OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# CINAES

CINAES fou una cadena de distribució i exhibició cinematogràfica, fundada l'any 1928 a Barcelona, pel comerciant Vicenç Montal Comelles i el banquer Ernesto Carpi Gentilli.

## Història

El 28 de juliol de 1928, es constituí a Barcelona la societat Cinematográfica Nacional Española Sociedad Anónima (CINAES). Fou fundada pel comerciant Vicenç Montal Comelles i el banquer Ernesto Carpi Gentilli. També en foren fundadors i membres del Consell d'Administració, Mariano de Foronda y González-Villarino (primer president), l’excapità general de Catalunya Emilio Barrera (segon president), i gent del món cinematogràfic com ara Joan Verdaguer i Mota, Joaquim Cabot i Rovira, Pedro Sacrest Dusol, Eduard Vilaseca i Marín, Josep de Caralt i Sala, Antonio Ledesma Álvaro, i Abelard Trilla i Balagué.
El patrimoni de la CINAES el constituïen algunes sales d’exhibició de propietat, més les aportacions respectives de tres empreses: Vilaseca y Ledesma. Cinematógrafos y Películas; Cinematogràfica Verdaguer, i Tívoli, que es fusionaren el 3 d’octubre de 1931 i formaren la CINAES, amb Alejandro Campa com a conseller delegat. Les aportacions consistiren en material tècnic, cines i teatres, drets en exclusiva de cases nord-americanes i films en distribució. Els locals de la CINAES consistien en sales d'exhibició, propietat de la societat, i sales d'exhibició sota control o arrendament de programació. A partir de setembre del 1928, ja s'anunciava a la premsa, com ara en el diari Las Noticias, on l'any següent seria novament anunciat amb el logotip de la marca. Tres mesos més tard, gestionava vint-i-set sales i a principis del 1929, trenta-nou a Barcelona ciutat, d’un total de vuitanta locals. Aquesta potència exhibidora feu reaccionar la resta, que es constituïren en Agrupació d’Empresaris de Catalunya.
El projecte CINAES anà més enllà de l’explotació i exhibició, i també produí films, subministrà material educatiu, tingué cura de la selecció dels títols, es distingí en el terreny de la publicitat i la propaganda cinematogràfiques, comercialitzà projectors i, fins i tot, fabricà pel·lícula verge. Creà sessions dedicades a la infància (1928-35); al cinema científic, documental i de reportatge (1931-32, de vegades amb rètols en català); de caràcter benèfic per a hospitals, orfenats i asils (1930-33); de caràcter moral amb aprovació eclesiàstica (1931) i, finalment, els Studio CINAES, on es presentaren obres mestres de la cinematografia mundial o d’alt interès temàtic (1930-34). Tot un ambiciós programa que no arribà a materialitzar-se del tot, ja que el creixement i l’evolució del negoci cinematogràfic generà noves empreses que s'independitzaren de CINAES. Finalment, desaparegué el 24 de setembre de 1935.

## Referències

* 1 2 3 4 «CINAES». Enciclopèdia.cat. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 8 setembre 2024].
* 1 2 Torras i Comamala, Jordi «Una Aproximació a la història de CINAES i CINESA: dues cadenes de distribució i exhibició a Catalunya». Cinematògraf, Núm. 2, 1995, pàg. 117-143 [Consulta: 14 setembre 2024].
# Ca l'Avi (Subirats)

Ca l'Avi és un nucli de població del municipi de Subirats (Alt Penedès). Està situat a l'oest del terme, a tocar del Pla del Penedès, a ponent de Can Bas, a 197 m d’altitud. Dista 6 km de Sant Pau d’Ordal. El nucli es va formar durant el segle XIX, quan s'estengué el cultiu intensiu de la vinya. Té una població de 102 habitants (2023).
La Festa Major es celebra el 4 d'octubre, amb cercavila amb la participació de les colles gegants de Can Batista i Gegantons de Ca l'Avi. Durant la Festa Major del 2011 es va recuperar el Ball de les Garlandes, també anomenat Ball Pla, que al municipi de Subirats s'havia ballat a l'Aplec de la Font Santa de Subirats i a Lavern, on es va ballar per última vegada el 1934, essent l'última ballada que es va fer al Penedès. La peculiaritat d’aquest ball és que es balla amb una garlanda a la mà de les balladores, que representa un obsequi que el ballador fa a la seva parella i pretén recordar l'esperit que tenia la dansa quan es ballava al Castell de Subirats. Tant la dansa com la forma de les garlandes eren especialment diferents a les de rodalies. Les garlandes venien a ser com un tortell quadrat travessat per una creu de la mateixa pasta i amb un crostonet a cada angle.
La Festa major d'hivern es celebra al gener, el diumenge més proper a Sant Sebastià, amb missa en honor a Sant Sebastià, dinar popular i ball. L'organitza el Centre Cultural i Recreatiu de Ca l'Avi, amb la col·laboració de l'Ajuntament de Subirats

