OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vector de Poynting

El vector de Poynting (S) és el producte vectorial del camp elèctric i el camp magnètic, batejat a partir del seu creador, John Henry Poynting. Oliver Heaviside també deduí aquesta quantitat de forma independent. Per la seva pròpia definició i les propietats del producte vectorial, el vector de Poynting sempre és perpendicular al camp magnètic i al camp elèctric. En el cas d'una ona electromagnètica apunta en la direcció de propagació i el seu valor representa la potència per unitat d'àrea perpendicular a la seva direcció. En aquest sentit es pot pensar com el flux d'energia d'una ona electromagnètica. Es pot derivar considerant la conservació de l'energia i el fet que el camp magnètic no pot realitzar treball. Matemàticament s'expressa:
    ${\vec {S}}={\vec {E}}\times {\vec {H}}={\frac {1}{\mu }}{\vec {E}}\times {\vec {B}}$
on E és el camp elèctric, H i B són el camp magnètic i la densitat de flux magnètic respectivament, i μ és la permeabilitat del medi. Les seves unitats són W/m². Per a una ona electromagnètica en l'espai lliure μ és μ$_0$ i la magnitud del vector de Poynting està relacionada amb la densitat d'energia de l'ona:
    $|{\vec {S}}|={\frac {c}{2}}\left({\frac {1}{2}}{\vec {E}}{\vec {D}}+{\frac {1}{2}}{\vec {B}}{\vec {H}}\right)$
on D és el desplaçament elèctric. Per altra banda, com els camps elèctric i magnètic d'una ona electromagnètica oscil·len, la magnitud del vector de Poynting canvia en el temps. La mitjana d'aquesta magnitud al llarg d'un temps llarg T (llarg comprat amb el període de l'ona) s'anomena irradiancia (E$_e$):
    $E_{e}=|\left\langle S\right\rangle _{T}|$.
Per a un camp electromagnètic periòdic, la mitjana temporal es defineix com
    $|\left\langle S\right\rangle |={\frac {1}{T}}\int _{0}^{T}S(t)dt$
on $T$ és el període.

## Bibliografia

* "Vector de Poynting" a ScienceWorld (anglès)
* W. Benenson et al.: Handbook of Physics (Springer-Verlag, Nova York, 2002).
# Escola de Música de Barcelona

L'Escola de Música de Barcelona (L'EMB) és un centre d'ensenyament musical de caràcter privat dedicat especialment a l'ensenyament professional de la música en els nivells d'Iniciació, Grau Elemental i Grau Professional. Una escola de forta tradició pianística i de música de cambra.
Va ser fundada pel Trio Barcelona, integrat per els germans Lluís i Gerard Claret, i el pianista Albert Attenelle, que el 1981 van formar un Trio en un context en què no hi havia grups de càmera a Catalunya. A l'Escola de Música de Barcelona hi van dedicar més de vint anys, i actualment encara la dirigeix Attenelle.
Durant aquest temps també van crear el Curs Internacional de Música de Vic. Entre d'altres músics hi van passar Josep Pons o Ignasi Cambra. Van fer gires a Moscú i Leningrad i van gravar quatre discos amb Harmonia Mundi. L'any 1998 va ser distingida amb el Premi Nacional a l'ensenyament de la Música.
Desde l'any 1984 es realitzen anualment els Cursos de música d'estiu amb les Colònies musicals i el Curs de música per a Joves a Castellar de n'Hug.

## Referències

* ↑ Roland de Candé. Història de la música catalana, valenciana i balear: De la postguerra als nostres dies. Edicions 62, 2002. ISBN 978-84-297-5165-9.
* ↑ Chavarría, M. «El Palau acoge una de las actuaciones del histórico trío que se disolvió hace 24 años». La Vanguardia, 13-11-2018 [Consulta: 25 novembre 2018].
* ↑ «Albert Attenelle interpreta ‘Música callada’ completa | Revista Musical Catalana». [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ «Web de l'Escola». [Consulta: 1r març 2014].
# Victor Herbert

