OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cees Priem

Cornelis Johannes Priem, més conegut com a Cees Priem (Ovezande, 27 d'octubre de 1950) és un ciclista neerlandès, ja retirat, que fou professional entre 1973 i 1987.
Com a ciclista amateur va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972, on fou dotzè en la prova en ruta del programa de ciclisme. Com a professional destaquen dues victòries d'etapa al Tour de França, el 1975 i 1980, i dues més a la Volta a Espanya, el 1976 i 1977. El 1974 va guanyar el campionat dels Països Baixos en ruta. Una vegada retirat va passar a fer feines de director esportiu de l'equip TVM-Farm Frites entre 1988 i 1998.
En el marc de l'escàndol del dopatge del Tour de França de 1998 va ser detingut per les autoritats judicials franceses i considerat el principal responsable del dopatge organitzat dins de l'equip TVM. Va ser condemnat a 18 mesos de presó i una multa de 80.000 francs suïssos. El 2014 Jeroen Blijlevens i Bart Voskamp, ambdós exciclistes del TVM, van admetre que els productes dopants estaven destinats a ells i que la direcció de l'equip no n'estava al corrent i que havien estat condemnats injustament.

## Palmarès

* 1970 (amateur)
** 1r a la Ronde van Midden-Zeeland
* 1971 (amateur)
** 1r a l'Olympia's Tour
** Vencedor de 3 etapes de la Volta a Àustria
* 1972
** 1r al Circuit de Saône-et-Loire
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 1973
** 1r a la Ster van Zwolle
* 1974
** Campió dels Països Baixos en ruta
** Vencedor d'una etapa al Tour de Romandia
* 1975
** 1r a l'A través de Bèlgica
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1976
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1977
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1978
** 1r al Gran Premi Stad Sint-Niklaas
** Vencedor d'una etapa a la Volta als Països Baixos
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
* 1979
** Vencedor d'una etapa al Tour del Mediterrani
* 1980
** 1r a la Coppa Agostoni
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1982
** 1r a l'Étoile de Bessèges i vencedor d'una etapa
* 1983
** 1r als Tres dies de La Panne
* 1984
** 1r al GP Stad Vilvoorde

### Resultats al Tour de França

* 1974. Abandona (4a etapa)
* 1975. Abandona (13a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1980. Abandona (13a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1981. Abandona (14a etapa)
* 1986. Abandona (12a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1976. 32è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1977. Abandona. Vencedor d'una etapa

## Referències

* 1 2 «PRIEM Cornelis "Cees" (Cornelis Johannes)». [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ «Olympedia – Cees Priem». [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ TVM: le TGI de Reims réaffirme l'interdiction de dopage en France sur cyclisme-dopage.com
* ↑ Dopage: 16 ans après, Blijlevens et Voskamp avouent sur lesoir.be
* ↑ TDF 98 : Voskamps et Blijlevens plaident coupable sur franceinfo.fr

## Enllaços externs

* Fitxa de Cees Priem a sitiodeciclismo.net
# Cefeu (fill d'Àleu)

Cefeu (en grec antic Κηφεύς), segons la mitologia grega, va ser un heroi grec, fill d'Àleu i de Neera. Succeí el seu pare com a rei de Tegea, a l'Arcàdia. Va participar en l'expedició dels argonautes.
Quan Hèracles va organitzar una expedició contra els fills de Hipocoont a Lacedemònia, va demanar una aliança a Cefeu, que tenia vint fills. Però Cefeu creia que si se n'anava de la ciutat, els habitants d'Argos ho aprofitarien per envair el seu territori. Hèracles el convencé donant-li un rínxol dels cabells de Medusa guardat dins d'un vas de bronze, regal d'Atena, dient que si, en la seva absència atacaven els argius, la seva filla Estèrope, havia d'enlairar el rínxol per damunt de les muralles i sacsejar-lo tres vegades. Si tenia la precaució de no mirar enrere, els enemics fugirien. Cefeu es va deixar convèncer, va posar la seva filla al capdavant de la ciutat i marxà a la guerra contra Lacedemònia, amb Hèracles i el seu germà Íficles. Però Cefeu i els seus vint fills van morir tots en el combat, cosa que no impedí que Hèracles en sortís victoriós.
Segons Pausànias, va tenir una altra filla, Aèrope, amant d'Ares, a qui va donar un fill. La mare va morir durant el part, però el déu va fer que el nadó seguís nodrint-se de la llet de la seva mare morta.
De vegades a Cefeu se'l presenta no com a fill d'Àleu, sinó com a fill de Licurg, i en aquest cas es diu que va prendre part en la cacera del senglar de Calidó.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 95. ISBN 9788496061972.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, VIII, 44, 7