## Referències

* ↑ «Subirats». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Querol i Rovira, Carles. Subirats. Conèixer el seu atractiu, viure'l i gaudir-lo. Ajuntament de Subirats i Edicions i Propostes Culturals Andana, SL, 2008, p. 44. ISBN 978-84-96995-03-1.
* ↑ «082732 Subirats». Institut d’Estadística de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Festa Major de Ca l'avi (Subirats)». Patrimoni festiu de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «El Ball de la Garlanda de Ca l'Avi (Subirats)». Turisme de Subirats, 29-12-2011.
* ↑ «Festa major d'hivern de ca l'Avi (Subirats) , Festa de Sant Sebastià». Patrimoni festiu de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
# Gai Papiri Carbó

Gai Papiri Carbó (en llatí Caius Papirius Carbo) va ser un magistrat romà nascut el 164 aC. Era fill del pretor Gai Papiri Carbó (Caius Papirius Carbo). Formava part de la gens Papíria, i de la família Carbó, d'origen plebeu.
Era contemporani i amic dels Gracs. Va seguir a Tiberi Grac del que aparentment era amic i a la seva mort va ser nomenat al seu lloc com triumvir agrorum dividendorum i una mica després, el 131 aC, va ser elegit tribú del poble, període en què va presentar dues lleis: una, sobre la possibilitat de què els tribuns fossin reelegits tantes vegades com es cregués convenient, llei a la que s'hi va oposar amb força Escipió Africà i va ser defensada també per Gai Grac. I la lex Papiria tabellaria, que establia la votació per majoria en l'aprovació o derogació de les lleis. Durant el seu tribunat va seguir ocupant el càrrec de triumvir agrorum dividendorum. La dificultat del repartiment de terres segons la llei Sempronia agraria, provocava constants conflictes. Un dia Escipió Africà, cap del partit aristocràtic va ser trobat mort al llit i es va sospitar que Carbó l'havia fet matar o almenys que hi tenia alguna cosa a veure. I aquesta acusació sembla que no s'hauria fet sense fonament.
Després del tribunat va seguir mostrant-se com a amic i defensor dels Gracs fins a la mort de Gai Grac l'any 121 aC a mans de Luci Opimi, el cònsol, que va fer matar nombrosos amics dels Gracs. Al final del seu consolat Opimi va ser acusat de traïció pel tribú de la plebs Publi Deci. L'any 120 aC va ascendir Carbó al consolat, però ja s'havia canviat de partit i va portar la defensa d'Opimi. Va arribar a dir que la mort de Gai Grac havia estat un acte de justícia. Aquest canvi de postura va provocar el menyspreu tant dels patricis com dels plebeus, de manera que, com diu Ciceró, fins i tot el retorn al partit aristocràtic no li garantia la seva protecció. Els optimates no va poder oblidar que se sospitava que havia assassinat Escipió i esperaven el moment oportú per la venjança. L'any 119 aC l'orador Luci Licini Cras va presentar una acusació contra ell, però el càrrec exacte no es coneix. Quan Carbó va preveure que seria condemnat, es va suïcidar. Valeri Màxim afirma que va ser enviat a l'exili.
Papiri Carbó era un home de gran talent, i Ciceró lloa la força de la seva oratòria, encara que el tracta de persona d'abominable. No hi ha dubte que Carbó era una persona sense principis, i que es va adherir al partit del que esperava obtenir els majors avantatges.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 610-611.
# Enio