Victor August Herbert (Dublín, 1 de febrer de 1859 - Nova York, 26 de maig de 1924) fou un violoncel·lista, compositor i director d'orquestra estatunidenc d'origen irlandès.
Va créixer a Stuttgart, Alemanya, on va estudiar a la Universitat Estatal de Música i Arts Escèniques de la ciutat. Va contreure matrimoni amb la soprano Therese Forrester el 1886 i després es van mudar als Estats Units, on fou primer violoncel·lista de la Metropolitan Opera House de Nova York, i on la seva esposa va ser contractada per cantar el repertori operístic alemany. El 1893 va ser director de la Banda del Regiment Vint i entre 1898 i 1904 va dirigir l'Orquestra Simfònica de Pittsburgh.
A partir de llavors va ser una primera figura del teatre musical nord-americà. La seva ben fundada educació musical, habilitat instrumental i talent melòdic es veuen reflectits en les més de 40 operetes que va produir, entre elles The Fortune Teller (1898), Babes in Toyland (1903), The Red Mill (1906), Mademoiselle Modiste (1916), Naughty Marietta (1920), Orange Blossoms (1922) i Eileen, algunes de les quals més endavant serien portades a la pantalla gran. En elles es troben cançons com Kiss Me Again (Mademoiselle Modiste), Gypsy Love Song (The Fortune Teller), Italian Street Song (Naughty Marieta) i A Kiss in the Dark (Orange Blossoms).
També va compondre 2 concerts per a violoncel, 2 òperes Natoma (Filadèlfia, 1911) i Madeleine (1914) i la música de la pel·lícula The Fall of a Nation (1916). És opinió estesa que Antonín Dvořák va tenir en compte l'obra de Herbert a l'hora d'escriure el Concert núm. 2 per a violoncel en si menor, op. 104.
El 1939 es va fer una pel·lícula biogràfica, The Great Victor Herbert.

## Referències

* ↑ Purdy, p. 72
* ↑ Waters, p. 6
* ↑ Ledbetter, Steven. "Victor Herbert", Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine. Grove Music Online ed. L. Macy, accessed February 11, 2009
* ↑ Purdy, p. 115

## Bibliografia

* American Society of Composers, Authors and Publishers. Victor Herbert. A bibliography of his recordings, compositions, operettas, instrumental, choral and other works. New York, 1959.
* Herbert, Victor. Victor Herbert Song Album. Vol. 1. Nova York: M. Witmark & Sons, 1927. OCLC 8022756.
* Herbert, Victor. Victor Herbert Song Album. Vol. 2. Nova York: M. Witmark & Sons, 1938. OCLC 38229555.
* Herbert, Victor. The Music of Victor Herbert. Nova York: Warner Bros. Publications, 1976. OCLC 3551867.

## Enllaços externs

* Victor Herbert - Lloc web oficial
# Red Bull Arena

El Red Bull Arena és un estadi específic de futbol de l'àrea metropolitana de Nova York i és la seu dels New York Red Bulls, un club de la Major League Soccer.
Es troba a Harrison, Nova Jersey, Estats Units.
Va ser inaugurat el 2010 amb una capacitat d'uns 25.000 espectadors. És un estadi construït a l'estil europeu amb tots els seients coberts per una estructura ondulada translúcida, és un dels estadis més moderns del món.

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial del Red Bull Arena. Arxivat 2008-09-12 a Wayback Machine.
* Across the Hudson: Red Bull Park Arxivat 2006-10-19 a Wayback Machine. (Curbed.com)
* Interactive guide (NY Times)
# Fong entomopatogen

Un fong entomopatogen és un fong que pot actuar com a paràsit d'insectes i els mata o els inactiva seriosament.

## Cicle de vida típic

Aquest tipus de fong ataquen normalment la superfície externa de cos dels insectes per formar espores microscòpiques (nirmalment conidis). Sota les consicions adequades de temperatura i humitat aquestes espores germinen, creixen les hifes i colonitzen la cutícula dels insectes fins a perforar-la i penetrar dins l'insecte on les cèl·lules del fong proliferen ja sia en forma d'hifes o de. protoplasts (segons el fong implicat). Després d'un cert temps l'insecte mor (de vegades per toxines del fong) i es formen nous propàguls (espores) si les condicions ambientals són adequades per l'esporulació.

## Grups

Els fongs entomopatogens no són un grup monofilètic. Molts d'aquests fongs pertanyen a l'ordre Hypocreales dels Ascomycota: la fase asexual (anamorf) Beauveria, Metarhizium, Nomuraea, Paecilomyces = Isaria, Hirsutella i la fase sexual (teleomorf) Cordyceps; altres (Entomophthora, Zoophthora, Pandora, Entomophaga) pertanyen a l'ordre Entomophthorales dels Zygomycota.
Fongs relacionats ataquen altres invertebrats (per exemple els nematodes).