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 46. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Celler de Cal Sadurní

El celler de Cal Sadurní és un edifici de Sant Pere Molanta, al municipi d'Olèrdola (Alt Penedès), situat a l'altre costat de la carretera de la masia Cal Sadurní, de la que n'era el celler.

## Descripció

Es tracta de dues naus rectangulars adossades de forma perpendicular, cadascuna d'elles amb la coberta a dues vessants i el carener perpendicular a la façana. La primera nau presenta una gran portalada d'arc escarser ceràmic i la segona un gran finestral i un portal d'arc escarser ceràmic. A la part superior hi ha un òcul i un capcer amb dos pilars ceràmics, també presents a les cantonades i enllaçats a través de la cornisa motllurada. El tractament exterior dels murs és la pedra vista.

## Història

El va fer construir Ramon Sadurní Sadurní l'any 1907, després que el celler de la masia quedés petit. Després d'uns anys sense ús, el celler va ser renovat l'any 2005 per acollir-hi un centre de tast de vins denominat Aula de la Vinya i el Vi.

## Referències

* ↑ «Cal Sadurní». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 «Celler de Cal Sadurní». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
* ↑ «Aula de la Vinya i el Vi». Consorci de Promoció Turística del Penedès.
# Cellers Bell-lloc

Els Cellers Bell-lloc, a Palamós, Girona, són en un edifici construït entre el 2005 i el 2007 i dissenyat per Carmen Pigem, Rafael Aranda i Ramón Vilalta, fundadors de l'estudi d'arquitectura RCR Arquitectes d'Olot. Van rebre el Premi d'Arquitectura Contemporània de la Unió Europea - Premi Mies van der Rohe l'any 2009.
És un edifici estructurat a partir de planxes d'acer inclinades que permeten l'accés de la llum exterior. Es troba entre vinyers i els arbres d'un bosc i fou dissenyat i construït de manera que la major part de l'edificació queda enterrada, fet que aconsegueix una adaptació a l'entorn sobre el qual s'eleva.
Els arquitectes dissenyadors del projecte el van concebre com un «passeig al món subterrani del vi». Pretenien crear un ambient en comunió amb el paisatge circumdant que fos pràctic per a la labor industrial que s'hi realitza i per al vessant turístic. Es pot descriure com un laberint de passadissos subterranis, foscos, degudament aïllats i dotats de l'adequada climatització, tot intentant que el disseny arquitectònic i els materials empleats facin innecessari l'ús d'aparells industrials per a poder ser adequats per al seu paper de celler. Es va construir amb materials diversos, entre d'altres acer corten i pedra natural.

## Referències

* ↑ Suzuki, Hisao; Pons, Eugeni. «Bell-lloc Winery» (en anglès). European Union Prize for Contemporaru Architecture (EUMiesAward), 2009. [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «Bodegas Bell-lloc / RCR Arquitectes» (en castellà). Plataforma Arquitectura, 22-07-2014 [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «Proyectos: Bodegas Bell-lloc» (en castellà). On Diseño. [Consulta: 4 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Prat, Jaume. «Una introducció a RCR arquitectes». Catalan Architects, 08-03-2017.
# Centre Cristià Democràtic

El Centre Cristià Democratic (en italià: Centro Cristiano Democratico, CCD) fou un partit polític d'Itàlia fundat el 18 de gener de 1994 per polítics moderats de l'extingida Democràcia Cristiana Italiana. Aquests polítics van rebutjar unir-se al nou Partit Popular Italià. Entre els fundadors es trobaven Pier Ferdinando Casini (que fou el secretari), Clemente Mastella (president) i Francesco D'Onofrio.

