OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Synodontis iturii

Synodontis iturii és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 1992. Mochokidae. p. 500-563. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 2003. Mochokidae, p. 195-268 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Steindachner, F. 1911. Über einige neue und seltene afrikanische Süsswasserfische. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 48 (núm. 27): 531-535.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Francesc Ribas i Sanglas

Francesc Ribas i Sanglas, conegut com a "Quiquet", (Roda de Ter, Osona, 1 de desembre del 1916 - 22 de gener del 2009), fou jugador de futbol del primer equip del FC Barcelona durant la temporada 1939/40, on va ingressar procedent de la Unió Esportiva Vic.
Al llarg de la temporada que va vestir la samarreta del FC Barcelona, Francesc Ribas va disputar 27 partits. Al seu palmarès com a jugador blaugrana hi figura el títol de Campió de Catalunya d'aquella temporada. La seva trajectòria esportiva va continuar al Celta i a l'Horta.
Ja com a veterà del FC Barcelona, no es va voler perdre els actes d'homenatge del centenari del club al Camp Nou a finals del mes d'abril del 1999. L'exjugador blaugrana va sortir al terreny de joc de l'Estadi. Quan es va morir, amb 92 anys, era l'exjugador barcelonista amb més edat.
Al marge de la seva activitat esportiva, Francesc Ribas exercí durant més de 32 anys com a alcalde del seu poble, a les Masies de Roda, d'on era alcalde honorífic.

## Referències

* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «FRANCESC RIBAS». yojugueenelcelta.com, 08-01-2012. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «En record de Quiquet Ribas». lesmasiesderoda.cat. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Escalinata dels Jeroglífics

L'Escalinata dels Jeroglífics conté l'escriptura jeroglífica més extensa de tota Mesoamèrica. Se situa a la part occidental del "Temple-piràmide 26", que van construir al segle viii dC els habitants maies de l'antiga ciutat del període clàssic-tardà: Copán, avui dia departament de Copán, a Hondures. L'escalinata forma part d'un temple on es feien cerimònies còsmiques.

## Història

Al jeroglífic s'hi narra la crònica oficial dels 16 governants copanencs. Fou esculpida sota el mandat del K'ak' Yipyaj Chan K'awiil de Copán, que va governar la ciutat estat d'ençà el 742 fins a 763 dC).
L'investigador britànic Alfred Maudslay, al voltant del 1890, va fer la primera excavació de l'escalinata, i van continuar excavant fins al 1900, John G. Owens i George Byron Gordon, membres tots dos del Museu Peabody de la Universitat Harvard.

## Arquitectura

* Situació: Se situa a la part occidental del Temple-piràmide 26 del complex arqueològic de Copán.
* Altura: 12 metres
* Consta de 63 graons de mig metre d'alt i de 9 metres d'ample cadascun.
* Material: 1.100 blocs monolítics.
* Forma: escalinata vertical ascendent.
* Conté 2.500 glifs aproximadament.
* Grup de 6 estàtues humanes seient en trons.

## Simbologia

Els graons, arran de la seua posició concreta, amagaven un significat còsmic i s'utilitzaven per a efectuar certes cerimònies entre els déus del bé i del mal, la vida i la mort. Al mig i de dalt a baix hi ha cinc figures humanes assegudes que representen els cinc governadors més famosos de la dinastia.

## Conservació

A partir de 1930 i fins al 1946 va procedir a la reconstrucció de l'escalinata la Institució Carnegie de Washington, concretament pels investigadors Sylvanus Morles i Gustav Stromsvik. D'ençà el 1985, l'escalinata es cobrí amb una lona per tal d'evitar l'erosió que podria fer malbé o fins i tot esborrar els jeroglífics. Del 2007 ençà, el govern hondurenc ha creat i aplicat un pla per a recuperar i conservar l'escalinata fent servir morter de calç.

## Vegeu també

* Guatemala.
* Chichén Itzá.

