OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Competicions base de l’hoquei patins a Catalunya

Les competicions base de l'hoquei patins a Catalunya són les competicions organitzades per la Federació Catalana de Patinatge on participen tots els equips federats d'hoquei patins de Catalunya menys els equips que estan a l'OK Lliga o a l'OK Plata. Les competicions de base van des de la més petita, a partir dels cinc anys, fins a la més gran, formada pels sèniors.
La temporada 2022-23 va batre el rècord d'inscripcions d'equips arribant als 1.330. L'increment més important es produeix en les categories femenines. A banda dels equips de veterans, van competir-hi un total de 192 equips sènior masculins, 61 sèniors femenins, 903 equips de base mixtes i 143 equips femenins de base.
Tal com passa en les categories més professionals, l'hoquei patins de base català ha encapçalat històricament les competicions estatals. Entre els anys 2000 i 2017, d'un total de 80 campionats d'Espanya de les categories de promoció (divuit en les júnior, juvenil, infantil i aleví, i vuit de la sub-16 femení) els equips catalans en van guanyar 74.

## Categories

Hi ha categories femenines i categories masculines. Les femenines són:
Minifem, Fem 11, Fem 13, Fem 15, Fem 17, Segona Catalana Femenina, Primera Catalana Femenina i Nacional Catalana Femenina.
I les masculines són:
Prebenjamí, Benjamí, Aleví, Infantil, Juvenil, Junior, Tercera Catalana, Segona Catalana, Primera Catalana, Nacional Catalana i Veterans.
Entre les competicions hi ha diferents copes i lligues disputades en les categories seniors, i són les següents:
* Lliga Catalana Plata, on participen tots els equips d'OK Plata.
* Lliga Catalana Femenina, on participen tots els equips catalans de l'OK Lliga femenina.
* Copa Generalitat, on disputen els quatre millors equips de Nacional Catalana corresponents a la primera fase (primer i segon classificat de cada grup).
* Copa Generalitat Femenina, on disputen els quatre millors equips de Nacional Catalana Femenina corresponents a la primera fase (primer i segon classificat de cada grup).
També entren els campionats de seleccions territorials de les categories Fem 15 i Infantil, on participen les seleccions d'Andorra, Tarragona, Lleida, Girona, Barcelona A i Barcelona B.

## Vegeu també

* Llista de clubs d'hoquei patins
* Història de l'hoquei patins a Catalunya
* Hoquei sobre patins

## Referències

* 1 2 «Un total de 1.330 equips, un nou rècord, s'han inscrit en les competicions catalanes». L'Esportiu, 29-07-2022. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ Camps, Albert. «Quart any seguit amb els cinc títols estatals - 07 juny 2017». L'Esportiu de Catalunya, 07-06-2017. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ «HOQUEI PATINS | FCP». [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «Partits i resultats», 07-06-2017. [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «Classificacions», 07-06-2017. [Consulta: 24 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Federació Catalana de Patinatge
* Fòrum Hoquei Patins
# Comtat de Contra Costa

El comtat de Contra Costa és un comtat dels Estats Units de Califòrnia, fundat el 1850. Segons el cens del 2020, la seva població era de 1.165.927 habitants. La seva seu és Martínez.

## Geografia

Segons l'Oficina del Cens dels Estats Units, el comtat té una superfície total de 2.078 km². 1.865 km² de terreny i 213 km² (10,25 % del total) d'aigua. Limita al sud i a l'oest amb el comtat d'Alameda, al nord-est amb la badia de San Francisco, al nord amb les badies de San Pablo i Suisun, i a l'est amb el riu San Joaquín. La comarca està travessada per diverses falles tectòniques. Mount Diablo i els Oakland-Berkeley Hills són les seves formes de relleu més importants.