## Història

A les eleccions legislatives italianes de 1994 el CCD es va aliar aviat amb el Pol de les Llibertats, coalició de centredreta liderada per Silvio Berlusconi. Aquesta coalició va vèncer a les eleccions. No obstant això, aquest govern cauria poc després per desavinences entre els partits membres.
Després d'aquest relatiu fracàs el CCD s'uneix amb Forza Italia, Alleanza Nazionale i els Cristians Democràtics Units (CDU) per a les eleccions legislatives italianes de 1996. Després de la victòria de Romano Prodi, passen a l'oposició formant un sol grup. Allí, la CDU de Rocco Buttiglione se sent discriminada pel CCD, adherint-se al grup mixt. D'aquesta manera es va iniciar un enfrontament entre dos importants grups democristians. Més endavant, el febrer de 1998, CCD sofreix una important escissió. Mastella abandona el partit i funda un nou partit del que en sorgiria després Populars-UDEUR després de la unió d'algunes restes del Partit Popular Italià. Mentrestant la resta del partit roman fidel a Casini, secretari general.
La desaparició del partit arriba el 2002. Abans, després de la victòria electoral de Berlusconi el 2001, Casini havia estat elegit president de la cambra dels diputats. A més, CCD aconseguiria un ministre en el govern del centredreta. La dissolució del partit va tenir lloc per la unió de les forces democristianes del centredreta que van decidir fundar la Unió dels Demòcrates Cristians i de Centre (UDC).

## Resultats electorals
### Parlament italià

| Any | Líder | Vots | % | Diputats | +/− | Vots | % | Senadors | +/- |
| 1994 | Pier Ferdinando Casini | Coalició CCD-FI | Coalició CCD-FI | 27 / 630 | Nou | Dins PdL/PBG | Dins PdL/PBG | 12 / 315 | – |
| 1996 | Pier Ferdinando Casini | Coalició CCD-CDU | Coalició CCD-CDU | 19 / 630 | 8 | Dins PpL | Dins PpL | 15 / 315 | 3 |
| 2001 | Pier Ferdinando Casini | Coalició CCD-CDU | Coalició CCD-CDU | 24 / 630 | 5 | Dins CdL | Dins CdL | 21 / 315 | 6 |

### Parlament europeu

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/− |
| 1994 | Pier Ferdinando Casini | Dins Forza Italia | Dins Forza Italia | 3 / 87 | Nou |
| 1999 | Pier Ferdinando Casini | 805,320 (9è) | 2.6 | 2 / 72 | 1 |
# Centre d'Art Contemporani La Sala

El Centre d'Art Contemporani La Sala és un centre d'art ubicat al Nucli Antic de Vilanova i la Geltrú, prop de l'Hospital de Sant Antoni Abat. La seva missió és difondre, estimular i promoure l'art contemporani, servint com a plataforma per a la formació i l'educació artística. Disposa de diverses sales per a exposicions i activitats relacionades amb l'art contemporani.
El Centre d'Art Contemporani La Sala compta amb diversos espais destinats a diferents propòsits artístics. La Sala de les Voltes, de planta pràcticament quadrada, exhibeix treballs d'artistes reconeguts, locals i internacionals. La Sala de les Columnes ofereix un espai als artistes emergents de la zona. Finalement, la Sala Oberta facilita la interacció entre creadors i públic, presentant exposicions divulgatives que no sempre se centren exclusivament en l'art contemporani.
L'edifici té una rica història que es remunta a 1804, quan Pere Gumà va construir el primer teatre de Vilanova, conegut inicialment com La Sala. Aquest espai es va utilitzar com a teatre i sala de ball, amb un disseny interior notable que inclou columnes de pedra i voltes singulars. Al llarg dels anys, l'edifici ha sofert diverses remodelacions, incloent la instal·lació d'enllumenat de gas al segle XIX i la col·locació de paviment de rajoles hidràuliques al segle xx.
Durant el segle XIX i principis del segle XX, La Sala va ser un punt central per a les activitats culturals i festives de Vilanova, especialment durant el Carnaval. Els balls de màscares i altres esdeveniments hi van atraure grans multituds, consolidant-se com un espai popular per a totes les classes socials.
A partir dels anys setanta, l'edifici va acollir activitats de caràcter polític i social, però el seu estat ruïnós va portar al seu tancament als anys vuitanta. El 2003, amb el suport de l'Ajuntament de Vilanova i la Geltrú i la Diputació de Barcelona, es va iniciar la seva recuperació. El juny de 2007, es va inaugurar el Centre d'Art Contemporani La Sala, rehabilitat per l'arquitecte Víctor Argentí i Salvadó. Aquest espai modernitzat ofereix serveis educatius, incloent programes didàctics i visites comentades, i disposa d'una botiga on es poden adquirir catàlegs d'exposicions temporals.

