OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó de Callac

El cantó de Callac (bretó Kanton Kallag) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Costes del Nord a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 11 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Bulad-Pestivien | Bulat-Pestivien | --- |
| Kalanel | Calanhel | --- |
| Kallag | Callac | --- |
| Karnoed | Carnoët | --- |
| Duaod | Duault | --- |
| Lohueg | Lohuec | --- |
| Mael-Pestivien | Maël-Pestivien | --- |
| Plourac'h | Plourac'h | --- |
| Pluskelleg | Plusquellec | --- |
| Sant-Nigouden | Saint-Nicodème | --- |
| Sant-Servez-Kallag | Saint-Servais | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Félix Leyzour | PCF |
| 2008- | Christian Coail | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Juan María Ollora Otxoa de Aspuru

Juan María Ollora Otxoa de Aspuru (Vitòria, 1947) és un polític i economista basc. Llicenciat en Ciències Econòmiques. Diplomat en Integració Econòmica Europea pel College of Europe a Brugge (Bèlgica). Diplomat en Estudis Europeus, és membre de la Societat d'Estudis Bascos i de la Reial Societat Bascongada d'Amics del País. Ha estat economista del Servei d'Estudis de la Cambra de comerç d'Àlaba i professor de la Universitat Nacional d'Educació a Distància (UNED).
Militant del Partit Nacionalista Basc, ha estat Conseller d'Economia i Hisenda del Consell General Basc preautonòmic. A les eleccions generals espanyoles de 1979 fou escollit senador per Àlaba. A les eleccions al Parlament Basc de 1980 també fou elegit diputat per Àlaba, tot i que poc després deixà el càrrec. A les eleccions generals espanyoles de 1982 també fou elegit diputat per Àlaba. Es presentà novament a les llistes del PNB a les eleccions al Parlament Basc de 1986, 1990, 1994 i 1998. També ha estat diputat a la Junta de la Diputació Foral d'Àlaba.
# Juan Ignacio Retegi

Juan Ignacio Retegi (Eratsun, Navarra, 1943), més conegut com a Retegi I, fou un jugador professional de pilota basca a mà, esquerrà en la posició de davanter. Oncle del també mític Retegi II.
Com a aficionat va guanyar el Campionat individual d'Espanya el 1963, el 1964 i el 1965, fins que debutà aquell mateix. Es va retirar el 1985 arran de l'amputació de dos dits de la seua mà bona, l'esquerra, per un accident.
D'ençà la seua aparició el joc de volea es popularitzà, així com els prejudicis contra els jugadors esquerrans. Tingué com a gran rival el també navarrès Julián Lajos.

## Palmarés

* Campió individual: 1969, 1970, 1972 (per retirada de Lajos), 1973, 1974 i 1975.
* Subcampió individual: 1971 i 1976 (per retirada).
* Subcampió per parelles: 1978.

## Enllaços externs

* (castellà) Entrevista a EL PAÍS
# Maider Unda Gonzalez de Audikana

Maider Unda Gonzalez de Audikana (Vitòria, País Basc 1977) és una lluitadora basca. La seva disciplina és la lluita lliure i actualment participa en la categoria de 72 kg.

## Biografia

Va néixer el 2 de juliol de 1977 a la ciutat de Vitòria, capital del País Basc.

## Carrera esportiva

Ha guanyat tretze Campionats d'Espanya de la disciplina, aconseguint una vuitena posició als Campionats Europeus del 2005 a Varna i el cinquè lloc als Campionats del Món del 2007 a Bakú. També aconseguí la cinquena plaça als Jocs Olímpics de Pequín 2008.
Als Jocs Olímpics de Londres 2012 hi va aconseguir la medalla de bronze a la categoria de -72 kg, una fita històrica, en ésser la primera medalla olímpica aconseguida per una lluitadora espanyola en tota la història.
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit una medalla de bronze al Campionat del Món de lluita i dues medalles de bronze al Campionat d'Europa de l'especialitat.

