucayali, al Perú, des d'on va acompanyar Girbal a les exploracions de la conca superior del Marañón. Va seguir el riu Santa Ana i el Cocabambilla (1799-1807), i va escriure un Diario de la expedición. Va morir quan acompanyava l'expedició científica francesa de Francis de Laporte de Castelnau pel riu Urubamba.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 151.
# Justinià de València

Justinià fou el primer bisbe de València del qual hom té constància històrica i que visqué en temps de Teudis rei dels visigots. Va ser abat del monestir que s'alçava al voltant del sepulcre de Sant Vicent Màrtir. Fou consagrat bisbe a Toledo per Montà pels volts del 527. Se sap que va convocar un sínode o concili a València al qual van assistir set bisbes. Aquest correspon al mateix Justí que subscrigué el concili de València del 546 (quinzè any del regnat de Teudis). Va tenir tres germans que també foren bisbes: Nebridi d'Ègara, bisbe d'Ègara (l'actual Terrassa); Just, bisbe d'Urgell i Elpidi, probablement prelat d'Osca. Escrigué el llibre titulat «Responsionum ad quemdam Rusticum», sobre diverses qüestions: 1a de «Spiritu Sto.», 2a «contra Bonosianos qui Christum adoptivum et nom proprium dicunt». 3r «De baptismo Christi, quem iterare non licet». 4a «De distinctione baptismi Joannis et Christi». 5a «Quod Filius sicut Pater invisibilis sit».

## Referències

* ↑ Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 340 [Consulta: 29 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa a l'episcopologi del web de l'Arquebisbat de València Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (castellà)
# Grup de la svornostita

El grup de la svornostita és un grup de minerals format per espècies de la classe dels sulfats. Aquest grup va ser establert en el mes de gener de 2025, arrel de l'aprovació de l'svornostita-(NH₄). La creació d'aquest grup va significar el reanomenament de les espècies oldsita i svornostita a oldsita-(K) i svornostita-(K), respectivament.
El grup es troba dividit en dos subgrups: el subgrup de la svornostita i el subgrup de la rietveldita. Totes les espècies del grup cristal·litzen en el sistema ortoròmbic.

## Subgrup de la svornostita

El subgrup de la svornostita inclou tres espècies: oldsita-(K), svornostita-(K) i svornostita-(NH₄).
| Espècie | Fórmula |
| Oldsita-(K) | K₂Fe²⁺[(UO₂)(SO₄)₂]₂(H₂O)₈ |
| Svornostita-(K) | K₂Mg[(UO₂)(SO₄)₂]₂·8H₂O |
| Svornostita-(NH₄) | (NH₄)₂Mg(UO₂)₂(SO₄)₄(H₂O)₈ |

## Subgrup de la rietveldita

El subgrup de la rietveldita inclou dues espècies: rietveldita i zincorietveldita.
| Espècie | Fórmula |
| Rietveldita | Fe(UO₂)(SO₄)₂(H₂O)₅ |
| Zincorietveldita | Zn(UO₂)(SO₄)₂(H₂O)₅ |

## Referències

* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 83». European Journal of Mineralogy, 37, 1, 12-02-2025, pàg. 75–78. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-37-75-2025 [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ «Svornostite subgroup». Mindat. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ «Rietveldite subgroup». Mindat. [Consulta: 12 febrer 2025].
# Climent Peix i Armengou

Climent Peix i Armengou (Berga, 27 de març de 1905 - Berga, 24 de febrer de 1998) fou un poeta, escriptor, sastre i corrector català. Es casà el 1936 amb Montserrat Mansó Barniol amb la qual tingué una filla, Maria Carme. La seva professió fou la de sastre, igual que el seu pare. Alguns dels pseudònims amb els quals signava les seves obres son; C. Plàcid-Arcadi, ICCIS, C.P.A.

## Obres

* Poemes, Reus Torrell de Reus, 1980
* Poesia escollida: Peix, Tuyet, Claret, Berga, L'Albí, 1987
* Antologia nadalenca (amb Climent Forner i Escobet), Berga, L'Albí, 1990
* Poesia completa, Barcelona, Columna, 1995

### Poemes publicats en línia

* «Patum, Patum, Patum», a la pàgina web Viu la poesia
* «LXXV Anniversari», poema dedicat a l'artista Ramon Obiols i Comte

## Reconeixement

* La ciutat de Berga li va dedicar el carrer de Climent Peix
* Premi Ciutat de Berga a la cultura popular any 1987.