## Ciutats i llocs
### Regió occidental

* Bayview
* Crockett
* East Richmond Heights
* El Cerrito
* El Sobrante
* Hercules
* Kensington
* North Richmond
* Pinole
* Port Costa
* Richmond
* Rodeo
* Rollingwood
* San Pablo
* Tara Hills

### Regió central

* Alamo
* Blackhawk
* Canyon
* Clayton
* Clyde
* Concord
* Danville
* Diablo
* Lafayette
* Martinez
* Moraga
* Mountain View
* Orinda
* Pacheco
* Pleasant Hill
* San Ramon
* Vine Hill
* Waldon
* Walnut Creek

### Regió oriental

* Antioch
* Bay Point
* Bethel Island
* Brentwood
* Byron
* Discovery Bay
* Knightsen
* Oakley
* Pittsburg

## Política

El comtat de Contra Costa s'ha convertit en un bastió del Partit Demòcrata.
Resultats de les eleccions presidencials comarcals :
| Curs | Republicans | Demòcrates |
| 2004 | 36.5 % 150.608 | 62,3% 257.254 |
| 2000 | 37,1% 141.373 | 58,8% 224.338 |
| 1996 | 35,2% 123.954 | 55,7% 196.512 |
| 1992 | 29,5% 112.965 | 50,9% 194.960 |
| 1988 | 47,9% 158.652 | 51,1% 169.411 |
| 1984 | 54,5% 172.331 | 44,6% 140.994 |
| 1980 | 50,1% 144.112 | 37,3% 107.398 |
| 1976 | 49,3% 126.598 | 48,2% 123.742 |
| 1972 | 54,1% 139.044 | 43,5% 111.718 |
| 1968 | 44.5 % 97.486 | 46,4% 101.668 |
| 1964 | 36,5% 65.011 | 63,4% 113.071 |
| 1960 | 46,8% 82.922 | 52,9% 93.622 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1860 | 1870 | 1880 | 1890 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2010 | 2020 |
| 5328 | 8461 | 12525 | 13515 | 18046 | 31674 | 53889 | 78608 | 100450 | 298984 | 409030 | 558389 | 656380 | 803732 | 948816 | 1049025 | 1165927 |

## Referències

* ↑ «Chronology». California State Association of Counties. Arxivat de l'original el January 29, 2016. [Consulta: 6 febrer 2015].
* ↑ «Contra Costa County, California». United States Census Bureau. [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ «Contra Costa County, California Official Website». Arxivat de l'original el June 18, 2018. [Consulta: 24 gener 2009].
* ↑ «Find a County». National Association of Counties. Arxivat de l'original el May 31, 2011. [Consulta: 7 juny 2011].
* ↑ «2010 Census Gazetteer Files». United States Census Bureau, 22-08-2012. Arxivat de l'original el September 25, 2015. [Consulta: 24 setembre 2015].
# Comtat de Monterey

El comtat de Monterey (anglès: Monterey County) és un comtat de l'estat de Califòrnia dels Estats Units. El nom de la ciutat de Monterey, la seva seu i ciutat més poblada és Salinas. Segons el cens dels Estats Units del 2020, té 439.035 habitants, per una àrea de 9.767 km².

## Història

El comtat de Monterey és un dels 27 comtats creats el 1850 després de l'adopció de la Constitució de Califòrnia l'any anterior.
El comtat de Monterey va ser un dels comtats originals de Califòrnia, creat el 1850 en el moment de l'estat. Parts del comtat van ser donades al Comtat de San Benito el 1874. L'àrea va ser poblada originàriament per les tribus Ohlone, Salinan i Esselen.
El comtat deriva el seu nom de Badia de Monterey. La badia va ser batejada per Sebastián Vizcaíno el 1602 en honor del Conde de Monterrey), després la Virrei de Nova Espanya. Monterrey és una variació de Monterrei, un municipi de Galícia d'on eren el Conde de Monterrey i el seu pare (el Quart Comte de Monterrei).

## Geografia
### Localitats

El comtat inclou dotze ciutats (Carmel-by-the-Sea, Del Rey Oaks, Gonzales, Greenfield, King City, Marina, Monterey, Pacific Grove, Salinas, Sand City, Seaside i Soledad) i disset llocs designats pel cens (CDP).), un dels quals, Aromas, es troba a cavall del comtat de San Benito, igual que el Parc Nacional Pinnacles.

