OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Demetrio Carceller Coll

Demetrio Carceller Coll (gener 1930 - Galapagar, 29 de setembre de 2023) fou un hereu multimilionari i empresari portuguès.

## Biografia

Carceller Coll va heretar dues empreses del seu pare, el ministre franquista Demetrio Carceller Segura, la cadena de gasolineres Disa Corp, i la cerveseria Damm. A través de Corporació Econòmica Damm, S. a., filial de Damm, S. a. fou accionista de l'empresa alimentària Ebro Foods i la constructora Sacyr.
Va estar casat i va tenir cinc fills, i va viure entre Londres i Portugal. Els seus negocis van passar a mans del seu fill, Demetrio Carceller Arce. El 2016 Carceller Coll va ser condemnat per 13 delictes contra la hisenda pública, i el seu fill, Demetrio Carceller Arce, per quatre. Per a evitar la presó va pagar una multa històrica a l'Agència Tributària de 92 milions d'euros. La sentència va establir que havia simulat la seva residència a Portugal i va forjar un entramat societari amb empreses als Països Baixos per a evadir el pagament d'impostos al fisc espanyol.

## Referències

* ↑ «La dinastía de los Carceller, un Imperio levantado en tiempos de Franco. Noticias de Empresas» (en castellà). [Consulta: 29 maig 2018].
* ↑ «Demetrio Carceller Coll». Forbes.com, 01-01-1970. [Consulta: 26 d’abril 2017].
* 1 2 Villar, Cote «Los Carceller: millones, secretos y una multa histórica de Hacienda» (en castellà). , 10-09-2016 [Consulta: 29 maig 2018].
* ↑ Yoldi, José «Demetrio Carceller declara ante el juez que reside en Portugal» (en castellàs). , 16-12-2010 [Consulta: 29 maig 2018].
# Centre d'informació de Rojava

El Centre d'Informació de Rojava (RIC) (en kurd Navenda Agahîyan a Rojava) és una agència de notícies a Síria. La seva seu es troba a Qamishli. Va ser fundada per voluntaris estrangers a Rojava (Thomas McClure, Joan Garcia, Koni Docolomansky i Chloé Troadec) com a reacció a l'anunci del desembre de 2018 del president dels Estats Units, Donald Trump, d'una retirada militar dels EUA de Rojava. Els creadors del projecte estaven preocupats que hi pogués haver una altra guerra i, segons la seva percepció, hi havia pocs mitjans estrangers presents en aquell moment. Durant la invasió turca d'Afrin, el RIC va començar a proporcionar informació a una àmplia gamma de reporters estrangers.
L'objectiu del RIC és oferir als periodistes estrangers informació de l'Administració Autònoma del Nord i l'Est de Síria (NES), més coneguda com a Rojava.
El Centre d'Informació de Rojava descriu Rojava com "una organització que segueix el camí del revolucionari socialista anomenat Abdullah Öcalan", que és el fundador del PKK.

## Referències

* ↑ Staff, Al-Monitor. «COVID-19 cases increasingly rapidly in northeast Syria» (en anglès). Al-Monitor, 28-08-2020. [Consulta: 16 desembre 2020].
* 1 2 Bellingreri, Marta. «Rojava Information Center, a media bridge to the world outside» (en anglès). Al-Monitor, 24-12-2019. [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ «International volunteers play a key role in documenting Turkish offensive» (en anglès). Syria Direct. [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ «The New York Times - In the Autonomous Zones». Rojava Information Center. Arxivat de l'original el 27 June 2021.
# Eleanor Garatti

Eleanor Garatti, també coneguda com a Eleanor Saville o Eleanor Garatti-Saville, (Belvedere, Estats Units 1909 - Walnut Creek 1998) fou una nedadora nord-americana, guanyadora de quatre medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 12 de juny de 1909 a la ciutat de Belvedere, població situada a l'estat de Califòrnia. Va morir el 9 de setembre de 1998 a la ciutat de Walnut Creek, població situada a Califòrnia.