Enio (en grec Ένυώ, «horror») era, en la mitologia grega, una antiga deessa coneguda amb l'epítet «destructora de ciutats» i freqüentment representada coberta de sang i portant les armes de guerra en actituds violentes. Amb freqüència era retratada amb Fobos i Dimos com a companya d'Ares, el déu de la guerra, i s'ha dit que era tant la seva mare com la seva germana.
A Tebes i Orcomen se celebrava un festival anomenat Όμολώϊα en honor de Zeus, Demèter, Atenea i Enio, i es deia que Zeus havia rebut l'epítet homoloios d'Homolois, una sacerdotessa d'Enio (Suidas Homolois). Una estàtua d'Enio, feta pels fills de Praxítel·les, s'erigia al temple d'Ares a Atenes (Pausànias i.8§5). Entre les grees que enumerava Hesíode a la seva Teogonia (273) hi figura Enio.
La seva equivalent en la mitologia romana era Bel·lona.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 159. ISBN 9788496061972.
# Ernst Künz

Ernst Künz (23 de febrer de 1912 - 21 d'agost de 1944) fou un futbolista austríac que va competir durant la dècada de 1930. Jugava de defensa.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de plata en la competició de futbol. A nivell de clubs jugà al FC Lustenau, al FC Brühl St. Gallen (1936-38) i a l'Eintracht Frankfurt des de 1938. El 1944 fou declarat desaparegut en acció de guerra al front oriental, a Lituània.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Ernst Künz». [Consulta: 9 gener 2024].
* ↑ «Olympedia – Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». [Consulta: 9 gener 2024].
# Arquelau de Capadòcia

Arquelau (en llatí Archelaus en grec antic Ἀρχέλαος "Arkhélaos"), descendent (besnet) del general Arquelau i fill d'Arquelau II de Comana fou rei de la Capadòcia, designat pels romans el 36 aC. Sembla que va tenir el sobrenom de Sisinna, o potser era un altre personatge.
Marc Antoni, després d'haver expulsat al rei Ariarates X va donar a Arquelau el regne de Capadòcia, potser pels llaços clientelars que tenia amb ell la família d'Arquelau, però el principal motiu van ser els encants de la seva mare Glafira, segons Dió Cassi i Estrabó. Appià, que diu que aquest fet va passar l'any 41 aC, anomena Sisinna a Arquelau, cosa que potser és un error, o bé era un sobrenom d'Arquelau. Va tenir un regnat pacífic i tranquil. Durant la guerra entre Marc Antoni i Octavi sempre es va mantenir entre els aliats d'Antoni, segons Plutarc. Després de la batalla d'Àccium, cap a l'any 25 aC, Octavi va deixar a Arquelau en el poder, i a més va afegir al seu regne Cilícia i Armènia Menor.
Els seus súbdits, en temps d'August, van presentar una acusació contra ell, però Tiberi el va defensar, segons Suetoni. Però més tard Tiberi li va agafar ràbia perquè segons sembla Arquelau va tractar millor a Gai Agripa que al mateix Tiberi. Quan va pujar al tron l'any 14, Tiberi el va cridar a Roma, i el va acusa davant el senat de plans revolucionaris contraris a Roma i el van condemnar a mort. Però Arquelau ja era molt vell, al tomb dels setanta anys (o almenys això deia) i no es va considerar necessari executar la sentència però va ser obligat a romandre a Roma sense poder tornar a la Capadòcia. A la seva mort, probablement l'any 17, el regne de Capadòcia es va convertir en província romana.

## Referències

* ↑ 4.Archelaus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 263
# Driss Chraïbi

Driss Chraïbi (àrab: إدريس الشرايبي) (Al-Djadida, 15 de juliol de 1926 - Valença, 1 d'abril de 2007) va ser un escriptor marroquí en francès, les novel·les del qual tracten sobre el colonialisme, els enfrontaments culturals, els conflictes generacionals i el tracte a les dones i sovint són percebudes com a semiautobiogràfiques.

## Biografia

Fill d'una família benestant de l'antic Mazagan, va estudiar a l'escola alcorànica i, als deu anys va anar a l'escola francesa. D'adolescent marxa a París on estudia primer Enginyeria Física i després Neuropsiquiatria, que abandona dos mesos abans de doctorar-se i es dedica a viatjar per Europa, treballant en tota mena d'oficis. El 1959, va iniciar una fructífera col·laboració amb la ràdio francesa com a escriptor i productor de programes. La seva primera obra és Le Passé simple (1954), prohibida al Marroc, on va causar un gran escàndol. D'altres llibres són Naissance à l'aube i L'Homme du livre.