## Demografia

Composició de la població a % (2010) :
| Banda | Comtat de Monterey | Califòrnia | Estats Units |
| Blancs | 55.6 | 57.6 | 72.4 |
| Altres | 28.3 | 17.4 | 6.4 |
| asiàtics | 6.1 | 13.1 | 4.8 |
| Metis | 5.2 | 4.9 | 2.9 |
| afroamericans | 3.1 | 6.2 | 12.6 |
| Nadius americans | 1.3 | 1.0 | 0,9 |
| Total | 100 | 100 | 100 |
| llatinoamericans | 55.4 | 37.6 | 16.7 |
Evolució demogràfica :
| 1950 | 1970 | 1990 | 1r abril 2010 | 1r juliol 2010 | 1r abril 2020 |
| 130.498 | 250.071 | 355.560 | 415.057 | 416.342 | 439.035 |
Segons l'American Community Survey, durant el període 2011-2015, el 46,91% de la població de més de 5 anys va declarar parlar castellà a casa, mentre que el 46,38% va dir parlar anglès, 1, 40. % Tagalog, 0,51 % àrab i 4,81% una altra llengua.

## Referències

* ↑ Gudde, Erwin G. University of California Press. Califòrnia Place Names, 1949, p. 222.
* ↑ «Population estimates, juliol 1, 2016, (V2016)» (en anglès). www.census.gov..
* ↑ «Language spoken at home by ability to speak English for the population 5 years and over» (en anglès). factfinder.census.gov. Arxivat de l'original el 2020-02-13. [Consulta: 21 març 2024]..
# Comú de Canillo

El Comú de Canillo és l'ens públic local que governa i administra la parròquia andorrana de Canillo. El Comú està format pel Consell Comunal amb els seus consellers comunals, que representen el poder legislatiu comunal i pel Cònsol major i el Cònsol menor, elegits pel Consell Comunal i que representen el poder executiu comunal, on el Cònsol Major n'és la màxima autoritat. La seu del Comú es troba a la plaça de Carlemay, 4 del veïnat de Canillo.

## Composició actual

| Llista | Llista | Vots | % | Escons |
| | Demòcrates + Independents | 432 | 63,2 | 10 |
| Blancs | Blancs | 218 | – | – |
| Nuls | Nuls | 34 | – | – |
| Total | Total | 684 | 100 | 10 |
| Cens/participació | Cens/participació | 1.220 | 56,06 | – |

## Llista de Cònsols Majors

| # | Cònsol Major | Inici del mandat | Fi del mandat | Partit |
| ? | Xavier Jordana Rossell | 1983 | 1987 | Ind |
| ? | Xavier Escribà | 1987 | 1991 | Ind |
| ? | Francesc Areny | 1991 | 1995 | Ind |
| Etàpa constitucional ||||||
| I | Bibiana Rossa Torres | 1995 | 2001 | Ind |
| II | Josep Mandicó Calvó | 2001 | 2003 | Ind |
| III | Enric Casadevall Medrano | 2003 | 2011 | PLA |
| IV | Josep Mandicó Calvó | 2011 | 2019 | DA |
| V | Francesc Camp Torres | 2019 | 2023 | DA |
| VI | Jordi Alcobé Font | 2023 | - | DA |

## Històric de resultats

En la següent taula és pot vore l'històric de consellers comunals electes segons la seua filiació política. Les candidatures guanyadores estàn marcades en negreta.
| Candidatura | Candidatura | 1995 | 1999 | 2003 | 2007 | 2011 | 2015 | 2019 | 2023 |
| | DA | - | - | - | - | 14 | 10 | 8 | 10 |
| | PS | - | - | - | 2 | - | - | - | - |
| | PLA | - | - | 11 | 12 | - | - | - | - |
| | Ind | 14 | 14 | 3 | - | - | - | 2 | - |
| Total | Total | 14 | 14 | 14 | 14 | 14 | 10 | 10 | 10 |
| Fonts: ||||||||||