## Carrera esportiva

Va participar, als 18 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 realitzats a Amsterdam (Països Baixos), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de relleus 4x100 m. lliures al costat d'Adelaide Lambert, Martha Norelius i Albina Osipowich, establint un nou rècord del món amb un temps de 4:47.6 minuts, així com la medalla de plata en la prova dels 100 metres lliures per darrere de la seva companya Albina Osipowich.
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 realitzats a Los Angeles (Estats Units) aconseguí revalidar el seu títol en la prova de relleus al costat de Helen Johns, Josephine McKim i Helene Madison, establint un nou rècord del món amb un temps de 4:38.0 minuts. En aquests Jocs també aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova dels 100 metres lliures.
El 1992 va ser inclosa a l'International Swimming Hall of Fame i el 2000 al Saló de la Fama de l'esport italià.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Eleanor Garatti-Saville». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ «Eleanor Garatti-Saville (USA)». ISHOF.org. International Swimming Hall of Fame. Arxivat de l'original el April 2, 2015. [Consulta: 17 març 2015].
* ↑ «Eleanor Garatti-Seville | National Italian American Sports Hall of Fame». National Italian American Sports Hall of Fame. Arxivat de l'original el 2020-02-03. [Consulta: 3 febrer 2020].
# Furiptèrids

Els furiptèrids (Furipteridae) formen una família de ratpenats. Aquesta família només conté dues espècies, Amorphochilus schnablii i Furipterus horrens. Els dos viuen a Centreamèrica i a Sud-amèrica. Com molts rat-penats, descansen en coves.

## Taxonomia

* Gènere Amorphochilus
** Amorphochilus schnablii
* Gènere Furipterus
** Furipterus horrens

## Referències

* ↑ Macdonald, D.. The Encyclopedia of Mammals. Nova York: Facts on File, 1984, p. 807. ISBN 0-87196-871-1.
# Democratisch-Socialisten '70

Democratisch-Socialisten '70 fou un partit polític neerlandès fundat el 4 d'abril de 1970 com una escissió del Partit del Treball, al que consideraven massa radical en economia i política internacional. Era una formació fortament anticomunista i proOTAN, fiscalment conservadora, partidària d'un pressupost equilibrat, de controlar l'emigració i restringir-la als procedents de Surinam. Va donar el seu suport a les polítiques mediambientals i volia potenciar el transport públic per a reduir el nombre de vehicles en circulació.
El juny de 1970, a causa de la posició antiamericana en la Guerra del Vietnam, els diputats laboristes Goedhart i Schuitemaker publiquen una Beginselverklaring (Declaració de Principis), on s'apropen ideològicament al Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, acusant al PvdA de mantenir postures pacifistes i anàrquiques irreals. A les eleccions legislatives neerlandeses de 1971 va treure 8 escons i col·laborà amb el govern de Biesheuvel amb VVD, ARP, CHU i KVP i va obtenir dos ministeris, però provocà la seva caiguda el 1972 en negar-se a aprovar els pressupostos. A les eleccions de 1972 va perdre 2 escons i no formà part del govern de Joop den Uyl.
Des del començament s'hi formaren dues faccions: la socialdemòcrata, de Jan van Stuijvenberg, i anticomunista, de Frans Goedhart, que entraren en conflicte el 1975. Will Drees, el cap, decidí fer oposició a den Uyl i molts abandonaren el partit. A les eleccions de 1977 només va treure un escó, que va perdre el 1981. El 1983 es va dissoldre.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | Escons | +/- | Govern |
| 1971 | 336,788 | 5.33 | 8 / 150 | Nou | Coalició |
| 1972 | 304,714 | 4.12 | 6 / 150 | 2 | Oposició |
| 1977 | 59,487 | 0.72 | 1 / 150 | 5 | Oposició |
| 1981 | 48,568 | 0.56 | 0 / 150 | 1 | Oposició |
| 1982 | 31,047 | 0.38 | 0 / 150 | = | Oposició |

## Referències

* ↑ http://www.rug.nl/dnpp/themas/beginselProgrammas/ds70/begprog2.pdf?as=pdf
# Centúria Malatesta

La Centúria Malatesta o Batalló de la Mort va ser un batalló anarquista format per italians exiliats a França, que va causar gran impressió en la seva desfilada per Barcelona, el març de 1937, a causa dels seus uniformes negres l'aparença dels quals recordava als utilitzats pels feixistes italians. Rebia el seu nom per l'anarquista italià Errico Malatesta.