## Referències

* 1 2 «Climent Peix i Armengou». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Climent Peix i Armengou a Traces.uab.cat
* ↑ Climent Peix i Armengou al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ «Patum, Patum, Patum», a la pàgina web Viu la poesia
* ↑ citat per: Jordi Miralda i Iñigo, «Ramon Obiols, actor, fotògraf i benefactor», L'Erol 1988, n°24, pàgines 35-36
* ↑ «LXXV Anniversari», poema dedicat a l'artista Ramon Obiols i Comte
* ↑ 42° 6′ 10.71″ N, 1° 50′ 8.3″ E﻿ / ﻿42.1029750°N,1.835639°E﻿ / 42.1029750; 1.835639 en: Nomenclatura dels Carrers de Berga Arxivat 2015-11-06 a Wayback Machine., Ajuntament de Berga

## Enllaços externs

* «Climent Peix Armengou», Arxivat 2011-09-05 a Wayback Machine. Fitxa bibliogràfica al web de l'editorial L'Albi [consulta 29 d'octubre de 2013]
# Difusió facilitada

La difusió facilitada (o transport facilitat) és un procés de difusió, una forma de transport passiu facilitada per proteïnes de transport. La difusió facilitada pot ocórrer a través de membranes biològiques o a través de compartiments aquosos d'un organisme.
Les molècules polars i ions carregats es dissolen en aigua però no es poden difondre lliurement a través de membranes cel·lulars a causa de la naturalesa hidròfoba dels lípids que constitueixen la bicapa lipídica. De molècules no polars només n'hi ha de petites, com l'oxigen que es pot difondre fàcilment a través de la membrana. Totes les molècules polars són transportades a través de les membranes per les proteïnes transmembranoses. Aquests canals es poden obrir i tancar, així regulen el flux d'ions o molècules polars petites. Les molècules més grans són transportades per proteïnes de transport de membrana.
Les molècules no polars, com el retinol o els àcids grassos són solubles en aigua. Són transportats a través de compartiments aquosos de les cèl·lules o a través d'espai extracel·lular per transport soluble d'aigua com retinol que lliga proteïna.
# Emblema de l'Aràbia Saudita

L'emblema de l'Aràbia Saudita (i no un escut d'armes, ja que no segueix les lleis de l'heràldica) fou adoptat el 1950, si bé les espases ja formaven part de l'antiga bandera del regne, de 1938. Consisteix en dues simitarres d'argent guarnides d'or passades en sautor sobremuntades d'una palmera de sinople a l'espai situat entre les dues fulles.
Les espases representen les regions del Hijaz i el Najd, unides sota el regnat d'Ibn Saüd el 1926, i la determinació de defensar l'islam, mentre que la palmera al·ludeix a l'agricultura del país i és un símbol dels oasis del desert.

## Referències

* ↑ Flags of the World (anglès)
* ↑ Flaggenlexicon.de (alemany) (anglès)

## Vegeu també

* Bandera de l'Aràbia Saudita

## Enllaços externs

* Hubert Herald – Escut de l'Aràbia Saudita (neerlandès)
# Harriotta haeckeli

Harriotta haeckeli és una espècie de quimera que pertany a la família dels Rhinochimaeridae. Es troba a Groenlàndia, Nova Zelanda, Espanya i possiblement als Estats Units. Habita els mars oberts. Està amenaçada per la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* Dagit, D.D. 2005. Harriotta haeckeli. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Accedit el 3 d'agost de 2007.
# Cloretoxifós

El cloretoxifós (Diethoxy-sulfanylidene-(1,2,2,2-tetrachloroethoxy)phosphorane) és un inhibidor organofosforat de l'acetilcolinesterasa utilitzat com a insecticida. Està registrat per al control de cucs d'arrel de blat de moro, cucs de filferro, cucs talladors, cucs de blat de moro de llavors, larvas blanques i símfilans sobre blat de moro. L'insecticida es ven amb el nom comercial Fortress per E.I. du Pont de Nemours & Company.

## Referències

* ↑ United States Environmental Protection Agency. Report on FQPA Tolerance Reassessment Progress and Interim Risk Management Decision for Chlorethoxyfos. Washington, D.C.: Diane Publishing Co., June 2000.
# Proteïna integral de membrana

Una proteïna integral de membrana és un tipus de proteïna de membrana que es troba embeguda a la bicapa lipídica d'una membrana biològica. Sovint la seqüència de la proteïna conté aminoàcids apolars (com ara Ala, Val, Leu, Ile, Pro, Phe i Trp) que conformen un nucli o "core" apolar que li permet associar-se mitjançant interaccions apolars amb els fosfolípids de la membrana. Aquestes proteïnes tenen un paper fonamental en la transducció de senyal entre l'exterior i l'interior cel·lular permetent la funció de relació de la cèl·lula amb altres cèl·lules. Altres proteïnes de membrana col·laboren en el transport transmembrana que permet l'entrada selectiva de substàncies que no poden travessar la membrana (ions, molècules d'elevat pes molecular).
Degut a la seva composició la seva separació de la resta de components de la membrana implica la destrucció de l'estructura de la membrana. És necessari per això l'ús de detergents iònics forts com el SDS o no iònics com el tritó X-100; o altres dissolvents apolars. Les proteïnes integrals es diferencien de les proteïnes perifèriques perquè s'adhereixen externament i de forma dèbil a la membrana i es pot separar sense alterar la bicapa simplement aplicant un alta concentració d'una sal.