## Referències

* ↑ Larios Villalta, Carlos Rudy. «Architectural Restoration Criteria in the Maya Area» (en anglès). FAMSI, 2005. Arxivat de l'original el 2008-07-04.
* ↑ Proposals for Future Conservation Actions (en anglès). The Getty Conservation Institute, Los Angeles i Instituto Hondureño de Antropología e Historia, Tegucigalpa [Consulta: 23 agost 2011]. Arxivat 2010-07-13 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Peabody Museum of Natural History, Yale University Pàgina oficial
* Pàgina Oficial del Govern d'Hondures Arxivat 2008-09-11 a Wayback Machine.
* Universitat Harvard, on hi ha l'escultura que pertany a l'escalinata, del rei maia de Copán Uaxaclajuun Ub'aah K'awiil, més conegut com a 18 Conejo
# Vassili Paixkévitx

Vassili Paixkévitx (rus: Василий Пашкевич) (Sant Petersburg, 1742 - Sant Petersburg, 26 de febrer de 1797 $^{(Julià)}$), nom complet amb patronímic Vasssili Alekséievitx Paixkévitx, rus: Васи́лий Алексе́евич Пашке́вич, fou un compositor rus de la segona meitat del segle xviii.
Fou músic de cambra de Caterina II, després fou violinista del Teatre Imperial, compositor de la cort i director dels balls de la cort.
Va compondre les òperes L'Oiseau de malheur (1772), On ne sent pas son propre fardeau (1794), Gli inizi del governo di Oleg, amb col·laboració de Canobbio i Sarti, i llibret de la mateixa emperadriu Caterina II, Les Deux Antoines (1804), L'Avare (1811), i una col·lecció de melodies i lieder.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 42, pàg. 286. (ISBN 84-239-4542-1)
# Stichaeopsis epallax

Stichaeopsis epallax és una espècie de peix de la família dels estiquèids i de l'ordre dels perciformes.

## Descripció

* Fa 30 cm de llargària màxima.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal (entre 9 i 200 m de fondària) i de clima temperat que viu al Pacífic nord-occidental: des de la prefectura de Toyama (el Japó) fins al nord del mar del Japó, el sud de les illes Kurils i el mar d'Okhotsk.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Steindachner F. & Kner R., 1870. Über einige Pleuronectiden, Salmoniden, Gadoiden und Blenniiden aus der Decastris-Bay und von Viti-Levu. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 61 (1. abth.). 421-446.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & J. O. Snyder, 1902. A review of the blennoid fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 25 (núm. 1293): 441-504.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Mecklenburg, C. W. i B. A. Sheiko, 2004. Family Stichaeidae (Gill, 1864) - pricklebacks. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (35):36.
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Edició en anglès II. Tokai University Press, el Japó, pp. 867-1749.
* ↑ Sokolovskaya, T. G., A. S. Sokolovskii i E. I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.
* ↑ Fish list in Kuril Islands - FishBase (anglès)
* ↑ Lavrova, T. V., 1990. A preliminary list and distribution of species of the family Stichaeidae in the Okhotsk Sea. A: Investigations in vertebrates (sic) zoology. Trudy Zoologicheskogo Instituta, Akademii Nauk SSSR v. 213: 46-54.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Follett, W. I. i D. C. Powell, 1988. Ernogrammus walkeri, a new species of prickleback (Pisces: Stichaeidae) from south-central California. Copeia 1988(1):135-152.
* Mecklenburg, C. W. i B. A. Sheiko, 2004. Family Stichaeidae (Gill, 1864) - pricklebacks. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (35):36.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
# Vladimiras Kravcovas

Vladimiras Kravcovas (Alytus, 19 d'octubre de 1949 - 4 de desembre de 1999) fou un jugador d'handbol lituà que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on guanyà la medalla d'or en la competició d'handbol. Quatre anys més tard, als Jocs de Moscou, guanyà la medalla de plata en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món d'handbol, de plata el 1978 i d'or el 1982. Amb la selecció soviètica jugà un total de 159 partits en què marcà 335 gols. A nivell de clubs jugà al Burevestnik de Moscou i al MAI Moscou, amb qui guanyà la lliga soviètica de 1974 i 1975, la Copa soviètica de 1977 i la Recopa d'Europa de 1977.