## Obres

* Le Passé simple, Gallimard, 1954
* Les Boucs, Gallimard, 1955
* L'Âne, Denoël, 1956
* De tous les horizons, Denoël, 1958
* La Foule, Denoël, 1961
* Succession ouverte, Gallimard, 1962
* Un Ami viendra vous voir, Denoël, 1967
* La Civilisation, ma Mère!..., Gallimard, 1972, Traduïda al català per l'editorial Abadia, 1982. ISBN 9788496847231
* Mort au Canada, Denoël, 1975
* Une enquête au pays, Seuil, 1981
* La Mère du printemps, Seuil, 1982
* Naissance à l'aube, Seuil, 1986
* L'Inspecteur Ali, Gallimard, 1991
* Les aventures de l'âne Khâl, Seuil Petit point, 1992
* Une place au soleil, Denoël, 1993
* L'Homme du livre, Eddif - Balland, 1995
* L'Inspecteur Ali à Trinity College, Denoël, 1995
* L'Inspecteur Ali et la CIA, Denoël, 1996
* Vu, Lu, Entendu, Denoël, 1998
* Le Monde à côté, Denoël, 2001
* L'homme qui venait du passé, Denoël, 2004

## Referències

* ↑ Los efectos del colonialismo francés en la literatura del norte de África - Miriam Petra Ómarsdóttir Awad
* ↑ Pushpa Naidu Parekh. Postcolonial African Writers: A Bio-bibliographical Critical Sourcebook. Greenwood Publishing Group, 1998, p. 96. ISBN 978-0-313-29056-5.
* ↑ «Driss Chraïbi» (en anglès). New York Review Books. [Consulta: 1r maig 2021].
* 1 2 «Driss Chraibi» (en francès). Babelio. [Consulta: 7 juliol 2021].

## Enllaços externs

* http://www.orienteymediterraneo.com/20.html Arxivat 2008-06-06 a Wayback Machine. (castellà)
# Eruga zebra

L'eruga zebra (Brithys crini) és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família Noctuidae. És una papallona nocturna pròpia dels ecosistemes dunars de la península Ibèrica. Aquest lepidòpter s'alimenta principalment del lliri de mar (Pancratium maritimum), una planta típica d'ambients dunars, tot i que en altres indrets on ha estat introduïda, s'alimenta també d'altres lliris.

## Galeria

* Larva
* Larva menjant una fulla de lliri de mar

## Referències

* ↑ P.), Annecke, D. P. (David. Insects and mites of cultivated plants in South Africa. Durban: Butterworths, 1982. ISBN 0409083984.
* ↑ «Protegim l'eruga zebra». Àrea Metropolitana de Barcelona. [Consulta: 3 març 2019].
* ↑ «Kew Arches Brithys crini - UKMoths». [Consulta: 3 març 2019].
# Azzo Correggio

Azzo Correggio va ser fill de Guido IV Correggio i per herència del pare el 1345 va ser consenyor de Gualtieri, Guastalla i Brescello (junt amb son germà Giberto V Correggio.
El 1341 va rebre la senyoria de Casalpò dels Visconti, però li va ser confiscada el 1397 per fellonia. Gualtieri ho va perdre davant del seu cosí Gianfrancesco I Cagnolo, senyor de Correggio, i el novembre del 1346 els Visconti li van confiscar Guastalla i Brescello i, si bé en va obtenir la investidura imperial el juliol del 1347 els Visconti no li van tornar. El 1349 va cedir al seu cosí Antonio I Correggio la senyoria de Torre del Taro
Va ser patrici de Parma.
Capità de l'exèrcit milanès el 1356 fins al 1368 en què va passar a la lliga antimilanesa i el 1371 va passar al servei del Papa.
Va morir a Casalpò el 1400. Casat amb Lucia Gonzaga, filla de Ludovico I Gonzaga, senyor de Mantua, va deixar un fill: Guido V Correggio.
# Dríada