## Lluita biològica

Pel fet que es consideren agents de mortalitat naturals i segurs mediambientalment hi ha interès mundial en utilitzar-los en la lluita biològica contra insectes i altres artròpodes. En particular les fases asexuals d'Ascomycota (Beauveria spp., Lecanicillium lecanii, Metarhizium spp., Paecilomyces spp. i altres) estan sota recerca científica intensa.
Molts fongs entomatopatogens es poden cultivar en medis artificials. Però alguns requereixen medis de cultiu extremadament complexos, altres com Beauveria bassiana i espècies del gènere Metarhizium, cpoden créixer en substrats rics en midó com el cereals (arròs, blat, etc.).
A la natura de vegades aquests fongs són molt virulents.

## Vegeu també

* Entomopatogen
* Insecticida biològic

## Enllaços externs

* Entomopathogens and microbial control, from the University of Warwick
* Insect mycology, by Dr. Richard A. Humber
* USDA-ARS Collection of Entomopathogenic Fungi
# Bell (Califòrnia)

Bell és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 36.664 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bell tenia 36.664 habitants, 8.918 habitatges, i 7.615 famílies. La densitat de població era de 5.708,1 habitants/km².
Dels 8.918 habitatges en un 57,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58% hi vivien parelles casades, en un 18,3% dones solteres, i en un 14,6% no eren unitats familiars. En l'11% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,05 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,3% tenia menys de 18 anys, un 12,9% entre 18 i 24, un 32,2% entre 25 i 44, un 14,1% de 45 a 60 i un 5,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.946 $ i la renda mediana per família de 30.504 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.596 $ mentre que les dones 17.025 $. La renda per capita de la població era de 9.905 $. Entorn del 21,2% de les famílies i el 24,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
Viccionari
# Aga Buriàtia

Aga Buriàtia (buriat: Агын Буряадай автономито тойрог, Aguin Buriaadai avtonomito toirog; rus: Аги́нский-Буря́тский автоно́мный о́круг, Aguinski-Buriatski avtonomni ókrug) fou un districte autònom (subjecte federal) de la Federació Russa pertanyent a la província de Txità, Aquest territori es va crear per primera vegada en la seva forma moderna el 26 de setembre de 1937 com a okrug. Després del canvi de l'etnònim "Buryat-Mongol" a "Buryat" el 16 de setembre de 1958, la regió va passar a anomenar-se Agin-Buryat National Okrug i es va convertir en l'Agin-Buryat Autònoma Okrug el 7 d'octubre de 1977.
L'1 de març del 2008 per donar lloc al nou krai de Zabaikàlie, on ara és un simple districte administratiu més. Tenia una extensió de 19.312 km² i una població de 72.773 habitants segons el cens rus del 2002.
Aquest territori es va crear per primera vegada en la seva forma moderna el 26 de setembre de 1937 com a Okrug Nacional d'Agin Buryat-Mongol dins de l'Oblast de Chita. Després del canvi de l'etnònim "Buryat-Mongol" a "Buryat" el 16 de setembre de 1958, la regió va passar a anomenar-se Agin-Buryat National Okrug i es va convertir en l'Agin-Buryat Autònoma Okrug el 7 d'octubre de 1977.

## Població

Pel que fa a l'origen ètnic dels habitants de l'antic districte (segons el cens rus del 2002), n'hi havia de 54 procedències diferents, de les que les principals grups són els buriats (62,5%) o russos (35,1%), els tàtars uns 390 (0,5%) i altres grups encara més petits. Abans de l'annexió al Transbaikal, hi havia hagut algunes peticions d'integrar el districte dins la república de Buriàtia. El buriat i el rus n'eren els idiomes oficials.
| | cens 1959 | cens 1970 | cens 1979 | cens 1989 | cens 2002 |
| Buriats | 23.374 (47,6%) | 33.117 (50,4%) | 35.868 (52,0%) | 42.362 (54,9%) | 45.149 (62,5%) |
| Russos | 23.857 (48,6%) | 28.966 (44,0%) | 29.098 (42,1%) | 31.473 (40,8%) | 25.366 (35,1%) |
| Altres | 1.878 (3,8%) | 3.685 (5,6%) | 4.069 (5,9%) | 3.353 (4,3%) | 1.698 (2,4%) |

## Referències

* ↑ Goode, J. Paul. The Decline of Regionalism in Putin's Russia: Boundary Issues (en anglès). Routledge, 2011-05-11, p. 47. ISBN 978-1-136-72073-4.
* ↑ Szmyt, Zbigniew. «VI. Ethnic Framing on the Sino-Russian Frontier». A: Ivan Peshkov (ed). The Hulunbuir and Transbaikalia Playground. Microphysics of Power on the Sino-Russian Border, p. 101-146. Arxivat 2024-03-10 a Wayback Machine.
* ↑ Dondukova, Galina; Bato, Dondukov; Dorzhigushaeva, Oyuna «Invented Traditions” of Ethnic and Religious Identity in Post-Soviet Buryatia». MODERN JOURNAL OF LANGUAGE TEACHING METHODS, 2018, pàg. 461-474.
* ↑ Okunev, Igor Yu; Oskolkov, Petr V.; Tislenko, Maria I. «Transforming the matryoshka: Merger of Russian regions» (en anglès). Regions and Cohesion, 9, 3, 01-12-2019, pàg. 29–57. DOI: 10.3167/reco.2019.090303. ISSN: 2152-9078.
# Góis