## Referències

* 1 2 «Centre d'art contemporani LA SALA». vilanova.cat. [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «Inventari del Patrimoni Històric, Arquitectònic i Ambiental de Vilanova i la Geltrú. Volum 5. Fitxa 205.
* ↑ Los misterios de Villanueva: descripcion è historia de sus monumentos, usos y costumbres. Tomo segundo. Capítulo 2. (en castellà). Institut d'Estudis Penedesencs, 1991. Reproducció facsímil de l'edició publicada el 1851., p. 300. ISBN ISBN 84-86933-18-8.
* 1 2 La Sala. Centre d'Art Contemporani La Sala. (en català, espanyol, anglès.). Ajuntament de Vilanova i la Geltrú., 2007. ISBN 978-84-89932-00-5.
* ↑ «La Sala inaugura la primera exposició d'art de la seva nova etapa». Eix Diari. [Consulta: 2 agost 2024].

## Enllaços externs

* Centre d'Art Contemporani La Sala - Lloc web oficial
# Centro Insular de Deportes

El Centro Insular de Deportes (CID) és un pavelló poliesportiu a l'Avinguda Marítima de Las Palmas de Gran Canaria amb capacitat per 5.200 espectadors. Fou inaugurat el 20 d'octubre de 1988. És la seu com a locals dels equips Club Voleibol Las Palmas de la Superlliga femenina de voleibol, el Club Voleibol Gran Canaria de la Superlliga masculina de voleibol, el Club Baloncesto Islas Canarias de la Lliga femenina de bàsquet i fins al abril 2014 el Club Baloncesto Gran Canaria de la Lliga ACB que es va traslladar al Gran Canaria Arena.
El complex esportiu té una pista poliesportiva amb grades telescòpiques que permeten variar la capacitat del recinte en funció de les necessitats d'espai utilitzat. En les dependències annexes hi ha una piscina coberta de 25 × 16,65 m amb 8 carrils, així com sis sales de musculació, art marcials, spinning, etc. Altres dependències són la sala de premsa, la sala de reunions i les oficines així com un aparcament per 250 vehicles.
Aquestes instal·lacions han albegat diferents competicions de voleibol com alguna fase final de la Copa del Rei de voleibol, la Copa de la Reina de voleibol o algun partit de la Lliga Mundial de voleibol. Pel que fa al bàsquet ha estat seu d'alguna fase final de la Copa del Rei de bàsquet, de la Copa de la Reina de bàsquet o de la Supercopa espanyola de bàsquet.
A la darreria de 2024, el centre va tancar per una extensiva modernització, esdevinguda inevitable després de més de trenta anys d'activitat. S'estima que les obres duraran al menys uns dos anys.

## Referències

* 1 2 Aperdia. «Transports de Centro Insular de Deportes de Gran Canaria» (en francès). OStadium. [Consulta: 9 febrer 2025].
* 1 2 Borrego, Juna Pedro «El Centro Insular pierde comba» (en castellà). La Provincia, 05-03-2007.
* ↑ Efe. «El Centro Insular de Deportes afronta su última cita ACB» (en castellà). El Diario, 04-04-2014. [Consulta: 9 febrer 2025].
* 1 2 Falcón, Rafael «3.500 usuarios del Centro Insular de Deportes deberán buscar alternativas». Canarías 7, 14-10-2024.