## Referències

* ↑ «Maider Unda se cuelga el bronce» (en castellà). marca.com, 09-08-2012. [Consulta: 9 agost 2012].

## Enllaços externs

* Maider Unda Gonzalez de Audikana - Lloc web oficial
* (anglès) Perfil al web oficial dels Jocs Olímpics del 2008
# Manuel Aranzadi Irujo

Manuel Aranzadi Irujo (Lizarra, 31 de març de 1882- Pamplona, 25 d'abril de 1942) fou un advocat i polític navarrès d'ideologia nacionalista basca. La seva mare va brodar la ikurriña que es va onejar a la Gamazada. Juntament amb el seu cosí Manuel de Irujo Ollo van ser pioners del nacionalisme basc a Navarra. Membre actiu del Napar Buru Batzar (NBB) del Partit Nacionalista Basc (PNB).
En 1909 va ser un dels fundadors del Centre Basc de Pamplona. Diputat a Corts per Navarra el 1918 d'ensesa amb els integristes i els mauristes, va repetir a les eleccions de 1919 i 1920, i a les eleccions de 1923 integrat a l'Aliança Foral amb els jaumistes. Va sol·licitar en les Corts la reintegració foral per a modernitzar les institucions basques, sense qüestionar en cap moment l'espanyolitat de Bascònia ni la Llei de Furs de Navarra de 1841 que considerava que no estava complerta. Va ser contrari a les postures independentistes.
Fundador de la Societat d'Estudis Bascos (Eusko Ikaskuntza) el 1918, de la que en fou un ferm puntal en totes les seves gestions autonomistes, i de La Voz de Navarra el 1923. Creador i inspirador, el 1929, de les recopilacions legislatives i jurisprudencials que avui es coneixen amb el nom d'El Aranzadi, és a dir, el "Repertori Cronològic de Legislació i el Repertori de Jurisprudència", amb les seves específics i respectius "Índex Progressiu de Legislació i Índex Progressiu de Jurisprudència". Membre del Consell d'Administració de Jaureguizar S. A., fundada pel seu pare Estanislao Aranzadi Izcue.
Va col·laborar, dintre de la Societat d'Estudis Bascos, en 1930, en la preparació de l'Estatut d'Estella. Va mantenir disensions importants durant la Segona República Espanyola amb la direcció del PNB. Aquesta els obligava a participar en el Bloc Catòlic-Foralista profundament antirrepublicà. Finalment es va imposar la tesi de la direcció, després de defenestrar la llista presentada pels nacionalistes navarresos amb Aranzadi al capdavant i col·locar en la llista amb els catòlics-foralistes de José Antonio Aguirre. Això es convertiria en un greu error perquè els va enemistar amb els republicans, i provocà l'enfonsament de l'Estatut i el desprestigi del nacionalisme a Navarra. A l'esclatar la guerra civil, Aranzadi es va presentar voluntari amb els revoltats, d'acord amb el comunicat d'adhesió del NBB a l'alçament antirrepublicà.

## Enllaços externs

* Entrada de Manuel de Aranzadi a l'Enciclopedia Digital Ilustrada del País Vasco - "Auñamendi"
# Antón Barrutia Iturriagoitia

Antón Barrutia Iturriagoitia (Iurreta, 13 de juny de 1933 - 13 de juliol de 2021) va ser un ciclista basc, que fou professional entre 1953 i 1966. Durant la seva carrera esportiva aconseguí 52 victòries, entre les quals destaquen 7 etapes a la Volta a Espanya i la Volta a Andalusia de 1963. El seu germà Cosme també fou un ciclista professional.
Era un ciclista que anava bé en tots els terrenys, aconseguint un gran nombre de victòries en curses regionals. A banda de practicar el ciclisme en carretera també es dedicà al ciclocròs, en què aconseguí dos Campionats d'Espanya i una quarta posició al Campionat del món de ciclocròs de 1960, sent encara la millor actuació d'un ciclista espanyol en aquesta competició fins al moment. Aquest mateix any arribà primer al Campionat d'Espanya, però fou desqualificat, i el títol passà a mans de José Luis Talamillo.
Un cop retirat exercí de director de l'equip KAS durant els anys daurats d'aquest equip.

