OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Moviment de la Santedat

El Moviment de la Santedat està format per creients cristians protestants que creuen que la "naturalesa carnal" pot ser netejada per mitjà de la fe i pel poder de l'Esperit Sant si els pecats de l'home han estat perdonats per mitjà de la fe en Jesucrist. Els beneficis que professen són "poder espiritual" i l'habilitat de conservar-se a si mateixos purs (és a dir, que els pensaments i els motius no es corrompen pel pecat). Aquesta doctrina és coneguda en les Esglésies de la Santedat com a "santificació sencera", però el nom més popular en el cristianisme és "perfecció cristiana". En termes generals el Moviment de Santedat volia promoure un cristianisme personal, pràctic i amb la capacitat de canviar les vides.
Els tres conceptes bàsics del Moviment de Santedat són:
* regeneració per la gràcia, per mitjà de la fe
* santificació cristiana, per la gràcia i per mitjà de la fe
* la certesa de la salvació pel testimoniatge de l'Esperit Sant.
Per descomptat, el primer concepte és una doctrina bàsica del protestantisme evangèlic, però dintre del context del Moviment de la Santedat, hi ha un grau major de misticisme. El segon concepte està relacionat amb l'experiència personal, després d'haver estat regenerat i per mitjà del qual hom es dedica completament a Déu i rep la capacitat de viure una vida més santa. El tercer concepte es refereix al coneixement intern que la regeneració ha ocorregut.
Històricament el moviment té els seus orígens en el metodisme, de les interpretacions dels escrits de la perfecció humana de John Wesley. El 1836, Sarah Worral Lankford, una dona metodista, va començar a realitzar reunions els dimarts per promoure la santedat en Nova York. El 1837, Timothy Merrit, un altre metodista, va fundar el setmanari Guide to Christian Perfection, "Guia cap a la Perfecció Cristiana", per promoure la idea que el cristià pot viure sense cometre cap pecat seriós. El 1837 la germana de Sarah Lankfrod, Phoebe Palmer, va experimentar allò que va anomenar "santificació sencera". Va començar a dirigir les "Reunions per Promoure la Santedat". Amb el temps, diversos metodistes van començar a assistir a les reunions, incloent membres del clergat. Palmer va esdevenir l'editora del setmanari i el 1859 va publicar un escrit anomenat The Promise of the Father "La Promesa del Pare", per mitjà del qual advocava per la participació de les dones en el ministeri. Aquest llibre va influir Catherine Booth, la co-fundadora de l'Exèrcit de Salvació. El moviment va atreure cristians d'altres denominacions, principalment congregacionals i presbiterians. El promotor més prominent de la "Santedat Cristiana" va ser Charles Finney, qui va ser peça clau en el "Segon Gran Desvetllament" cristià dels Estats Units.
# Càlpida

Càlpida o calpis (grec antic: κάλπις, ιδος) era el nom d'una gerra per contenir aigua feta de terrissa. És una altra denominació de la hídria, segons Aristòfanes, que fa sinònimes les dues paraules.
Els especialistes diferencien els dos tipus de gerres, i expliquen que la càlpida és una modificació de la hídria, amb el cos més rodó, el coll més curt i les anses cilíndriques. Les gerres de tipus hídria es troben més aviat a Etrúria; i les càlpides, al sud d'Itàlia.
La càlpida és un estri molt antic, i amb aquest nom el mencionen tant Homer com Píndar Servia per transportar aigua, i la portaven les noies al cap al tornar de la font. També s'usava per posar-hi ungüents, per depositar-hi vots o com a urna funerària.

## Referències

* 1 2 «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 5 juliol 2024].
* 1 2 Smith, William (ed.). «Calpis». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ Homer. Odissea, VII, 20
* ↑ Píndar. Olímpiques, VI, 40
# Simfonia núm. 33 (Mozart)

La Simfonia núm. 33 en si bemoll major, K. 319, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart, acabada el 9 de juliol de 1779. Consta de quatre moviments:
* Allegro assai, en compàs 3/4.
* Andante moderato, en compàs 2/4.
* Menuetto, en compàs 3/4.
* Finale: Allegro assai, en compàs 2/4.
La partitura autògrafa es conserva en l'actualitat a la Biblioteca de la Universitat Jagellònica, a Cracòvia.