Una dríada és una nimfa del bosc unida a un arbre i que viu mentre aquest es mantingui en vida. Es troben en indrets on hi ha arbres, com els boscos o les seves rodalies, o fins i tot relacionades directament amb els mateixos arbres, i en aquest últim cas s'anomenen dríades hamadríades.
Les dríades formen part de diverses mitologies, com la celta, la grega i la de l'hinduisme. En totes elles, aquestes nimfes estableixen un vincle des del seu naixement amb un arbre específic. Així, originàriament, a la cultura druídica celta era amb un roure i en temps primitius, els grecs imaginaven que hi havia gent que vivia als glans.
Igual que les altres nimfes, les dríades tenien una vida sobrenaturalment llarga, però si el seu arbre es moria, elles corrien la mateixa sort. Per aquesta raó, les dríades i els déus castigaven als mortals que feien mal als arbres sense oferir abans un tribut a les nimfes.

## Etimologia

El mot prové del grec antic: Δρυάδες, que significa 'esperit de l'arbre'. Drios, en grec clàssic, significa bosc.

## Tipus

Les dríades que viuen als arbres són hamadríades, com és el cas d'Atlàntia. Segons l'arbre de qui siguin esperit, les dríades prenen també el nom de cariàtides, per la noguera o de melíades, pel freixe, les més antigues, que van ser engendrades per Gea després que caigueren sobre ella els genitals d'Urà llançats per Cronos.

## Dríades

* Eurídice, enamorada d'Orfeu.
* Caissa, musa dels escacs.
* Dafne, sacerdotessa de Gea.

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, X. 32, 9
* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 223. ISBN 9788496061972.
* 1 2 3 Graves, Robert. The greek myths. Baltimore, Md.: Penguin Books, 1957, p. 862.
* ↑ Pabón, José M. Diccionario manual griego-español. Barcelona: Vox, 1997, p. 159. ISBN 8471539624.
# Cada cop que respires

Cada cop que respires (títol original en anglès, Every Breath You Take) és una pel·lícula de thriller psicològic del 2021 dirigida per Vaughn Stein i escrita per David Murray. És protagonitzada per Casey Affleck, Michelle Monaghan, Sam Claflin i Veronica Ferres. El guió se centra en un psiquiatre la vida del qual es veu interrompuda després de presentar el germà d'un client a la seva família després de la mort del client. Es va estrenar el 2 d'abril de 2021 a càrrec de Vertical Entertainment. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Referències

* 1 2 «Fitxa de doblatge Cada Cop Que Respires». Eldoblatge.com. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ Kit, Borys. «'Terminal' Director Boards Psychological Thriller 'Every Breath You Take' (Exclusive)». The Hollywood Reporter, 10-12-2019. [Consulta: 10 desembre 2019].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «Casey Affleck, Michelle Monaghan & Sam Claflin Board 13 Films' Thriller 'Every Breath You Take' – AFM». Deadline Hollywood, 31-10-2019. [Consulta: 31 octubre 2019].
* ↑ «Every Breath You Take (2021) - Financial Information». The Numbers. Nash Information Services, LLC. [Consulta: 16 octubre 2021].
* ↑ «Every Breath You Take (2021)». Rotten Tomatoes. Fandango Media. [Consulta: 8 desembre 2022].
* ↑ «Cada cop que respires». Goita què fan, ara!. [Consulta: 31 juliol 2024].
# Caecilia volcani

Caecilia volcani és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae endèmica de Panamà.
Pot mesurar fins a 32 cm longitud i presenten entre 112 i 124 plecs anulars i entre 14 i 37 de secundaris. Els seus ulls es poden veure a sota de la pell i tenen dents esplenials i taps nasals. En llibertat el seu color sol ser gris pissarra, una mica més clar al cap, llavis i part inferior del musell. Els exemplars conservats solen tenir un color gris carbó i més clar als laterals i a l'abdomen.
Habita en gran varietat d'hàbitats a una altitud d'entre 500 i 1.200 metres, com boscos tropicals o subtropicals humits, montans humits tropicals o subtropicals, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.
És una espècie endèmica de Panamà on s'han trobat exemplars a les províncies de Bocas del Toro, Chiriquí i Coclé. També se n'han trobat exemplars a Costa Rica en llocs com Río Tirimbina i la Reserva Rara Avis, la Reserva Las Brisas i la Reserva de Selva Pluvial Guayacán entre els 150 i 440 metres d'altitud, fet que fa sospitar que tingui una distribució més àmplia del que es coneix actualment.