## Palmarès

* 1953
** 1r al Gran Premi de Laudio
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
* 1954
** 1r al Gran Premi de Laudio
** 1r al Circuit de Getxo
** Vencedor de 2 etapes del Gran Premi Ajuntament de Bilbao
* 1955
** Campió d'Espanya de ciclocròs
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia
** 1r a la Pujada a Arrate
* 1956
** Campió d'Espanya de regions de contrarellotge
** 1r a la Pujada a Arrate
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
* 1957
** 1r del Gran Premi de la Bicicleta Eibarresa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Llevant
* 1959
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1960
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1961
** Campió d'Espanya de ciclocròs
** 1r a la Pujada al Naranco
** 1r al Circuit de Getxo
** Vencedor d'una etapa del Circuito Montañés
* 1962
** Campió d'Espanya de regions de contrarellotge
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa del Circuito Montañés
* 1963
** 1r a la Volta a Andalusia i vencedor de 2 etapes
** 1r a la Clàssica d'Ordizia
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1964
** 1r a la Volta a la Rioja i vencedor de 2 etapes
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Espanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1956. 20è de la classificació general
* 1957. 26è de la classificació general
* 1959. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1960. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1962. 34è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1963. 11è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1964. 34è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1965. Abandona

### Resultats a la Tour de França

* 1957. Abandona (5a etapa)
* 1963. Abandona (11a etapa)
* 1964. 73è de la classificació general

## Referències

* 1 2 Rivas, Jon. «Muere Antón Barrutia, director del mítico equipo Kas» (en castellà), 13-07-2021. [Consulta: 14 juliol 2021].
* ↑ «El ciclismo vasco llora a Anton Barrutia» (en castellà), 14-07-2021. [Consulta: 14 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Antón Barrutia a urtekaria.com Arxivat 2007-10-04 a Wayback Machine.
* Fitxa d'Antón Barrutia a sitiodeciclismo.net
# Esclau moribund

Esclau moribund és una escultura de marbre blanc creada cap a 1513 per l'escultor renaixentista Miquel Àngel. Es troba al Museu del Louvre a París.

## Història

Va començar aquesta escultura Miquel Àngel, després de la realització de la pintura per a la Volta de la Capella Sixtina. Estava destinada per formar part del grup escultòric de la tomba del papa Juli II, que havien de col·locar-se a la part inferior.
És d'una bellesa formal i espiritual presentant un clar contrapposto, s'expressa en un abandonament com de cansament total, comparada amb escultures hel·lenístiques de l'últim període i amb una clara influència del Laocoont i els seus fills, també, segons l'historiador Tolnay, amb un sant Sebastià d'Antonio Rossellino. Vasari interpreta les escultures dels esclaus com una iconografia de les províncies sotmeses per Juli II al poder de l'església i Ascanio Condivi amb un significat de les arts liberals, donant-li a Esclau moribund l'al·legoria de la pintura per la mona que té als seus peus.
En haver estat eliminades aquestes obres per al monument de Juli II, Miquel Àngel va regalar aquesta escultura junt amb la d'Esclau rebel, el 1546 a Roberto Strozzi el qual va fer transportar les estàtues a França, l'abril de 1550. Enric II de Montmoreny el 1632 les va regalar al cardenal Richelieu que les va tenir al seu castell de Poitou, on les va veure Bernini. Finalment van ser confiscades pel govern francès l'any 1793 quan es pretenien de vendre per la vídua de l'últim mariscal Richelieu. Des d'aleshores es troben al Louvre.