## Història

El seu origen estava en un batalló organitzat per l'anarquista italià Nicola Menna, al qual es van unir llibertaris italians vinguts a Barcelona amb motiu de l'Olimpíada Popular de 1936.
Van participar en l'intent de presa d'Osca el setembre de 1936, patint una forta derrota i immediatament després van ser retornats en camions a la base de Santa Perpètua de Mogoda. Allí va ser nomenat comandant Cándido Testa —àlies Mario Weber—, que recentment havia arribat de l'Argentina, qui, amb l'ajuda d'Abad de Santillán, va reorganitzar el batalló seguint el model dels Arditi italians de la Primera Guerra Mundial.
El març de 1937 el Batalló de la Mort va desfilar pels carrers de Barcelona i es van integrar en la Columna Ascaso, retornant al capdavant d'Aragó on van tornar a ser derrotats. Testa va tornar malalt a Barcelona i va ser substituït com a comandant del Batalló de la Mort per Fausto Nitti. En l'assalt a l'ermita de Santa Quiteria van ser definitivament derrotats.

## Uniforme

La Centúria Malatesta era coneguda per la seva bandera negra amb una calavera i ossos creuats, així com un uniforme basat en jerseis negres de coll alt, uniformes verd-oliva amb corretjam, boina negra i insígnia amb una calavera i un punyal al cinturó.

## Referències

* ↑ Guarner, Vicente. Cataluña en la Guerra de España. G. del Toro, 1975, p. 269. ISBN 8431201940.
* 1 2 3 «Brigades Internacionals: Centuria Malatesta». vexi.cat. [Consulta: 14 desembre 2023].
# Fats Domino

Fats Domino (Nova Orleans, 26 de febrer de 1928 - Harvey, 24 d'octubre de 2017) fou un cantant, pianista i compositor estatunidenc. Va conrear el rhythm & blues en els anys cinquanta i posteriorment el rock and roll, estil del qual va esdevenir un dels seus pioners i un dels seus màxims representants.
Domino va vendre més de 65 milions de discos. Nascut a Nova Orleans en una família criolla francesa, Domino va signar amb Imperial Records el 1949. El seu primer senzill "The Fat Man" és citat per alguns historiadors com el primer senzill de rock and roll i el primer a vendre més d'1 milió de còpies. Domino va continuar treballant amb el coautor de la cançó Dave Bartholomew, aportant el seu distintiu estil de piano rodant a "Lawdy Miss Clawdy" (1952) de Lloyd Price i anotant una sèrie d'èxits principals començant per "Ain't That a Shame" (1955). Entre 1955 i 1960, va tenir onze èxits pop nord-americans entre els 10 millors. El 1955, cinc dels seus discos havien venut més d'un milió de còpies, sent certificat d'or.
Domino era tímid i modest per naturalesa, però va fer una contribució significativa al gènere del rock and roll. Elvis Presley va declarar a Domino una "enorme influència en mi quan vaig començar" i quan es van conèixer el 1959, el va descriure com "l'autèntic rei del rock 'n' roll". Els Beatles també van ser molt influenciats per Domino.
Quatre dels discos de Domino van ser nomenats al Saló de la Fama dels Grammy per la seva importància: "Blueberry Hill", "Ain't That a Shame", "Walking to New Orleans" i "The Fat Man". Va ser inclòs al Saló de la Fama del Rock and Roll com a part del seu primer grup d'incorporats el 1986. Associated Press estima que durant la seva carrera, Domino "va vendre més de 110 milions de discos".