## Enllaços externs

* Centro Insular de Deportes - Lloc web oficial
# Cerro Azul (Equador)

Cerro Azul és un volcà en escut que es troba al sud-oest de l'illa Isabela, a les illes Galápagos, Equador. Amb una alçada de 1.689 msnm és el segon cim més alt de l'arxipèlag. És un dels volcans més actius de les Galápagos, amb l'última erupció entre maig i juny de 2008. Consta d'una gran caldera de 4x5 quilòmetres i 650 metres de profunditat.

## Referències

* 1 2 «Global Volcanism Program | Cerro Azul» (en anglès). [Consulta: 22 abril 2024].
# Cerro Solo

El Cerro Solo és un gran estratovolcà que es troba a la frontera entre Xile i l'Argentina, entre la regió d'Atacama de Xile i la província argentina de Catamarca, a l'oest de l'Ojos del Salado. El seu cim s'eleva fins als 6.215 msnm. Consta de nou centres eruptius i està cobert de dipòsits de fluxos piroclàstics de riodacita de color clar.
Va ser escalat per primera vegada per Luis Alvarado, Jorge Balastino, Carlos i Oscar Álvarez el 21 de febrer de 1950.

## Referències

* ↑ Biggar, John. The Andes a guide for climbers. 5th, 2020. ISBN 978-0-9536087-7-5. OCLC 1260820889.
* ↑ «Capas SIG | Instituto Geográfico Nacional». www.ign.gob.ar. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ rbenavente. «Biblioteca del Congreso Nacional | SIIT | Mapas vectoriales» (en anglès). bcn.cl. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «Global Volcanism Program | El Solo» (en anglès). [Consulta: 27 abril 2024].
* ↑ «Ascensión al nevado de El Muerto, la montaña de la incógnita». Centro Cultural Argentino de Montaña. [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ Almaraz, Guillermo. «Tres Quebradas» (en castellà). estiloandino. Arxivat de l'original el 2020-09-28. [Consulta: 18 agost 2021].
# Bastarnes

Els bastarnes (en llatí Bastarnae o Basternae, en grec antic Βαστάρναι o Βαστέρναι) eren un poble germànic -amb probable component cèltic- de la Sarmàcia europea, un dels més poderosos de la regió.
Provinents de Germània es van establir a Sarmàcia, a la regió del Theiss i en direcció cap al baix Danubi, fins i tot fins a la seva boca, on un grup del seu poble es va establir a l'illa de Peuce i va originar el peucins o peucini. Altres tribes dels bastarnes eren: els atmonis i els sidonis. Eren alts i valents. Vivien sempre fent la guerra i els guerrers portaven amb ells les dones i els fills en carros. Disposaven de cavalleria i d'una infanteria lleugera entrenada per mantenir-se a la vora, fins i tot al galop, al costat dels genets, cadascun dels quals anava acompanyat per un d'aquests soldats a peu (παραβάτης), segons Polibi, Titus Livi i Estrabó. El seu govern era monàrquic.

## Història

Els bastarnes, instal·lats a la part sud del Danubi, feien incursions molt destructives cap a Tràcia. Van ser aliats de Filip V de Macedònia durant la Segona Guerra Macedònica i el rei Perseu de Macedònia tenia en el seu exèrcit vint mil mercenaris bastarnes. El bastarnes van lluitar contra els governadors romans de Macedònia però Marc Licini Cras Dives els va rebutjar fins més enllà del Danubi l'any 30 aC. Després els geògrafs indiquen que es van establir vora del Tiras (Dnièster) i del Borístenes (Dnièper) mentre els peucins es van mantenir a la boca del Danubi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Bastarnae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 17 febrer 2021].
# Tractat de fusió de les Comunitats Europees