## Referències

* ↑ «Vladimir Kravtsov Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 5 novembre 2019].
* ↑ Men Handball IX World Championship 1978 Denmark 26.01-05.02 Champion West Germany a todor66.com
* ↑ Men Handball X World Championship 1982 West Germany - 23.02-07.03 Champion Soviet Union a todor66.com
* ↑ КРАВЦОВ Владимир Николаевич a infosport.ru (rus)
# Cova de Macpelà

La Tomba dels Patriarques o cova de Macpelà és considerat com el centre religiós de la ciutat d'Hebron (al cor de l'antiga Judea) al sud-oest de Cisjordània. És un lloc venerat per les religions musulmana i jueva. En el Gènesi, capítol 23, la cova de Macpelà és un indret que Abraham va comprar als hitites per quatre-cents sicles d'argent per així poder-hi enterrar la seva dona Sara que havia mort a Quiriat-Arbà. Quan va morir Abraham, els seus fills Isaac i Ismael l'enterraren aquí amb les restes de la seva dona (Gènesi 25, 7-11). Per als musulmans, el lloc es coneix com la «mesquita d'Ibrahim». L'islam considera Abraham com un profeta que, segons l'Alcorà, construí la Kaaba de La Meca amb el seu fill Ismael. Quan la ciutat d'Hebron estava sota control de l'Imperi Otomà, els jueus no tenien dret a entrar a la tomba, encara que sí que podien resar a l'exterior. En l'època d'Herodes el Gran s'hi construí un monument. Després de la conquesta d'Hebron per Úmar, el monument fou reconvertit en mesquita. Durant les croades, els cristians el transformaren en església. L'any 1994, un colon israelià matà 39 palestins que resaven a la mesquita en el que seria coneguda com la Massacre de la Cova dels Patriarques.

## Referències

* ↑ Gènesi 23.
# Port Allen

Port Allen és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 5.278 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Port Allen tenia 5.278 habitants, 2.012 habitatges, i 1.416 famílies. La densitat de població era de 961,2 habitants/km².
Dels 2.012 habitatges en un 30,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,7% hi vivien parelles casades, en un 25,7% dones solteres, i en un 29,6% no eren unitats familiars. En el 26,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 15,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.254 $ i la renda mediana per família de 36.762 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.029 $ mentre que les dones 22.333 $. La renda per capita de la població era de 14.439 $. Entorn del 19,2% de les famílies i el 24,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Port Allen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Port Allen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Joan Salvat Carbó

Joan Salvat Carbó (Reus, 8 de setembre 1992) és un jugador d'hoquei sobre patins català i actual capità del Reus Deportiu. És fill del també jugador d'hoquei patins Joan Salvat i Llavore.
Va començar a jugar a hoquei patins amb el Reus Deportiu en categories inferiors. Als 18 anys entra en dinàmica del primer equip on comença a disputar partits. Als vint inicia la seva carrera professional com a jugador al Reus Deportiu. En la temporada 2016/2017 l'equip del Baix Camp guanya la Lliga de campions i dos anys després varen guanyar la Supercopa. Durant la copa del rei de la temporada 2024/2025, en la que el Reus Deportiu esdevé campió, és el segon golejador de l'equip amb 3 gols.
Esdevé capità del Reus després que Raül Marín pengi els patins el 2023.

## Referències

* ↑ CCMA. «Hoquei patins - Els Salvat, tres generacions al primer equip del Reus Deportiu - 3Cat». [Consulta: 10 març 2025].
* ↑ «Joan Salvat» (en castellà). cerocero. [Consulta: 10 març 2025].
* ↑ «Joan Salvat renova per quatre temporades amb el Reus Deportiu», 07-06-2023. [Consulta: 10 març 2025].
# Districte de Dreux

El Districte de Dreux és un dels quatre districtes del departament francès de l'Eure i Loir, a la regió del Centre-Vall del Loira. Té 9 cantons i 111 municipis i el cap del districte és la sotsprefectura de Dreux.