## Referències

* ↑ «Fats Domino, rock ‘n’ roll pioneer and New Orleans hero, dies at 89». Los Angeles Times, 25-10-2017. [Consulta: 11 octubre 2022].
* ↑ «Fats Domino». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ O'Connor, Roisin. «Fats Domino dead: Rock and roll legend dies, aged 89». The Independent, 25-10-2017. [Consulta: 26 octubre 2017].
* ↑ «Fats Domino», 10-09-2020. [Consulta: 10 juny 2021].
* ↑ «Fats Domino, 1928–2017», 25-10-2017. [Consulta: 10 juny 2021].
* ↑ Browne, David (October 25, 2017). «Fats Domino, Rock and Roll Pioneer, Dead at 89». Rolling Stone.
* ↑ Friedlander, Paul (2006). Rock And Roll: A Social History. Boulder, Colorado: Westview Press. pp. 28–32.
* ↑ «'The Big Beat' Celebrates Fats Domino, Rock's Reclusive Giant». The New York Times, 23-02-2016 [Consulta: 26 octubre 2017].
* ↑ Leight, Elias. «Paul McCartney Remembers 'Truly Magnificent' Fats Domino», 26-10-2017. [Consulta: 10 juny 2021].
* ↑ Manning, Evan «Remembering Fats Domino: The Beatles, Elvis Presley and the real king of rock 'n' roll». National Post, 26-10-2017 [Consulta: 10 juny 2021].
* ↑ «Fats Domino», 10-09-2020. [Consulta: 10 juny 2021].
* ↑ «Fats Domino dead: Rock n' roll pioneer dead at 89». [Consulta: 10 juny 2021].
# Eleccions a Groenlàndia

Groenlàndia elegeix a nivell nacional una legislatura. El Parlament de Groenlàndia (Inatsisartut) té 31 membres, escollits per un mandat de quatre anys per representació proporcional. Groenlàndia té un sistema multipartidista amb nombrosos partits, els quals habitualment han de treballar junts per formar un govern de coalició.
Groenlàndia ha celebrat eleccions parlamentàries des de l'any 1979, quan va entrar en vigor la Llei d'Autonomia. Quan això va passar, les illes es van dividir en vuit circumscripcions: Groenlàndia Central, Groenlàndia del Sud, Groenlàndia del Nord, Ittoqqortoormiit, Qaanaaq, Tasiilaq, Upernavik i Uumannaq. No obstant això, l'any 1998 es va simplificar en una única circumscripció electoral a causa de la voluntat de considerar els interessos de Groenlàndia en el seu conjunt, en comptes dels interessos regionals.

## Darreres eleccions
### Eleccions legislatives

Resultats de les eleccions legislatives de 2021 :
| Partit | Partit | Vots | % | +/- | Escons | +/- |
| | Inuit Ataqatigiit | 9.912 | 37,42 | 11,6 | 12 / 31 | 4 |
| | Siumut | 7.971 | 30,10 | 2,7 | 10 / 31 | 1 |
| | Naleraq | 3.249 | 12,27 | 1,3 | 4 / 31 | = |
| | Demokraatit | 2.452 | 9,26 | 10,4 | 3 / 31 | 3 |
| | Atassut | 1.879 | 7,09 | 1,1 | 2 / 31 | = |
| | Nunatta Qitornai | 639 | 2,41 | 1,0 | 0 / 31 | 1 |
| | Partit de la Cooperació | 375 | 1,42 | 2,7 | 0 / 31 | 1 |
| | Independents | 9 | 0,03 | – | 0 / 31 | – |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 26.486 | 97,81 | | | |
| Vots en blanc | Vots en blanc | 296 | 1,09 | | | |
| Vots nuls | Vots nuls | 297 | 1,10 | | | |
| Total | Total | 27.079 | 100 | – | 31 | = |
| Abstenció | Abstenció | 14.047 | 34,16 | | | |
| Inscrits / participació | Inscrits / participació | 41.126 | 65,84 | | | |