## Referències

* ↑ https://www.andorrainfo.com/andorra/comuns-ayuntamientos.html
* ↑ http://www.canillo.ad/
* ↑ Corresponen als 11 consellers de Bibiana Rossa i als 3 del Fòrum Parroquial
* ↑ Corresponen als 11 consellers d'Unió pel Progrés i als 3 d'Unitat i Renovació
* ↑ Unió per Canillo
* ↑ Objectiu Comú
* ↑ https://www.eleccions.ad/documentacio/anteriors/EC_1995.pdf
* ↑ https://www.eleccions.ad/documentacio/anteriors/EC_1999.pdf
* ↑ https://www.eleccions.ad/documentacio/anteriors/EC_2003.pdf
* ↑ https://www.eleccions.ad/documentacio/anteriors/EC_2007.pdf
* ↑ https://www.eleccions.ad/documentacio/anteriors/EC_2011.pdf
* ↑ https://www.eleccions.ad/documentacio/anteriors/EC_2015.pdf
* ↑ https://www.eleccions.ad/documentacio/anteriors/EC_2019.pdf
# Concert (forma musical)

El concert (de l'italià concerto, en plural concerti), és una composició musical molt utilitzada on un o més solistes interaccionen i dialoguen amb una orquestra. La forma més habitual és el concert per a solista, en què hi ha un sol instrument dialogant amb l'orquestra. D'origen italià, que seguia la forma característica de tres moviments extensos (ràpid, lent, ràpid), en els quals hom intercala una cadència o dues.
Es va desenvolupar durant el període barroc i va ser una de les formes musicals més populars del classicisme i el romanticisme, períodes en els que es va deixar influenciar per la forma sonata. Torelli (1709) i Albinoni foren els primers a escriure'n, com una variant del concerto grosso. Els instruments més emprats pels compositors han estat el violí i el piano, encara que n'hi ha per a gairebé tots els instruments. Entre els de violí es destaquen els de Vivaldi, Mozart, Beethoven, Mendelssohn, Brahms, Txaikovski i Alban Berg; dels de piano són cèlebres alguns de Mozart, cinc de Beethoven, dos de Chopin, el de Schumann, dos de Brahms, un de Txaikovski, el de Grieg i uns quants de Saint-Saëns, Ravel, Rakhmàninov i Bartók. Són famosos també alguns de violoncel (Boccherini, Haydn, Schumann, Dvořák), de flauta (Pergolesi, Mozart), de guitarra (Rodrigo), etc.
Alguns concerts són per a dos o tres solistes (doble concert, triple concert) i al segle xviii eren sovint anomenats simfonia concertant.

## Referències

* ↑ «Concerto | Definition, History, & Examples | Britannica» (en anglès). [Consulta: 24 febrer 2024].
* 1 2 «concerto - Treccani» (en italià). [Consulta: 28 febrer 2024].
* ↑ «Significado de Concierto» (en castellà). Arxivat de l'original el 2024-03-02. [Consulta: 2 març 2024].
* ↑ «Symphonie concertante | Chamber, Orchestral, Soloists | Britannica» (en anglès). [Consulta: 3 març 2024].

## Enllaços externs

* "El concert per a solista" a Arraona.net Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Anthology of 20th century violin concertos
# Congrés Liberal Democràtic

El Congrés Liberal Democràtic (polonès: Kongres Liberalno-Demokratyczny, KLD) va ser un partit polític polonès d'ideologia liberal. Va ser fundat el juny de 1990 per Jan Krzysztof Bielecki i Donald Tusk. Tenia les seves arrels en el moviment Solidarność. Defensava l'economia de mercat i la llibertat individual, va rebutjar tot i extremisme i fanatisme i era favorable a l'entrada de Polònia a la Unió Europea, la ràpida privatització de les empreses que encara continuaven en mans de l'Estat polonès i la descentralització del govern.
A les eleccions parlamentàries poloneses de 1991 va obtenir 7,5% dels vots i 37 escons al Sejm (d'un total de 460 escons). A les eleccions de 1993, però, va obtenir el 4,0% dels vots i es va quedar sense escons. El 20 de març de 1994 es va unir amb la Unió Democràtica (Unia Demokratyczna) per a formar la Unió de la Llibertat (Unia Wolności, UW). Alguns dels ex membres del Congrés decidiren el gener de 2001 passar a formar part de la nova Plataforma Cívica.