## Referències

* ↑ Paul F. De Chantelou. Journal Du Voyage En France Du Cavalier Bernin Giovanni Lorenze Bernini, 1598-1680, Burt Franklin, 1973, ISBN 0-8337-0531-8, p.198

## Bibliografia consultada

* Baldini, Umberto. Miguel Ángel: La Escultura. Editorial Teide, 1978. ISBN 84-307-8163-3.
# Chondrostoma nasus

Chondrostoma nasus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba als rius Rin i Danubi.
Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Muus, B.J. i P. Dahlström, 1968. Süßwasserfische. BLV Verlagsgesellschaft, Múnic. 224 p.
# Família de paraules

La família de paraules, també nomenada família lèxica, és un conjunt de paraules que comparteixen la mateixa arrel, com per exemple clar, claredat, clarament, aclariment i aclarir, que constitueixen una família de paraules per presentar la mateixa arrel, -clar-, i a causa d'això s'expliquen els trets comuns en el seu significat. Dit d'una altra manera, una família lèxica està formada per aquelles paraules que deriven d'una altra a la qual s'afegeixen morfemes derivatius, és a dir, prefixos, sufixos i interfixos.
La família de paraules es diferencia en paraules primitives i paraules derivades. La paraula primitiva és la paraula que dona origen a noves paraules, i es forma així la família de paraules amb trets comuns en el seu significat. La paraula primitiva implica amb la major informació semàntica. La paraula derivada és una paraula formada a partir d'una paraula primitiva, per tant estan estretament relacionades. La paraula derivada aporta matisos de significat.

## Referències

* 1 2 «Las Familias de Palabras» (en español). http://www.spanish.cl/, 16-11-2016. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ Martínez Jiménez, José Antonio; Muñoz Marquina; Sarrión Mora. «Análisis morfológico. La formación de palabras: Derivación y composición». A: Lengua Castellana y Literatura (en español). Akal. Madrid: Akal Sociedad Anónima, 2011, p. 11. ISBN 9788446033677.
* ↑ «Ejemplos de Familia Léxica» (en español). http://www.gramaticas.net/, 17-06-2016. [Consulta: 26 gener 2017].
# Landnámabók

Landnámabók (Llibre de l'assentament, Llibre de l'establiment o Llibre de la colonització, sovint designat abreujadament amb la forma Landnáma), o Liber de occupatione Islandiae (com s'intitula la versió llatina corresponent), és un manuscrit islandès medieval que descriu detalladament l'assentament o establiment (landám) a Islàndia d'uns 400 colons, bàsicament noruecs entre els anys 870 i 930 dC. La versió original de la Landnámabók no s'ha conservat. Fou compilada possiblement en algun moment de la segona meitat del segle xi i se suposa que el compilador fou el famós Ari Þorgilsson inn fróði (1068–1148) o, si més no, que ell en va participar decisivament en la redacció.
Comença amb l'establiment d'Ingólfur Arnarson a Reykjavík i les seves reclamacions de la terra cap al nord, oest, est i sud. Després passa a descriure els descendents dels colons originals i narra els fets més destacats en la història de les seves famílies durant el segle xi. S'hi descriuen més de 3.000 persones i 1.400 assentaments o establiments diferents. La Landnámabók enumera 435 persones com a colons originaris, la majoria dels quals van establir-se al nord-est i sud-oest de l'illa.
La Landnámabók continua sent actualment una font de valor inestimable per al coneixement de la història i la genealogia de la població islandesa. Actualment, se'n conserven cinc versions medievals:
* Sturlubók, de Sturla Þórðarson. El manuscrit medieval, en pergamí, es va cremar durant el gran incendi de Copenhaguen del 1728. Es conserva gràcies a una còpia en paper que va fer Jón Erlendsson al segle xvii.
* Hauksbók, còpia deguda a Haukr Erlendsson -que dona nom al manuscrit o Llibre d'Haukr-. El text depèn bàsicament de la versió oferta pel Sturlubók. Haukr Erlendsson va copiar el llibre vers el 1299. Només se'n conserven 18 fulls del manuscrit original, encara que n'hi ha una còpia sencera en paper deguda a Jón Erlendsson, del segle xvii. N'hi ha també una versió, ja perduda, de Styrmir Kárason.
* Melabók, de Snorri Markússon (feta vers el 1272), lǫgmaðr de Melar (d'on ve el nom del manuscrit), a la Borgarfjarðarsýsla.
* Skarðsárbók, còpia en paper de la primera meitat del segle xvii feta per Björn Jónsson a Skarðsá, d'on ve el nom del manuscrit.
* Þórðarbók, també còpia en paper del segle xvii feta per Þórður Jónsson, prebost d'Hítardalur.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Britànica Online
* ↑ «What is the source value of Landnámabók? And when is it thought to have been used?». Visindavefur.hi.is.