### Eleccions locals

Resultats de les eleccions locals de 2021 :
| Partits | Partits | Vots | % | Escons | Escons |
| Partits | Partits | Vots | % | Total | +/- |
| | Inuit Ataqatigiit | 9,822 | 37.6% | 32 / 81 | 6 |
| | Siumut | 9,454 | 36.2% | 31 / 81 | 8 |
| | Naleraq | 2,794 | 10.7% | 8 / 81 | 5 |
| | Atassut | 1,942 | 7.4% | 6 / 81 | 3 |
| | Demokraatit | 1,800 | 6.9% | 4 / 81 | = |
| | Nunatta Qitornai | 243 | 0.9% | 0 / 81 | Nou |
| | Independents | 43 | 0.2% | 0 / 81 | Nou |
| | Total | 26,691 | 100.00 | 81 | = |

### Eleccions daneses
## Referències

* ↑ «IFES Election Guide | Country Profile: Greenland». [Consulta: 17 gener 2025].

## Enllaços externs

* Arxiu d'elecciond d'Adam Carr Arxivat 2005-02-12 a Wayback Machine.
* Partits i eleccions a Europa
# Archipel demain

Archipel demain (en català Arxipèlag demà) és un partit polític de l'arxipèlag francès de Saint-Pierre i Miquelon. Va ser fundat l'any 1985 per iniciativa del diputat Gérard Grignon i des de llavors ha anat creixent fins a convertir-se avui dia en el primer partit de l'arxipèlag. Així, militen a Archipel demain els dos representants de Saint-Pierre i Miquelon al Parlament francès.
El diputat a l'Assemblea Nacional Francesa per Saint-Pierre i Miquelon és Gérard Grignon, fundador del partit i diputat a París des del 1986, mentre que el senador de l'arxipèlag és Denis Detcheverry, senador des del 2004 i alhora batlle del municipi de Miquelon-Langlade, un dels dos municipis en què és dividit l'arxipèlag. Tots dos formen part dels grups parlamentaris de la UMP a les seves respectives cambres.

## Resultats electorals
### Eleccions legislatives

| Any | 1a volta | 1a volta | 2a volta | 2a volta | Escons |
| Any | Vots | % | Vots | % | Escons |
| 1986 | 619 | 19,71 | 1.553 | 47,78 | 0 / 1 |
| 1988 | 2.239 | 90,28 | | | 1 / 1 |
| 1993 | 2.493 | 73,78 | | | 1 / 1 |
| 1997 | 1.509 | 46,50 | 1.866 | 52,34 | 1 / 1 |
| 2002 | 1.388 | 44,04 | 2.356 | 69,17 | 1 / 1 |
| 2007 | 1.098 | 35,31 | 1.726 | 48,73 | 0 / 1 |
| 2012 | 378 | 14,79 | | | 0 / 1 |
| 2017 | 1.209 | 41,59 | 1.750 | 48,13 | 0 / 1 |
| 2022 | 856 | 32,39 | 1.329 | 50,36 | 1 / 1 |
| 2024 | 1.184 | 43,09 | 1.665 | 61,74 | 1 / 1 |

### Eleccions territorials

| Any | 1a volta | 1a volta | 2a volta | 2a volta | Escons |
| Any | Vots | % | Vots | % | Escons |
| 1988 | 1.095 | 46,67 | 1.347 | 46,48 | 6 / 19 |
| 1994 | 2.165 | 61,42 | | | 15 / 19 |
| 2000 | 999 | 29,90 | 958 | 28,86 | 5 / 19 |
| 2006 | 2.049 | 66,27 | | | 16 / 19 |
| 2012 | 1.937 | 52,55 | | | 15 / 19 |
| 2017 | 2.324 | 70,17 | | | 17 / 19 |
| 2022 | 1.529 | 45,92 | 1.991 | 51,78 | 15 / 19 |

## Referències

* ↑ Pàgina oficial de Gérard Grignon al web de l'Assemblea Nacional
* ↑ Pàgina oficial de Denis Detcheverry al web del Senat

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial d'Archipel demain Arxivat 2006-04-22 a Wayback Machine. (francès)
# Fascolàrctids

Els fascolàrctids (Phascolarctidae) són una família de marsupials de l'ordre dels diprotodonts. Consisteix en només una espècie, el coala, de sis espècies fòssils ben conegudes i unes altres 5 no tan ben conegudes. La família dels fascolàrctids data del Miocè mitjà o, possiblement, de l'Oligocè superior.