## Referències

* 1 2 Mozart, Wolfgang Amadeus; Giglberger, Veronika (preface), Robinson, J. Branford (transl.). Die Sinfonien IV.. Kassel: Bärenreiter-Verlag, 2005, p. XV. ISMN M-006-20466-3

## Enllaços externs

* Simfonia núm. 33, K. 319: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Anostracis

Els anostracis (Anostraca, gr. "sense closca") són un ordre de crustacis branquiòpodes, l'únic de la subclasse Sarsostraca. La seva espècie més coneguda és Artemia salina.

## Característiques

Els anostracis no tenen closca, tenen el cos allargat amb els segments molt marcats i un gran nombre de potes. Els ulls són pedunculats. El tèlson acaba en dos apèndixs no articulats que és la furca.

## Història natural

Com molts dels branquiòpodes, els anostracis viuen en petites basses. En pondre, els ous queden al llot del fons. Si es dona el cas que la bassa s'asseca, els ous entren en estat latent, i es revitalitzen quan l'aigua flueix un altre cop. Algunes espècies a més d'ous es poden reproduir directament mitjançant nauplis sense passar per fase d'ou, sempre que les condicions siguin les adequades.
Un anostraci molt particular és Artemia salina, que viu en aigua salada, i és capaç de resistir nivells de concentració de sals tan altes que no són adequades per a cap altre ésser viu. La seva coloració és vermellosa degut al fet que posseeix hemoglobina. La longitud dels apèndixs d'aquests branquiòpodes està directament relacionada amb la salinitat del medi en el que viuen. Poden ser partenogenètics per la qual cosa és possible trobar en una sola bassa individus només de sexe femení; tanmateix, la reproducció sexual és preferible a la partenogenètica.

## Sistemàtica

L'ordre dels anostracis es divideix en dos subordres i 8 famílies:

### Subordre Anostracina Weekers et al., 2002

* Família Branchinectidae Daday de Dées, 1910
* Família Branchipodidae H. Milne Edwards, 1840
* Família Chirocephalidae Daday de Dées, 1910
* Família Streptocephalidae Daday de Dées, 1910
* Família Tanymastigiidae Weekers i cols., 2002
* Família Thamnocephalidae Packard, 1883

### Subordre Artemiina Weekers et al., 2002

* Família Artemiidae Grochowski, 1896
* Família Parartemiidae Daday, 1910

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Sarsostraca». [Consulta: 21 agost 2021].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Anostraca». [Consulta: 21 agost 2021].
# Balena franca del sud

La balena franca del sud (Eubalaena australis) és una espècie de balena. És una de les tres espècies de balena franca del gènere Eubalaena, que anteriorment eren classificades com una de sola. Aproximadament 12.000 E. australis viuen als mars de la part meridional de l'hemisferi sud.
Com altres espècies de balenes tenen unes callositats en el seu cos característiques causades per crustacis ectoparàsits del gènere Cyamidae

## Referències

* ↑ «Balena franca del sud». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Panthera balamoides

Panthera balamoides és una espècie extinta de mamífer carnívor de la família dels fèlids que visqué a Nord-amèrica durant el Plistocè superior, fa entre 11.700 i 12.900 anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'estat mexicà de Quintana Roo. L'ombra del dubte plana sobre la seva posició taxonòmica. Fou descrit com una pantera, però, segons altres científics, el material correspondria en realitat a un os del gènere dels arctoteris. El nom específic balamoides significa ‘[animal] amb forma de jaguar’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Panthera balamoides» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 21 novembre 2024].
* ↑ «Yucatán carnivorans shed light on the Great American Biotic Interchange» (en anglès). Biology Letters, vol. 15, 5, 2019, pàg. Article ID 20190148. DOI: 10.1098/rsbl.2019.0148. PMC: 6548739. PMID: 31039726.
* ↑ Hemmer, H «The evolution of the palaeopantherine cats, Palaeopanthera gen. nov. blytheae (Tseng et al., 2014) and Palaeopanthera pamiri (Ozansoy, 1959) comb. nov. (Mammalia, Carnivora, Felidae)» (en anglès). Palaeobiodiversity and Palaeoenvironments, vol. 103, 4, 29-03-2023, pàg. 827-839. Bibcode: 2023PdPe..103..827H. DOI: 10.1007/s12549-023-00571-5. ISSN: 1867-1608.
# Bulbul de Palawan