## Resultats electorals
### Sejm

| Any | Vots | % | Escons | +/– | Govern |
| 1991 | 839,978 | 7.49 (#7) | 37 / 460 | Nou | Oposició (1991–92) |
| 1991 | 839,978 | 7.49 (#7) | 37 / 460 | Nou | Coalició (1992–93) |
| 1993 | 550,578 | 3.99 (#10) | 0 / 460 | 37 | Extraparlamentari |

### Senat

| Any | Vots | % | Escons | +/– | Govern |
| 1991 | 1,497,718 | 6.53 | 6 / 100 | Nou | Oposició (1991–92) |
| 1991 | 1,497,718 | 6.53 | 6 / 100 | Nou | Coalició (1992–93) |
| 1993 | 1,088,769 | 3.99 | 1 / 100 | 5 | Oposició |

## Referències

* ↑ Jerzy Szacki. Liberalism After Communism. Central European University Press, 1994, p. 182. ISBN 978-1-85866-016-5.
* ↑ «Introducing Poland's prime minister: Donald Tusk» (en anglès). Eye on Poland. CNN, 06-10-2008. Arxivat de l'original el 6 d’agost 2016. [Consulta: 29 juliol 2024].
# Consonant bategant retroflexa sonora

La consonant bategant retroflexa sonora és un so de consonant relativament poc comú en les llengües parlades. El símbol de l'alfabet fonètic internacional és [ɽ]. Aquest símbol representa una [r] la part inferior de la tija acaba en un ganxo a la dreta. A l'API, la [r] representa una vibrant alveolar.
Segons la llengua, pot ser simple [ɽ], aspirat [ɽʱ], etc.

## Característiques

Aquestes són les característiques de la consonant bategant retroflexa sonora:
* El seu mode d'articulació és bategant, és a dir, que és produïda contraient breument els músculs d'un punt d'articulació, sobre l'altre.
* El seu punt d'articulació és retroflex, és a dir, s'articula amb la punta de la llengua cap amunt contra el paladar.
* La seva fonació és sonora, és a dir, les cordes vocals vibren durant l'articulació.
* És una consonant oral, és a dir, que l'aire sols s'escapa per la boca.
* És una consonant central, és a dir, es produeix deixant passar l'aire per la meitat de la llengua, en lloc dels costats.
* El seu mecanisme de flux d'aire és egressiu pulmonar, és a dir, s'articula empenyent l'aire a través dels pulmons i a través del tracte vocal, en lloc de la glotis o la boca.

## En català

El català no posseis el [ɽ].

## En altres llengües

Alguns idiomes pronuncien [ɽ], com norvegès, el suedès, el japonès, l'haussa, l'hindi i l'urdú, el iagan, etc.
| IDIOMES | Paraules | API | Sentit | Notes |
| bengalí | গাড়ি | [ɡäɽiː] | automòbil | Postveolar apical. |
| Haussa | rani | [ɽaːniː] | estació seca | Escrit amb la lletra ⟨r⟩ en grafia llatina o la lletra ⟨ر⟩ en la grafia ajami, com l'apical [r] o bategant [ɾ]. . |
| Haussa | sarki | [saɽkiː] | emir, príncep | Escrit amb la lletra ⟨r⟩ en grafia llatina o la lletra ⟨ر⟩ en la grafia ajami, com l'apical [r] o bategant [ɾ]. . |
| norvegès (central, oriental) | blad | [bɽɑː] | full | Al·lòfon /l / i /r/,. |

## Notes i referències

* ↑ Mazumdar, Bijaychandra. The history of the Bengali language (en anglès). Asian Educational Services, 2000, p. 57. ISBN 8120614526.
* ↑ Kristoffersen, Gjert. The phonology of Norwegian (en anglès). Oxford University Press, 2000, p. 24. ISBN 978-0-19-823765-5.
* ↑ Heide, Eldar «Tjukk l – Retroflektert tydeleggjering av kort kvantitet. Om kvalitetskløyvinga av det gamle kvantitetssystemet» (en noruec). Maal og Minne. Novus forlag, 102, 1, 2010, pàg. 3-44.