## Referències

* ↑ «ADW: Caecilia volcani: CLASSIFICATION». [Consulta: 16 octubre 2024].
* 1 2 «AmphibiaWeb - Caecilia volcani». [Consulta: 16 octubre 2024].
* ↑ «Cocle Caecilian (Caecilia volcani)» (en anglès). UICN Red List. [Consulta: 24 octubre 2016].
* ↑ «Smithsonian Tropical Research Institute-Anura Leptodactylidae Caecilia volcani». [Consulta: 16 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia volcani Taylor, 1969» (en castellà). [Consulta: 16 octubre 2024].
* 1 2 «Caecilia volcani Taylor, 1969 | Amphibian Species of the World» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 16 octubre 2024].
# Es Xarco

    També existeix la platja del Xarco a la Vila Joiosa.
Es Xarco és una petita cala de l'illa d'Eivissa, al municipi de Sant Josep de sa Talaia. Es troba a 13,5 km d'Eivissa i a 9 km de Sant Josep. Fa 100 metres de llargada per 15 d'amplada.

## Referències

* ↑ «Platja Es Xarco - Eivissa». [Consulta: 5 novembre 2023].
* 1 2 «Es Xarco» (en espanyol europeu), 25-06-2012. [Consulta: 5 novembre 2023].
# Aliança Democràtica M-19

Aliança Democràtica M-19 és un partit polític de Colòmbia, successor del grup guerriller M-19. L'M-19 va néixer com braç armat de l'Aliança Nacional Popular (ANAPO) del general Gustavo Rojas Pinilla, de tendència populista nacionalista. Fou fundat el 1974 per Jaime Bateman, exmilitant de les FARC i Carlos Toledo Plata representant de la branca socialista de l'ANAPO, i altres.
L'M-19 va quedar molt debilitat entre 1985 i 1989 quan va perdre la majoria dels seus dirigents, que llavors negociaciaven amb el govern. El 1990 es va desmobilitzar i es va convertir en un partit polític, l'Aliança Democràtica M-19. El dirigent principal del M-19 i candidat a la presidència, Carlos Pizarro Leongómez, va ser assassinat per sicaris poc després de la seva integració a la vida legal (1990) perquè els partits del govern temien la seva popularitat. No obstant això el seu successor, Leonardo Navarro Wolf, mantingué l'opció política. En les primeres eleccions el mateix any va tenir uns 10% dels vots, i va ser el principal partit opositor del país. Va exercir una gran influència en la redacció d'una nova constitució, però després va decaure.
La bandera de l'ANAPO, amb les sigles del grup militar, fou adoptada (i convertida en popular a través d'accions terroristes espectaculars) per l'organització.
Com a partit legal utilitza una bandera amb els mateixos colors, amb la franja central blanca formant una M estilitzada.

## Vegeu també

* JBC

## Referències

* ↑ Semana. «RECUERDOS DEL EME» (en castellà), 01-01-1996. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ Tiempo, Casa Editorial El. «EL LEGADO DEL EME» (en castellà), 19-04-1998. [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ Herrera, Dario Villamizar. Las guerrillas en Colombia: Una historia desde los orígenes hasta los confines (en castellà). Penguin Random House Grupo Editorial Colombia, 2017-09-12. ISBN 978-958-8931-97-5 [Consulta: 5 octubre 2020].
* ↑ «Aquel escandaloso fraude electoral» (en castellà), 05-03-2018. [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ «Las elecciones de 1970 en la memoria» (en castellà). [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ «15 lecciones del proceso de paz con el M19» (en alemany). Arxivat de l'original el 2019-10-18. [Consulta: 18 octubre 2019].
* ↑ Tiempo, Casa Editorial El. «30 años de una paz pionera» (en castellà), 21-03-2020. [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ «Colombia conmemora 30 años del inédito acuerdo de paz con la guerrilla M-19» (en castellà). [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ Opinión, Diario la. «30 años de la paz con el M19 ¿qué hace este proceso diferente al de las Farc?» (en castellà). [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ «Quien mató a Pizarro?, Articulo Impreso Archivado». Arxivat de l'original el 26 d'abril de 2010. [Consulta: 23 desembre 2009].
* ↑ «Perfil de Antonio José Navarro Wolff». [Consulta: 11 desembre 2019].