El bulbul de Palawan (Iole palawanensis) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de les Filipines. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Bulbul de Palawan». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 616. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Sulphur-bellied Bulbul. Iole palawanensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Olea

Olea és un gènere vegetal, dins de la família oleaceae, que inclou una vintena d'espècies. Una espècie és a l'àrea mediterrània (Olea europea, l'olivera) i la resta a Sud d'Àfrica, sud-est asiàtic, est d'Austràlia i Nova Caledònia. Descripció general: Arbres o arbusts sempre verds, a vegades poligamodioics. Fulles oposades, simples peciolades, enteres o serrades.Inflorescència axil·lars o terminals, en panícula i a vegades en raïm o umbel·la. Flors petites bisexuals o unisexuals. Calze petit, campanulats lòbuls deltats o ovats normalment ciliats. Corol·la amb tub curt.Estams de 2 a 4 inserits a la base del tub de la corol·la, antera ovada el·liptica. Dos òvuls en cada lòcul pènduls. Estil curt o absent, estigma normalment capitat. Fruit en drupa, endocarpi dur a vegades papiraci. Sovint amb una sola llavor.

## Espècies principals

* Olea brachiata
* Olea capensis
* Olea caudatilimba
* Olea europaea (olivera)
* Olea exasperata
* Olea guangxiensis
* Olea hainanensis
* Olea laurifolia
* Olea laxiflora
* Olea neriifolia
* Olea paniculata
* Olea parvilimba
* Olea rosea
* Olea salicifolia
* Olea tetragonoclada
* Olea tsoongii
* Olea undulata
* Olea woodiana

## Referències

* ↑ «Olea L.» (en anglès). Plants of the World Online | Kew Science. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «Olea». theplantlist.org. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «Olea europaea». missouribotanicalgarden.org - Plant Finder. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ Bartolini, Giorgio; Petruccelli, Raffaella; Nations, Food and Agriculture Organization of the United; Organization, Food and Agriculture. Classification, Origin, Diffusion and History of the Olive (en anglès). Food & Agriculture Org., 2002, p. 58. ISBN 978-92-5-104831-3.
* ↑ Hong, De-Yuan; Blackmore, Stephen. Plants of China: A Companion to the Flora of China (en anglès). Cambridge University Press, 2015-04-23, p. 170. ISBN 978-1-316-19515-4.
Viccionari
# Borís Boríssovitx Nadejdin

Borís Boríssovitx Nadejdin (rus: Борис Борисович Надеждин) (Taixkent, 26 d'abril de 1963) és un matemàtic i polític liberal rus. Nadejdin va treballar pel llavors primer viceprimer ministre Borís Nemtsov i, després pel llavors primer ministre Serguei Kirienko entre 1997 i 1998. Seguidament, es va presentar a les eleccions i va esdevenir diputat a la Duma Estatal del 1999 al 2003 pel partit Unió de Forces de Dreta.

## Referències

* ↑ «Putin es queda sol en la cursa electoral: qui té números per plantar-li cara?», 30-01-2024. [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ Bellés, Dolors. «Putin registra la seva candidatura per al seu cinquè mandat com a president», 31-01-2024. [Consulta: 31 gener 2024].
* 1 2 «Boris B. Nadezhdin» (en anglès). Electoral Politics. Arxivat de l'original el 2022-07-05. [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ Sonne, Paul; Lobzina, Alina; Nechepurenko, Ivan «A Collective ‘No’: Anti-Putin Russians Embrace an Unlikely Challenger» (en anglès). The New York Times, 27-01-2024. ISSN: 0362-4331.
# Emili Soler i Fors

Emili Soler i Fors (Canet de Mar, 30 abril 1871 - Vilanova i la Geltrú, 22 novembre 1945) fou un pedagog i activista cultural.