## Referències

* ↑ Benton, M.J.. Vertebrate Palaeontology. Oxford, 2005, p. 314.
* ↑ Crichton, A. I.; Beck, R. M. D.; Couzens, A. M. C.; Worthy, T. H.; Camens, A. B.; Prideaux, G. J. «A probable koala from the Oligocene of central Australia provides insights into early diprotodontian evolution» (en anglès). Scientific Reports, 13, 14521, 2023. DOI: 10.1038/s41598-023-41471-0.

## Bibliografia

* Walton, D. W. Ed. 1987. Fauna of Australia Arxivat 2006-09-20 a Wayback Machine., Volume 1A. Australian Government Publishing Service, Canberra. ISBN 0-644-06055-7
* Feldhamer, G. A.; L. C. Drickamer, S. H. Vessey; J. F. Merritt. 1999. Mammalogy. Adaptation, Diversity; Ecology. WCB McGraw-Hill, Boston. xii+563pp.
* Strahan, R. (ed.). 1995. Mammals of Australia. Smithsonian Institution Press, Washington, D.C. 756 pp.
* Marshall, L. G. 1984. Monotremes and marsupials. Pp 59-115 in Anderson, S. and J. Knox Jones, eds, Orders and Families of Recent Mammals of the World. John Wiley and Sons, NY. xii+686 pp.
* Wilson, D. E.; and D. M. Reeder. 1993. Mammal Species of the World, A Taxonomic and Geographic Reference. 2nd edition. Smithsonian Institution Press, Washington. xviii+1206 pp.
* Vaughan, T. A.; J. M. Ryan, N. J. Czaplewski. 2000. Mammalogy. Fourth Edition. Saunders College Publishing, Philadelphia. vii+565pp.

## Enllaços externs

* Coales amb informació sobre la seva evolució
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Dendroplex

Dendroplex és un gènere d'ocells de la família dels furnàrids (Furnariidae). De les dues espècies conegudes, el grimpa-soques de Zimmer va ser nomenat en honor a l'ornitòleg estatunidenc John Todd Zimmer (1889-1957), qui va identificar una segona espècie de grimpa-soques a l'Amazònia.

## Taxonomia

Durant molt de temps es va fusionar amb Xiphorhynchus, però a partir de diferents estudis d'ADN molecular es va establir separar-los.
El gènere Dendroplex va ser introduït el 1827 pel naturalista anglès William John Swainson. El nom del gènere combina el nom del grec antic “dendron” que significa "arbre" amb «plēssō» que significa "atacar". Swainson no va especificar una espècie tipus però això es va fixar el 2007 com el grimpa-soques picot que havia estat descrit per primera vegada el 1788 per Johann Friedrich Gmelin amb el nom binomial Oriolus picus.
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Grimpa-soques picot - (Dendroplex picus).
* Grimpa-soques de Zimmer - (Dendroplex kienerii).