## Enllaços externs

* Publicació en línia del Landnámabók (islandès)
* Liber Originum Islandiae - versione latina, lectionibus variantibus, et rerum, personarum, locorum, necnon vocum rarissimarum, indicibus illustratus. Hafniae: typis Augusti Friderici Steinii, 1774 (llatí)
* The Book of the Settlement of Iceland, translated from the original icelandic of Ari the Learned, by Rev. T. Ellwood. 1898 Visualització tradicional (anglès)
# José Félix Guerrero López

José Félix Guerrero López (Portugalete, 23 d'agost de 1975) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de migcampista. És germà del també futbolista Julen Guerrero.

## Trajectòria

Igual que el seu germà, José Félix Guerrero, o Txefe, es va formar a les categories inferiors de l'Athletic Club. Arriba a l'equip B la temporada 95/96, però no apelga a debutar amb el primer equip. L'estiu de 1996 és cedit a la SD Eibar, on qualla una bona temporada: 36 partits i 5 gols. Tot i això, no té lloc a l'Athletic.
Eixes xifres criden l'atenció d'equips de Primera, i és fitxat pel Racing de Santander, amb qui debuta a la màxima categoria la temporada 97/98. Eixe any realitza una campanya discreta, tot i gaudir de partits. La temporada 98/99 recala a la Reial Societat. A l'equip donostiarra hi va romandre tres anys, en els quals tot just va comptar, a causa de les lesions. De fet, la temporada 00/01 tan sols apareix 22 minuts sobre el camp.
L'estiu del 2001 retorna a la SD Eibar, i com en la primera etapa, realitza una bona temporada, tot marcant 6 gols en 38 partits. Però, no té continuïtat i marxa al Burgos CF, de Segona B, on jugarà un any abans de penjar les botes el 2003.

## Enllaços externs

* Fitxa de J.F. Guerrero
# Carles VII Sverkersson

Carles Sverkersson o Carles VII de Suècia (? - illa Visingsö, 12 d'abril de 1167). Rei de Suècia de 1161 fins a la seua mort. Era fill del rei Sverker I de Suècia i de la primera esposa d'aquest, Ulvhild Håkonsdotter.

## Biografia

Quan el seu pare Sverker I fou assassinat en 1155 (o 1156), Carles li succeí immediatament com sobirà de Östergötland, però no pogué succeir-lo en el tron, puix Erik el Sant fou triat per a tal fi. Després de la mort d'Erik el Sant, el poder real fou usurpat pel príncep danès Magnus Henriksen, amb el qual Carles s'enfrontà militarment per a defensar el seu propi dret al tron. En la batalla d'Örebro, en 1161, Carles va vèncer a Magnus, després d'això pogué guanyar l'elecció per a ser sobirà de tota Suècia i es proclamà rei dels suecs i dels ostrogothons.
Durant el govern de Carles es va proclamar el primer arquebisbat a Suècia. Així mateix, el rei afavorí amb donacions als convents de Alvastra, Vreta i Nydala. El primer document escrit conservat a Suècia data de temps del rei Carles VII.
El seu regnat es caracteritzaria per l'enfrontament amb la família d'Erik el Sant, que ambicionava el poder. Aquest enfrontament conduiria a la mort del mateix Carles, qui fou assassinat en l'illa de Visingsö, en el Llac Vättern, per Canó, el fill d'Erik, el 12 d'abril de 1167.