## Biografia

Nascut en el si d'una família de posició modesta, cursà els estudis de magisteri, aconseguint amb el número u de la seva promoció ingressar, a disset anys, com a mestre a l'escola d'Amposta. El 1896 obtingué per concurs la plaça de mestre a l'escola de Mont-roig del Camp. Allí establí un sistema de pedagogia pràctica i viscuda, una escola activa i participativa, i promogué la construcció, que s'encarregà a l'arquitecte Ramon Salas i Ricomà, d'un nou edifici escolar —actualment la Casa de Cultura Agustí Sardà—, llavors un dels més innovadors de Catalunya, aconseguint l'escolarització de la totalitat dels infants de Mont-Roig, motius pels quals el 22 de març de 1910 se li concedí la Gran Creu de l'Orde d'Alfons XII.
Va ser, també, un dels promotors del Casino Agrícola i del Sindicat Agrícola Mont-rogenc, amb una secció de crèdit (caixa rural) per als seus socis.
Posteriorment, fou designat inspector d'ensenyament a Barcelona, on hi romangué fins a la seva jubilació el 1941.
Ja inspector d’ensenyament a Barcelona, durant la dictadura de Primo de Rivera, va tenir una enganxada amb el governador civil de Barcelona, el general Milans del Bosch, que pretenia que li donés una relació dels mestres que ensenyaven en català a les escoles de Barcelona per confinar-los lluny i, en negar-s’hi, va ser traslladat com a represàlia a la ciutat de Palència sense cap tràmit previ. Malgrat això, ja a Palència, va fer arribar personalment les seves queixes al ministre d’Educació Pública, que visità personalment a Madrid, per indicació del llavors ministre d´Hisenda José Calvo Sotelo, al que havia conegut en la inauguració d´una escola de Meneses. Y el varen ajudar a tornar a Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 Soler Calucho, Emili. Emili Soler i Fors, un pedagog vocacional. Múrcia: Círculo Rojo, 01-2023. ISBN 978-84-1159-476-9.
* 1 2 Benach Pascual, Ernest. Pròleg a "Emili Soler i Fors, un pedagog vocacional", p. 11-12. ISBN 978-84-1159-476-9.
* ↑ «Ajuntament de Mont-Roig del Camp».
* ↑ «Ressò Mont-rogenc».
# Simfonia núm. 19 (Mozart)

La Simfonia núm. 19 en mi bemoll major, K. 132, és una composició de Wolfgang Amadeus Mozart acabada el mes de juliol de l'any 1772.
La simfonia presenta la següent instrumentació: dos oboès, quatre trompes (dues d'elles únicament escrites en "mi bemoll") i corda.

## Estructura

Consta de quatre moviments:
* Allegro, en compàs 4/4.
* Andante, en compàs 3/8. Existeix també un moviment lent alternatiu, que té la indicació d' Andantino grazioso.
* Menuetto-Trio, en compàs 3/4.
* Allegro, en compàs 2/2.
Les indicacions de tempo en el primer, segon i quart moviments estan escrites per la mà de Leopold Mozart.
El primer moviment comença amb un motiu que Mozart faria servir més tard a l'inici del seu Concert per a piano núm. 22 en mi bemoll major, K. 482, que està en la mateixa tonalitat. L'exposició és breu i no es repeteix. Pel que fa al desenvolupament, se centra en material temàtic nou.
El final és un rondó a l'estil francès amb set parts: ABACADA. Cada part del rondó es repeteix excepte la darrera secció A.