## Tipus de proteïnes integrals

* Proteïna integral transmembranosa: Aquestes proteïnes integrals es caracteritzen per travessar tota la bicapa i, per tant, hi ha part de la proteïna al citosol i part al medi extrecel·lular.
* Proteïna integral no transmembranosa: Aquestes proteïnes integrals es caracteritzen per no travessar tota la bicapa i, per tant, només hi ha part de la proteïna al citosol o al medi extrecel·lular.

## Vegeu també

* Calnexina.
* Lactosa permeasa

## Enllaços externs

* The Human Membrane Proteome
* Membrane PDB - Base de dades d'estructures tridimensionals de proteïnes integrals de membrana i pèptid hidròfobs amb èmfasi en les condicions de cristal·lització. Arxivat 2010-10-22 a Wayback Machine.
* Proteïnes de membrana d'estructura tridimensional coneguda del laboratori de Stephen White. Arxivat 2011-04-11 a Wayback Machine.
* Orientations of proteins in membranes database Calculated spatial positions of transmembrane, integral monotopic, and peripheral proteins in membranes
# Campionat del Món de Trial 2019

La temporada de 2019 del Campionat del Món de trial fou la 45a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 8 proves puntuables, celebrades entre el 26 de maig i el 22 de setembre. La darrera prova de la temporada es disputà al País Valencià: el Gran Premi d'Espanya a La Nucia (La Marina Baixa).

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Toni Bou | Montesa | 160 |
| 2 | Adam Raga | TRRS | 134 |
| 3 | Takahisa Fujinami | Montesa | 112 |
| 4 | Jaime Busto | Vertigo | 96 |
| 5 | Jorge Casales | Vertigo | 81 |
| 6 | James Dabill | Beta | 80 |
| 7 | Benoit Bincaz | Beta | 69 |
| 8 | Miquel Gelabert | Sherco | 66 |
| 9 | Franz Kadlec | TRRS | 64 |
| 10 | Jack Price | Gas Gas | 49 |

## Referències

* «World GP Championship 2019» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 12 octubre 2019].
* «Championship overview. Ranking riders 2019» (en anglès). fim-moto.com. FIM, 2019. [Consulta: 12 octubre 2019].
# Cogomina blanca

La cogomina blanca (Leucocoprinus leucothites), es un bolet relativament comú en prats, clarianes i jardins, completament blanc i que es pot confondre amb altres espècies blanques dels gèneres Agaricus, Amanita, Lepiota i Leucoagaricus, principalment.

## Taxonomia

Va ser transferida al gènere Leucocoprinus per Scott A. Redhead: Index Fungorum no. 551: 1 (2023).

## Descripció

== Hàbitat ==.

## Distribució geogràfica

s'ha citat a Catalunya, País Valencià i Mallorca.

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia. II. El Papiol: Editorial Efadós, 2022. ISBN 978-84-18243-12-7.
* ↑ Redhead, Scott A. «Index Fungorum no. 551». Species Fungorum, 02-08-2023.
* 1 2 3 Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* 1 2 Knudsen, Henning; Vesterholt, Jan. Funga Nordica: agaricoid, boletoid and cyphelloid genera. Copenhagen: Nordsvamp, 2008. ISBN 978-87-983961-3-0.
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya». Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona..
* ↑ Siquier, José L; Salom, Joan Carles. Catálogo de Hongos y Mixomicetos de las Islas Baleares. Micobalear,CB.
# Economia d'Islàndia

L'economia d'Islàndia fa referència a la macroeconomia i política econòmica d'Islàndia, a més de tot el que faci referència a l'economia del país.
Abans de la crisi financera islandesa del 2008, Islàndia tenia alt creixement econòmic, una equilibrada distribució de riquesa i baixa desocupació. Després de la crisi, les prioritats del govern van passar a ser l'estabilització de la corona islandesa, la contenció de la inflació i del dèficit pressupostari, la reestructuració del sector financer i la diversificació de l'economia.