## Família

Se casà en 1163 amb la danesa Cristina Stigsdatter Hvide, filla de Sant Canut Lavard. Se sap que va tenir un fill, hereu de la dinastia:
* Sverker (1164 - 1210). Rei de Suècia.
# Corn amb pues

El corn amb pues, cornet amb pues, caragol punxenc, caragol punxent o caragol de vera (Haustellum brandaris, antigament Murex brandaris) és una espècie de mol·lusc gastròpode de la família Muricidae. És molt apreciat en gastronomia i el seu tint porpra s'usava antigament per tenyir teles.

## Usos
### Gastronòmic

Aquest mol·lusc es menja a Menorca de diferents maneres, la més simple és de bullir-los amb herbes aromàtiques, escorre'ls i menjar-los amb maionesa o all-i-oli, per exemple com a aperitiu o tapa. També es mengen en salsa o en guisats amb peixos o crustacis. (Vegeu cuina menorquina)
A Peníscola (el Baix Maestrat) també és molt apreciat i de l'any 2004 ençà s'organitzen les "Jornades gastronòmiques del caragol punxent i el llangostí".

### Químic

El mol·lusc segrega un tint en forma de mucositat per les seves glàndules hipobranquials. La Torà prescriu que totes les robes que tinguin quatre cantons, han de portar uns flocs a cada cantó, amb un dels fils tenyit d'un matís celeste del tint.
Junt amb el corn blau i el corn de fel, va ser utilitzada pels fenicis, grecs i romans per a obtenir el colorant anomenat porpra, el color més car i preuat per a, per exemple, tenyir les túniques.

## Altres corns

Hi ha d'altres corns coneguts que no s'han de confondre amb el corn amb pues, la major part, a més, encara que també puguin ser de la família dels murícids no són del gènere murex. Per exemple, alguns corns diferents del corn amb pues (Murex brandaris) són:
* Corn blau (Trunculariopsis trunculus), espècie de la família dels murícids gastronòmicament molt preuada, per exemple, a Menorca, i més abundant a l'illa que el corn amb pues. El seu nom fa referència al color porpra de la seva closca, que s'usava per a obtenir el tint d'aquest color, molt apreciat a l'època clàssica.
* Corn de fel (Purpura haemostoma), espècie de la família dels murícids que també s'usaba -com el seu nom llatí indica- per a obtenir la porpra. És una espècie carnívora.
* Corn eriçonat (Ceratostoma erinaceum), espècie de la família dels murícids que es caracteritza per tenir una closca molt rugosa, en forma de plecs profunds i paral·lels.
* Corn marí (Charonia nodifera), espècie de la família dels tritònids que es considera el més gros dels gastròpodes de la Mediterrània, ja que pot arribar a mesurar més de 30 cm de longitud.
* Corn rugós (Ranella gigantea), espècie de la família dels tritònids que viu a grans profunditats, superiors a 50 m, a les zones de coralls. La closca presenta rugositats en forma de petits punts en relleu, que formen línies concèntriques perpendiculars a l'eix longitudinal del cargol.
* Corn de vinya (Semicassis undulata), espècie de la família dels càssids la closca del qual s'ha utilitzat per a fer camafeus.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Enciclopèdia de Menorca, Tom III, pàgs. 98-112
* ↑ mnjMenorcaweb Arxivat 2004-11-18 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de Menorca, Tom III: Invertebrats no artròpodes. Bernat Mateo i Álvarez. Edita Obra Cultural de Menorca, 1993, Maó. ISBN 84-600-1437-1

## Enllaços externs

* Mol·luscs menorquins Arxivat 2004-11-18 a Wayback Machine.
# Westfield (Illinois)

Westfield és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 678 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Westfield tenia 678 habitants, 277 habitatges, i 195 famílies. La densitat de població era de 261,8 habitants/km².
Dels 277 habitatges en un 32,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 29,6% no eren unitats familiars. En el 27,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 16,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.953 $ i la renda mediana per família de 37.941 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 24.375 $. La renda per capita de la població era de 14.103 $. Aproximadament el 6,2% de les famílies i l'11,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Westfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Westfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.