## Referències

* 1 2 3 Mozart, Wolfgang Amadeus; Giglberger, Veronika (preface), Robinson, J. Branford (transl.). Die Sinfonien III.. Kassel: Bärenreiter-Verlag, 2005, p. XI. ISMN M-006-20466-3
* 1 2 3 Brown, A. Peter, The Symphonic Repertoire (Volume 2). Indiana University Press (ISBN 0-253-33487-X), pp. 367 (2002).

## Enllaços externs

* Simfonia núm. 19, K. 132: Partitura i Informe crític (alemany) al Neue Mozart-Ausgabe
# Bulbul de Taiwan

El bulbul de Taiwan (Pycnonotus taivanus) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). És endèmic de l'illa de Taiwan. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, els matollars humits tropicals i subtropicals, les terres llaurades, els jardins rurals, les àrees urbanes i les àrees forestals fortament degradades. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Referències

* ↑ «Bulbul de Taiwan». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2 novembre 2023 (català)
* ↑ «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 621. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Styan's Bulbul. Pycnonotus taivanus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Nombres amics

Sistema de nombres en matemàtiques :
Els nombres amics són dos nombres enters relacionats de manera que la suma dels divisors propis del primer és igual al segon, i la suma dels divisors propis del segon és igual al primer.
Per exemple, 220 i 284 són nombres amics, ja que la suma dels divisors propis de 220, 1 + 2 + 4 + 5 + 10 + 11 + 20 + 22 + 44 + 55 + 110 = 284, i la suma dels divisors propis de 284, 1 + 2 + 4 + 71 + 142 = 220.
El matemàtic àrab Thàbit ibn Qurra derivà, cap al 850, una fórmula que permet generar nombres amics. Si
    p = 3 × 2$^{n-1}$ - 1,
    q = 3 × 2$^n$ - 1,
    r = 9 × 2$^{2n-1}$ - 1,
on n > 1 és un enter qualsevol i p, q i r són primers, llavors 2$^n$pq i 2$^n$r són una parella de nombres amics. Cal notar que aquesta fórmula permet generar nombres amics, però no tots els nombres amics. Per exemple, ens proporciona les parelles (220, 284), (17.296, 18.416) i (9.363.584, 9.437.056), però no la parella (6.232, 6.368).
Es pot considerar que els nombres perfectes són un cas especial de nombres amics, ja que la suma dels seus divisors propis és igual a ell mateix.

## Exemples

Els primers parells de nombres amics coneguts són els següents:
| Ordre | Primer nombre | Segon nombre |
| 1 | 220 | 284 |
| 2 | 1.184 | 1.210 |
| 3 | 2.620 | 2.924 |
| 4 | 5.020 | 5.564 |
| 5 | 6.232 | 6.368 |
| 6 | 10.744 | 10.856 |
| 7 | 12.285 | 14.595 |
| 8 | 17.296 | 18.416 |
| 9 | 63.020 | 76.084 |
| 10 | 66.928 | 66.992 |
| 11 | 67.095 | 71.145 |
| 12 | 69.615 | 87.633 |
| 13 | 79.750 | 88.730 |

## Implementació en informàtica

En C++ es pot construir un codi que automatitzi la cerca de nombres amics. A les línies de sota, l'usuari pot introduir dos nombres i el programa dirà si són amics o no.

## Referències

* ↑ Gardner, Martin. «11. Perfectos, amigos y sociables». A: Festival mágico-matemático (en castellà). 2a. Madrid: Alianza Editorial, 2018, p. 220. ISBN 978-84-8181-315-6 [Consulta: 22 febrer 2020].