## Vegeu també

* Mode d'articulació
* Punt d'articulació
# Conveni de Tàrrega

El Conveni de Tàrrega signat per Jaume el Conqueridor i Ponç de Cabrera el 1236 establí que el Comtat d'Urgell esdevenia vassall del Comtat de Barcelona.
La mort sense descendència de la comtessa Aurembiaix el 1231 va significar l'extinció de la primera dinastia d'Urgell. Aleshores, començà la Guerra pel Comtat d'Urgell entre els comtes de Barcelona, que volien incorporar el comtat a la Corona, i la casa de Cabrera, hereva del comtat pel seu parentiu amb la primera dinastia. El 1236, pel conveni signat a Tàrrega, Jaume el Conqueridor reconegué la possessió del comtat d'Urgell a Ponç de Cabrera a canvi, esdevenia vassall seu.

## Referències

* ↑ «concòrdia de Tàrrega». GEC. [Consulta: 28 maig 2023].
* 1 2 Gonzalvo i Bou, Gener. «El comtat d'Urgell als segles XII, XIII i XIV.». A: Història del panteó dels comtes d ́Urgell. Els sepulcres del monestir de Bellpuig de les Avellanes. Universitat de Lleida, 2014-09-25, p. 13-18. ISBN 978-84-8409-446-3.
* ↑ Cateura Bennàsser, Pau «Las cuentas de la colonización feudal (Mallorca, 1231-1245)». En la España medieval, 20, 1997, pàg. 57–142. ISSN: 1988-2971.
* ↑ Guinot Rodríguez, Enric «L'alta noblesa catalana en la conquesta de València». Anuario de estudios medievales, 26, 1996, pàg. 647–686. ISSN: 0066-5061.
# Copa Barcelona-Trofeu General Orgaz 1949-1950

La Copa Barcelona-Trofeu General Orgaz 1949-1950 fou la desena edició de la competició. Se celebrà des de l'11 de juny fins a l'agost i fou organitzada per la Federació Catalana de Basquetbol. Hi participaren dotze equips de la Primera divisió A i B del Campionat de Catalunya.
Es disputà en format d'eliminació directa a doble partit, classificant-se per a la següent ronda l'equip amb més punts anotats en el resultat global de l'eliminatòria. La competició tingué primera ronda, quarts de final, semifinals i final, que se celebrà a partit únic i en una seu neutral.
Es proclamà campió el Joventut de Badalona, que guanyà la final al CB Sant Josep per 39 a 33 i aconseguí el seu primer títol de la competició.

## Clubs participants

* Círcol Catòlic Badalona
* FC Barcelona
* Bàsquet Institució Montserrat
* JACE Calella
* Club Bàsquet Cornellà
* Centre Catòlic Hospitalet
* Club Joventut Badalona
* Club Esportiu Manresa
* Club Bàsquet Mollet
* Unió Esportiva Montgat
* Club Bàsquet Ripollet
* Club Bàsquet Sant Josep

## Competició
### Primera ronda

| Equip 1 | Equip 2 | Anada | Tornada |
| CC Badalona | BIM | 33-29 | 15-48 |
| CB Mollet | CB Olesa | 27-35 | |
| CE Manresa | CB Sant Josep | 28-33 | 14-47 |
| CB Santfeliuenc | CB Ripollet | 31-36 | |
| UE Montgat | JACE Calella | 74-28 | 49-48 |

### Quarts de final

| Equip 1 | Equip 2 | Anada |
| CB Cornellà | BIM | |
| CB Olesa | CB Sant Josep | 41-43 |
| CF Barcelona | CB Ripollet | 37-47 |
| UE Montgat | Joventut de Badalona | 34-41 |

### Semifinals

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| BIM | | CB Sant Josep | | |
| CB Ripollet | | Joventut de Badalona | | |