## Referències

* ↑ Aleixo, Alexandre «Molecular Systematics and the Role of The “Várzea”–“Terra-Firme” Ecotone in the Diversification of Xiphorhynchus Woodcreepers (Aves: Dendrocolaptidae)» (en anglès). The Auk, 119, 3, 01-07-2002, pàg. 621–640. DOI: 10.1093/auk/119.3.621. ISSN: 1938-4254.
* 1 2 Aleixo, Alexandre; Gregory, S.M.S.; Penhallurick, J. Bulletin of the British Ornithologists' Club (en anglès). v.127:no.3. London: British Ornithologists' Club, 2007, p. 242–246.
* ↑ Raposo, Marcos A.; Dubois, Alain; Kirwan, Guy M.; De Assis, Claydson Pinto; HöFling, Elizabeth «Synonymization of the genus nomen Dendroplex Swainson, 1827 and description of a new genus of woodcreeper (Aves: Passeriformes: Dendrocolaptidae) with remarks on Articles 67.5 and 70.3 of the Code». Zootaxa, 4532, 4, 20-12-2018. DOI: 10.11646/zootaxa.4532.4.7. ISSN: 1175-5334.
* ↑ Swainson, William John. On several groups and forms in ornithology, not hitherto defined (en anglès). v.3=no.9-12. Londres: Zoological Journal, gen. 1827 - abr. 1828.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. London: Christopher Helm, 2010, p. 133. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ Dickinson, E.C; Christidis, L. The Howard and Moore complete checklist of the birds of the world. 2: Passerines. 4. ed. Eastbourne: Edward C. Dickinson / Aves Press, 2014, p. 115. ISBN 978-0-9568611-2-2.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Ovenbirds, woodcreepers – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 22 desembre 2024].
# Cerro Santa Cruz

El Cerro Santa Cruz, també conegut com a Pucaraju, i Pukaraju (possiblement del quítxua puka vermell, rahu neu, gel, muntanya amb neu) o Pico de Huaylas és una muntanya del la Cordillera Blanca als Andes del Perú, a la regió d'Ancash. El cim s'eleva fins als 6.259 msnm, tot i que hi ha mapes que indiquen que fa 6.241 metres.
La primera ascensió al cim va tenir lloc per l'aresta sud-est el 20 de juliol de 1948 pel suís Frédéric Marmillod i l'hongarès Ali Szepessy-Schaurek.

## Referències

* 1 2 3 Alpenvereinskarte 0/3a. Cordillera Blanca Nord (Peru). 1:100 000. Oesterreichischer Alpenverein, 2005. ISBN 3-928777-57-2.
* 1 2 3 Peru 1:100 000, Corongo (18-h). IGN (Instituto Geográfico Nacional - Perú).
* 1 2 3 4 Ricker, John. Yuraq Janka: A Guide to the Peruvian Andes. The Mountaineers Books, 1977, p. 60–61. ISBN 9781933056708.
* ↑ Biggar, John. The Andes: A Guide for Climbers (en anglès). Andes, 2005, p. 60. ISBN 9780953608720.
* 1 2 «UGEL Huaylas - Mapa» (en castellà). ESCALE - Estadística de la Calidad Educativa - Mapas. MINEDU. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ Teofilo Laime Ajacopa. Diccionario Bilingüe: Iskay simipi yuyayk’anch: Quechua – Castellano / Castellano – Quechua. La Paz, Bolivia: futatraw.ourproject.org, 2007.
* ↑ «L'invention occidentale de la haute montagne andine» (en francés). Mappemonde, 19, 2005. ISSN: 1769-7298 [Consulta: 18 enero 2017].
# Reagrupament Popular per al Progrés

El Reagrupament Popular pel Progrés (Rassemblement Populaire pour le Progres) és un partit polític de Djibouti.
Fou format el 1979 com a continuador de la Lliga Popular Africana per a la Independència del president Hassan Gouled Aptidon. El 1881 una reforma constitucional va establir el règim de partit únic, però el 1992, revoltats els àfars, es van haver d'autoritzar altres partits (tres més). El 2003 es van aixecar les limitacions, i el Reagrupament Popular pel Progrés va anar a les eleccions dins la coalició "Unió per la Majoria Presidencial de Djibouti", que va obtenir la majoria.
Des de llavors resta dins aquesta coalició en la que ha participat en les eleccions presidencials de 2005 i legislatives de 2008. El líder del partit és el president del país, Ismail Omar Guelleh.

## Referències

* ↑ «Récit d'une journée commémorant les 25 ans d'existence du RPP Arxivat 2020-03-12 a Wayback Machine.», La Nation (Djibouti), 8 mars 2004.
* ↑ «La nouvelle Constitution aurait été approuvée par plus de 96% des électeurs», Le Monde, 8/9/1992.