## Vegeu també

* Nombre de Thàbit

## Enllaços externs

* Tots els nombres amics coneguts Arxivat 2009-02-04 a Wayback Machine. (en anglès).
* Nombres amics a Math World. Una descripció més tècnica del tema (en anglès).
# Giovanni II Malatesta

Giovanni II Malatesta, també anomenat Gianne, va ser un noble italià. Fill de Malatestino I de Sogliano. Segons Lita, és possible que alguns fets atribuïts a Giovanni Malatesta, descendent de Gianciotto i contemporani, fossin en realitat seus. El gener de 1352 va renovar un contracte emfitèutic per una casa a Rímini al síndic de l'Hospital de l'Esperit Sant, demostrant que va instal·lar la seva residència a la ciutat. Va renovar un altre contracte emfitèutic a Monte San Giuliano el 22 d'abril del mateix any. Va morir cap a 1358. D'acord amb Tonini, es va casar amb Margherita, de qui es desconeix la filiació. El seu hereu va ser Malatesta i, segons Lita i Tonini, també un altre anomenat Ramberto.

## Referències

* 1 2 3 Tonini, Luigi. Rimini nella signoria de' Malatesti (en italià). vol. 4. Rímini: Albertini e C., 1880, p. 353-354.
* 1 2 3 4 Litta, Pompeo. «Malatesta di Rimini». A: Famiglie celebri di Italia (en italià), 1850.
* ↑ Zannetti, Guid'Antonio. Memorie istoriche di Rimino e de' suoi signori (en italià). Bolonya: Lelio dalla Volpe, 1789.
# Boscaler castany

El boscaler castany (Locustella castanea) és una espècie d'ocell de la família dels locustèl·lids (Locustellidae). És endèmic de l'illa de Sulawesi (Indonèsia). Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà i els els matollars subtropicals o tropicals de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019) el boscaler de Buru i el boscaler de Seram serien subespècies del boscaler castany. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023), consideren que es tracta de 3 espècies separades.

## Referències

* ↑ «Boscaler castany». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 16 agost 2023 (català)
* 1 2 «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 602. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Sulawesi Grasshopper-warbler. Locustella castanea» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2022. [Consulta: 16 agost 2023].
# César Oarrichena Genaro

César Oarrichena Genaro (Alacant, 1888 - 1954) fou un periodista i polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República i membre de l'Agrupació Regionalista Alacantina.

## Biografia

Era fill d'Eduardo Oarrichena Guijarro. S'inicià en la maçoneria el 1915 i fou cap de la Lògia Constante Alona, de la Joventut Republicana d'Alacant, de la Joventut Radical (1916) i del Partit Republicà Radical a Alacant, així com director del setmanari El Radical. El 1918 fou empresonat per atacs a la monarquia i fou escollit regidor d'Alacant. El 1926 fou el cap de l'Aliança Republicana a Alacant i el 1930 fou detingut per manifestar-se a Madrid en solidaritat amb els obrers de la construcció morts. Participà en la proclamació de la Segona República Espanyola a Alacant i fou elegit diputat per la província d'Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1931 i 1933. A les eleccions generals espanyoles de 1936 es presentà al marge del seu partit i no fou escollit.

## Referències

* ↑ «H. Cesar Oarrichena Genaro de la Logia Constante Alona de los VVall. de Alicante», 15-12-2009. Arxivat de l'original el 2009-12-15. [Consulta: 20 novembre 2024].
* 1 2 3 4 «Diccionario biográfico de políticos valencianos 1810-2005» (en castellà). Arxivat de l'original el 2009-09-20. [Consulta: 20 novembre 2024].
# Sagí

El sagí és el greix d'un animal. Té un color blanquinós i una textura suau però greixosa. De les diferents varietats les més importants són el sèu, el llard i el greix de pollastre. En gastronomia és un producte molt utilitzat (sobretot a l'escudella), ja que les seves característiques aporten un cert valor calòric als plats, especialment el de porc. En la cuina francesa es distingeix el saindoux (sagí dolç) i el lard (salat).
En la nutrició humana, aquests greixos han estat relacionades amb els problemes cardiovasculars de les societats occidentals, però no totes es poden considerar igual de perjudicials, puix que varien en composició, saturació i ràtio cis-trans. En general solen ser d'aspecte més sòlid que els olis atesa llur major saturació. En la nutrició animal són utilitzades normalment en mescles tecnològiques preformulades.

## Vegeu també

* Sèu
* Saïm

## Nota

* ↑ «Sagí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.