## Final

Dos clubs badalonins jugaren la final de la Copa Barcelona-Trofeu General Orgaz, el CB Sant Josep i el Joventut de Badalona. Es disputà el 29 de juliol de 1950 al camp de la UGE Badalona. Es proclamà campió el Joventut de Badalona, que guanyà la final per 39 a 33 i aconseguí el seu primer títol de la competició.
| 29 de juliol de 1950 (1950-07-29) Crònica | Joventut de Badalona | 39–33 | CB Sant Josep | Camp de la UGE Badalona, Badalona |
* Campió de la Copa Barcelona-Trofeu General Orgaz 1949-50
* Club Joventut Badalona Primer títol

## Referències

* ↑ E.. «La Copa Orgaz, empieza hoy». El Mundo Deportivo p. 3, 11-06-1950. [Consulta: 28 desembre 2024].
* 1 2 «Final Copa Barcelona. Trofeo General Orgaz» (en castellà). Revista de Badalona, Núm. 464, 05-08-1950, pàg. 8 [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «Final Copa Barcelona. Trofeo General Orgaz» (en castellà). Revista de Badalona, Núm. 463, 29-07-1950, pàg. 8 [Consulta: 28 desembre 2024].
# Gotarces II de Pàrtia

Gotarces II va ser rei de Pàrtia l'any 42 en rebel·lió, d'Hircània i Pàrtia Oriental del 43 al 45, de Pàrtia en rebel·lió el 45, i altre cop (sense oposició) del 47 fins al 51.
Era fill d'Artaban III de Pàrtia, i a la mort del seu pare, que havia deixat per hereu Vardanes I es va rebel·lar contra el seu germà i va fer matar Artaban, un altre germà seu, i a tota la seva família l'any 41, cosa que el va fer impopular i va facilitar l'accés al tron del seu germà Vardanes. Derrotat prop d'Ecbàtana, va haver de fugir a la part oriental del regne. Allà va reunir un exèrcit escita, de la branca dels nòmades dahes, i va tornar l'any 43. Va fer un tractat amb son germà, que li va cedir Hircània i la part oriental de l'imperi.
Durant dos anys va conspirar i va obtenir el suport d'Izates II d'Adiabene i es va rebel·lar l'any 45. Vardanes va marxar contra el rebel, al que va derrotar a la riba del riu Carinda (a la costa sud de la mar Càspia). Gotarces va fugir al territori dels escites dahan i Vardanes el va empaitar i va obtenir diverses victòries però no el va poder atrapar.
Assassinat Vardanes l'any 46, poc després, per la presència del seu exèrcit escita, es va fer reconèixer pels nobles i mags. Com altres reis es va titular «Rei de reis, benefactor, just, il·lustre (epífanes) i amic dels grecs (filhel·lènic)».
Però entre la noblesa hi havia un sector descontent per la crueltat i la luxúria de Gotarces, i va enviar una petició a l'emperador romà Claudi, demanant que recolzés a Meherdates, fill de Vonones I, que era ostatge a Roma. Meherdates amb permís de Roma es va presentar a la frontera de Pàrtia a l'Eufrates i va ser proclamat rei pels seus partidaris (49) entre ells el rei Abgar V d'Osroene que era en secret fidel a Gotarces. Abgar V va aconsellar al pretendent que en lloc de marxar directament contra Selèucia del Tigris i Ctesifont, passés per Nínive i la riba esquerra del Tigris, i li va fer cas. Gotarces, posat al corrent per Abgar, va sorprendre a Meherdates prop de Nínive i el va derrotar i fer presoner i li va fer tallar les orelles, cosa que inhabilitava per a ser rei.
Gotarces va morir l'any 51, de malaltia segons Tàcit o assassinat segons Flavi Josep. No va deixar fills. Els nobles van proclamar rei a Vonones II que era rei d'Atropatene, regne al que va renunciar en favor del seu fill Pacoros.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals, XI, 8
* ↑ Rawlinson, George. «The seven great monarchies, cap. XV». The Seven Great Monarchies Of The Ancient Eastern World, Vol 6. (of 7): Parthia The History, Geography, And Antiquities Of Chaldaea, Assyria, Babylon, Media, Persia, Parthia, And Sassanian or New Persian Empire; With Maps and Illustrations.. The Project Gutenberg. [Consulta: 25 abril 2024].
| Precedit per: Vardanes I | Imperi Part | Succeït per: Vonones II |