El Tractat de fusió de les Comunitats Europees, conegut també amb el nom de Tractat de Brussel·les, fou signat el 8 d'abril de 1965 i entrà en vigor l'1 de juliol de 1967. Mitjançant aquest tractat s'uniren les estructures de les tres comunitats Europees: la Comunitat Europea del Carbó i l'Acer (CECA), la Comunitat Econòmica Europea (CEE) i la Comunitat Europea de l'Energia Atòmica (CEEA, Euratom).
D'aquesta manera, es fusionen les tres estructures executives de les diferents comunitats, i es crea una única Comissió Europea i un únic Consell, que seran els òrgans de govern conjunt de les tres comunitats des d'aquell moment. A més a més, les tres comunitats compartiran a partir d'aquest moment el Parlament Europeu i el Tribunal de Justícia.
Aquest tractat és considerat, d'alguna manera, el principi del que seria (en un futur) la moderna Unió Europea, i fou derogat amb la signatura del Tractat d'Amsterdam el 2 d'octubre de 1997.

## Referències

* ↑ Thomson, Ian. The documentation of the European Communities : a guide. 2a reimp. Londres: Mansell, 1992, p. 1. ISBN 0720120225.
* ↑ Brussels Treaty (European history 1965-93) - Britannica Online Encyclopedia

## Vegeu també

* Tractats de la Unió Europea
* Cronologia de la Unió Europea

## Enllaços externs

* (anglès)(francès)(alemany) Tractat de Brussel·les al CVCE
# Cassandra Nova

Cassandra Nova Xavier és una superdolenta fictícia que apareix als còmics nord-americans publicats per Marvel Comics. Creada pel guionista Grant Morrison amb el dibuixant Frank Quitely, va aparèixer per primera vegada al número 114 de New X-Men al juliol del 2001.
Cassandra és una "mummudrai", una forma de vida parasitària que neix sense cos al pla astral. La que hauria estat la germana bessona del fundador dels X-Men, el telèpata Charles Xavier (el Professor X), va morir a conseqüència d'un assalt psíquic del seu germà quan intentà estrangular-lo mentre estaven tots dos junts a l'úter ja que el futur superheroi "va sentir la seva malevolència i la va matar", donant lloc a la seva mort fetal. Gràcies als seus poders psionics, va aconseguir crear-se un cos i es va dedicar a venjar-se del seu germà.
Cassandra Nova, interpretada per l'actriu anglesa Emma Corrin, és la superdolenta principal de la pel·lícula Deadpool & Wolverine de l'Univers cinematogràfic de Marvel (MCU), que es va estrenar a finals de juliol de 2024. Hi és líder d'un grup de mutants que compta amb diversos enemics tradicionals dels X-men com ara Juggernaut, Sabretooth, Toad, Deathstrike i Azazel.
# Pilota de bàsquet

Una pilota de bàsquet és una pilota esfèrica que es fa servir per jugar a bàsquet. Habitualment està feta de cautxú o materials sintètics, i el pes i les dimensions difereixen segons qui juga:
* En bàsquet masculí, té una circumferència de 76 cm i un pes de 600 g.
* En bàsquet femení, té una circumferència de 73 cm i un pes de 540 g.
* En minibàsquet, la pilota és més petita encara.
Tradicionalment és de color taronja, amb línies negres, però hi ha moltes variants. Les pilotes d'interior i d'exterior difereixen en el material del qual estan recobertes.
A partir de la temporada 2004-2005 la FIBA ha adoptat per a les seves competicions una pilota dissenyada per l'italià Giugiaro, amb estries clares sobre el clàssic color de fons taronja, amb la finalitat de millorar la visibilitat tant per part dels jugadors com pel públic.
L'any 2006, l'NBA i Spalding van dissenyar una nova pilota amb un nou disseny i material que permeten un millor maneig i té millor textura i consistència que la pilota de cuir convencional, que s'utilitzarà a l'NBA a partir de la temporada 2006-2007.

## Vegeu també

* Basquetbol

## Referències

* Regles oficials NBA (anglès)