## Vegeu també

* Revolució de les Cassoles

## Referències

* ↑ https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/ic.html Arxivat 2008-03-06 a Wayback Machine.
# Bandera de Guatemala

La bandera de Guatemala està formada per tres bandes verticals, blau cel als extrems i blanca al centre. El blau simbolitza l'oceà Pacífic i l'oceà Atlàntic, que bordegen els dos costats del país, mentre que el blanc simbolitza la puresa dels valors del país.
Aquesta disposició reprèn la de la bandera de la Unió de l'Amèrica Central, tot i que aquella tenia les bandes horitzontals.
Al centre hi ha una corona de fulles d'olivera que envolten dos fusells i dues espases encreuats. Per sobre hi ha un pergamí amb la inscripció Libertad 15 de septiembre de 1821, amb un quetzal al damunt. L'ocell simbolitza la llibertat amb la data de la independència de l'Amèrica Central. Els fusells i les espases són la voluntat de defensar el país si és necessari, mentre que les branques d'olivera són símbol de pau.
# Parc de la Marquesa

El parc de la Marquesa es troba al barri de Collblanc de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès). Està limitat per la carretera de Collblanc i els carrers de Farnés, Llobregat i Occident, i té una superfície de 13.772 m².

## Història i descripció

Formava part dels jardins de la Torre Barrina, propietat d'Eugènia Casanovas i Amat, la qual rebia el sobrenom popular de «la marquesa». La lluita veïnal va fer que l'Ajuntament de l'Hospitalet adquirís la casa i els jardins i els convertís en parc, que va obrir les portes al públic l'any 1978. Aleshores tenia una extensió de 6.500 m² i va esdevenir una fita per al barri, que no disposava de gairebé cap zona verda en aquella època. El 1980 va rebre el nom actual, i el 20 de gener del 2007 va reobrir després d'una remodelació, que va tenir un cost de 1.765.000 euros i va permetre que pràcticament dupliqués la seva superfície.
Envoltant la casa hi ha vestigis de l'antic jardí, on encara s'hi conserven les grans palmeres que hi havia prop de les masies (la majoria avui dia desaparegudes). Està distribuït, com era típic al segle xix, en glacis i caminets amb bancs, arbres d'ombra i dues fonts de fosa, de tipus columna amb aixetes de llautó i peu de pedra artificial. La reixa que l'envolta és de forja, està emmarcada per dues grans pilastres de pedra, i a la llinda hi ha la data 1867. S'hi ha afegit aparells de jocs per a infants.

## Galeria

* Imatge del parc presa el 1986
* Font pública del parc

## Referències

* 1 2 «Dissabte s'inaugura la remodelació del Parc de la Marquesa». L'H Digital, 20-02-2007. [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «Eugènia Casanovas, la marquesa de Collblanc». L'H Digital, 01-11-2012. [Consulta: 20 juny 2018].
* ↑ «Collblanc-la Torrassa amplia el parque de la Marquesa gracias al Plan Integral» (en castellà). L'H Digital, 21-01-2007. [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «La Marquesa (Torre Barrina) - Fires, festes, oci i llocs per visitar». Festa Catalunya. [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «La Marquesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Torre Barrina (Parc de la Marquesa)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Illa de Ponça

L'Illa de Ponça (en llatí: Pontia, en grec antic: Ποντία) és una illa de la mar Tirrena, del grup de les illes Poncianes o de Ponça. Forma part de la regió de Laci, província de Latina. La seva població (concentrada quasi tota a Ponça ciutat, al sud-est) és de 3.500 habitants. La superfície de l'illa és de gairebé 10 km². Té de llargada uns 8 km, amb una amplada màxima d'1,8 km. És d'origen volcànic. Estrabó situa a Ponça a uns 250 estadis del continent.
L'any 313 aC s'hi va establir una colònia romana (Pontia) i ja hi havia un establiment dels volscs, segons Titus Livi. Era una colònia de dret llatí l'única colònia romana a una illa tan distant de la costa. Es va mantenir lleial a Roma durant la Segona Guerra Púnica i va donar els contingents i subministraments corresponents quan dotze colònies no ho van poder fer. Sota l'Imperi era lloc de confinament de presoners, entre d'altres Neró Cèsar, fill gran de Germànic Cèsar, estava confinat en aquesta illa quan va morir assassinat per ordre de Tiberi, segons diu Suetoni. També va ser enviada a aquesta illa Flàvia Domicil·la, neta de l'emperador Vespasià i esposa del cònsol Flavi Climent per ordre de l'emperador Domicià, acusada de seguir «costums jueus», segons Cassi Dió.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Pontia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 16 novembre 2023].
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IX, 28
* ↑ Suetoni. Vides dels dotze cèsars: Tiberi, 54
* ↑ Cassi Dió. Epítome, 67, 4

## Vegeu també

* Batalla de Ponça (1300)
* Batalla de Ponça (1435).

## Enllaços externs

* Illa de Ponça - Lloc web oficial
* http://www.ponza.com/ (italià)
* http://www.comune.ponza.lt.it/ (italià)