Góis és un municipi portuguès, situat al districte de Coïmbra, a la regió del Centre i a la subregió de Pinhal Interior Norte. L'any 2006 tenia 4.499 habitants. Limita al nord amb Arganil, a l'est amb Pampilhosa da Serra, al sud-oest amb Pedrógão Grande i Castanheira de Pêra, a l'oest amb Lousã i al nord-oest amb Vila Nova de Poiares.

## Població

Població del concelho de Góis (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 5231 | 6332 | 11891 | 12230 | 9744 | 6434 | 5372 | 4861 | 4606 |

## Freguesies

* Alvares
* Cadafaz
* Colmeal
* Góis
* Vila Nova do Ceira
# Districte de Charleville-Mézières

El Districte de Charleville-Mézières és un dels quatre districtes amb què es divideix el departament francès de les Ardenes, a la regió del Gran Est. Té 17 cantons i 160 municipis. El cap del districte és la prefectura de Charleville-Mézières.

## Cantons

cantó de Flize - cantó de Fumay - cantó de Givet - cantó de Mézières-Centre-Oest - cantó de Mézières-Est - cantó de Monthermé - cantó de Nouzonville - cantó d'Omont - cantó de Renwez - cantó de Revin - cantó de Rocroi - cantó de Rumigny - cantó de Signy-l'Abbaye - cantó de Signy-le-Petit - cantó de Villers-Semeuse - cantó de Charleville-La Houillère - Cantó de Charleville-Centre

## Vegeu també

* Cantons de les Ardenes
# Old Ripley

Old Ripley és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 127 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Old Ripley tenia 127 habitants, 48 habitatges, i 36 famílies. La densitat de població era de 326,9 habitants/km².
Dels 48 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,3% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 18,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,5% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 13,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 117,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.000 $ i la renda mediana per família de 35.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.083 $ mentre que les dones 21.563 $. La renda per capita de la població era de 15.363 $. Cap de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Old Ripley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Old Ripley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Atsina

Els atsina són una tribu ameríndia algonquina, també anomenats gros ventre de les planures. El mot prové del blackfoot at-se'-na (gent panxuda), però ells s'anomenen haaninin "homes del guix".

## Localització

Vivien al Milk River, entre el Sud Saskatchewan i l'alt Missouri. Actualment viuen a la reserva de Fort Belknap (Montana), juntament amb els assiniboines.

## Demografia

A començaments del segle xix sumaven 10.000 amb els arapaho, però foren delmats. El 1960 hi havia 1.013 a Montana. Segons Asher n'hi havia 1.200 el 1975. El 1990 hi havia 2.500 a la reserva de Montana. Segons dades de la BIA del 1995, a la reserva Fort Berthold, compartida amb els assiniboine, hi havia 3.809 habitants (5.232 apuntats al rol tribal). Segons el cens dels EUA del 2000 hi havia 3.682 individus.

## Costums

Sovint foren confosos amb els hidatsa, però eren culturalment i lingüística més afins als seus germans de les planures, xeiene i arapaho. La seva cultura era idèntica a la dels altres indis de les planures: practicaven la dansa del sol, vivien en tipis, caçaven bisons i posaven un gran èmfasi en els honors de la guerra.

## Història

Cap al 1700 se separaren dels arapaho, amb els quals formaven aleshores un sol poble, i van viure un temps al Nord de Montana i regions adjacents al Canadà. A començaments del segle xviii voren visitats per comerciants blancs, tot i que no hi contactaren fins al 1754. El 1793 foren reduïts per la verola, i atacats pels cree i assiniboines, destruïren les posicions de la Hudson Bay Company. El 1826 foren visitats pel Príncep Maximilià i Karl Bodmer.
Cap al 1820 eren aliats dels xeienes. S'aliaren d'antuvi amb els blackfoot i lluitaren amb ells contra els crow, sioux i assiniboines, però el 1867 s'aliaren amb els crow contra els blackfeet i foren vençuts. El 1855 signaren el Tractat de Wallawalla i el 1868 construïren Fort Browning al seu territori, substituït el 1871 per Fort Belknap, dependent de Fort Peck des del 1876.
Per aquells anys també fou minvada llur resistència per la fam, i per això el 1887 foren col·locats en la reserva de Fort Belknap amb els assiniboine, establida el 1878; els obligaren juntament amb blackfoot i assiniboine a cedir 17.500.000 acres per tal de fer tres reserves més petites. El seu representant més famós fou el profeta Bull Lodge (1802-1886), mestís de francès que tenia revelacions abans de les batalles. El 1884 arribaren minaires per la trobada d'or, i el 1885 missioners jesuïtes. A finals dels 80 els ancians de la tribu preparaven un diccionari de la seva llengua.

## Llista d'atsines

* George Horse-Capture
* Sidney Larson

## Enllaços externs

* Encyclopedia of North American Indians Arxivat 2006-02-12 a Wayback Machine. (anglès)
# Bellflower (Califòrnia)

Bellflower és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 72.878 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bellflower tenia 72.878 habitants, 23.367 habitatges, i 17.128 famílies. La densitat de població era de 4.635,6 habitants/km².
Dels 23.367 habitatges en un 43,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47% hi vivien parelles casades, en un 19% dones solteres, i en un 26,7% no eren unitats familiars. En el 21,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,09 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,59.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,9% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 32% entre 25 i 44, un 17,4% de 45 a 60 i un 8,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.362 $ i la renda mediana per família de 42.822 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.658 $ mentre que les dones 28.012 $. La renda per capita de la població era de 15.982 $. Entorn del 12,8% de les famílies i el 15,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bellflower». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bellflower». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Era postclàssica

L'era postclàssica o període postclàssic fou el període que va seguir immediatament a l'època clàssica, en general durant els anys d'entre 200-500 i 1200-1453 EC, depenent del continent.

## Europa - Edat Mitjana

L'«Era postclàssica» és el període de la història occidental, entre 500 i 1453 EC, després de la caiguda dels grans imperis clàssics a la regió mediterrània. En la història europea, l'era postclàssica coincideix i és més comunament coneguda com l'«Edat mitjana».
Mentre després de la caiguda dels imperis occidentals clàssics, civilitzacions van sorgir per formar complexes societats tribals. Els anys 500-1000 EC es coneixen com l'«Alta era postclàssica».

## Món oriental

Durant aquest període, els imperis del món oriental van continuar expandint-se a través del comerç, migracions i conquestes de les zones veïnes.

## Les Amèriques

A les Amèriques, les civilitzacions del període clàssic es van produir durant l'era postclàssica del món occidental.
* L'Època clàssica - a les Amèriques pre-contacte (c. 500-1200 EC)
** Període clàssic mesoamericà de les civilitzacions mesoamericanes. - (C. 200-1000 EC)

### Postclàssic

A les Amèriques, les civilitzacions del període postclàssic es van produir durant les Eres postclàssica tardà, Renaixement i principis de l'«Era dels descobriments» del món occidental.
* Fase postclàssica - les Amèriques (a partir de 1200 EC fins al contacte amb els europeus i decadència)
** Període postclàssic mesoamericà - (1000-1697 EC)
** Darrer període de l'Era precolombina en el Nou Món

## Món

Durant l'era postclàssica, els principals avenços són:
* L'expansió i el creixement de la civilització en noves àrees d'Àsia, Àfrica, Europa, Mesoamèrica i l'oest d'Amèrica del Sud.
* El creixement i la distribució geogràfica de les principals religions del món, sent l'islam la religió més reeixida durant aquest temps.
* L'augment de la comunicació i el comerç entre el món occidental i el món oriental.

## Referències

* 1 2 3 «A New Civilization Emerges in Western Europe» (en anglès). Arxivat de l'original el 2002-12-27. [Consulta: 2 novembre 2011].
* ↑ «Islam and Islamic History in Arabia and The Middle East» (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2011].
* ↑ «Era postclàssica». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 2 novembre 2011].
* ↑ Dale Hoyt Palfrey. «The Post Classic Period (900 - 1521) Part 1» (en anglès), 01-01-1997. [Consulta: 2 novembre 2011].
* ↑ «Major Events of Islam Post Classical Period 500-1250» (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2011].

## Vegeu també

* Antiguitat clàssica
* Antiguitat tardana
* Període postclàssic d'Amèrica, terme arqueològic que s'aplica a les societats d'Amèrica del Nord i de Mesoamèrica
* Període Postclàssic mesoamericà
* Crisi del segle III

## Enllaços externs

* L'època dels grans descobriments geogràfics Arxivat 2011-10-09 a Wayback Machine.