## Cantons

cantó d'Anet - cantó de Brezolles - cantó de Châteauneuf-en-Thymerais - cantó de Dreux-Est - cantó de Dreux-Oest - cantó de Dreux-Sud - cantó de La Ferté-Vidame - cantó de Nogent-le-Roi - cantó de Senonches

## Vegeu també

* Cantons de l'Eure i Loir
# Valentín Mankin

Valentín Mankin (Bilokorovychi, 19 d'agost de 1938 - Viareggio, 1 de juny de 2014) fou un regatista ucraïnès que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1960 i 1970. Durant la seva carrera esportiva guanyà quatre medalles olímpiques.
Va participar, als 30 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu del 1968 realitzats a Ciutat de Mèxic (Mèxic), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la classe Finn. En els Jocs Olímpics d'Estiu del 1972 realitzats a Múnic (Alemanya Occidental) va participar en la classe Tempest, juntament amb Vitali Dyrdyra, amb el qual aconseguí guanyar la medalla d'or. Tornà a participar en aquesta categoria, ja desapareguda, en els Jocs Olímpics d'Estiu del 1976 realitzats a Mont-real (Canadà), on aconseguí la medalla de plata al costat de Vladislav Akimenko. Finalment, i ja amb 41 anys, participà en els Jocs Olímpics d'Estiu del 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica), on aconseguí guanyar novament una medalla d'or, en aquesta ocasió en la classe Star i al costat de Aleksandr Muzychenko. Amb aquesta victòria Mankin es convertí en el primer regatista, i fins al moment únic, en aconseguir guanyar tres títols olímpics en tres classes d'embarcació diferents.
Al llarg de la seva carrera aconseguí un títol en el Campionat del Món de vela en la classe tempest l'any 1972.
El 2005 continuava sent l'únic regatista de la història olímpica a guanyar medalles d'or en tres classes diferents, Finn, Tempest i Star.

## Referències

* ↑ «È morto Valentin Mankin», 01-06-2014. [Consulta: 15 agost 2020]..
* 1 2 «Olympedia – Valentin Mankin». [Consulta: 31 març 2024].
* ↑ «È morto Valentin Mankin». Giornaledellavela.com, 01-06-2014. [Consulta: 1r juny 2014].
# Synodontis katangae

Synodontis katangae és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 1992. Mochokidae. p. 500-563. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 2003. Mochokidae, p. 195-268 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Poll, M. 1971. Révision des Synodontis Africains (Famille Mochocidae). Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 191: 1-497.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Witteberg

Witteberg (també Witteberge o Witberge) és una serralada de la província sud-africana del Cap Oriental. S'eleva fins a 2771 metres sobre el nivell del mar i és una branca sud-oest del Drakensberg.

## Geografia

Witteberg està situat prop de la frontera sud-oest de Lesotho. S'estén des de Lady Gray a l'oest fins al pas de Lundean's Nek (Sesotho: Nko ea khomo) a l'est al llarg d'uns 60 quilòmetres i en direcció nord-sud més de 20 quilòmetres. El punt més alt és l'Avoca Peak amb 2771 metres. A l'est del coll, la serralada s'eleva fins als 3001 metres d'altura Ben MacDhui, que forma part del Drakensberg. El nom (afrikaans per "muntanyes blanques") es basa en les nevades ocasionals a la serralada.
La sèrie Witteberg consisteix principalment de limolita i gres que retrocedeix darrere d'ella. És una secció que té un munt de fòssils i la secció més jove del Supergrup del Cap en la transició del Devonià al Carbonífer. En conseqüència, se classifica estratigràficament directament sota la sèrie del sistema glacial del Karoo inferior (Grup Dwyka). Conté, entre altres coses, plantes fossilitzades semblants a lepidodendres, així com plantes dels gèneres Sigillaria, Cyclostigma, Dutoitia (abans comptava entre les falgueres antigues) i Zoophycos. Així mateix, les traces de fauna paleontológica són nombroses. Entre altres coses, aquí es van descobrir i descriure dues famílies.

## Miscel·lània

Witteberg va formar la frontera sud d'un exclavament al voltant de Sterkspruit del Bantustan de Transkei, que va existir fins al 1994.
L'escriptora Olive Schreiner (1855-1920) va créixer a la metodista Wesleyan Wittebergen Mission Station prop de Witteberg.
Witteberg també és el nom d'una altra serralada sud-africana a l'Estat Lliure a la frontera nord-oest de Lesotho. També hi ha una serralada del mateix nom prop de Laingsburg a la província del Cap Occidental.

## Referències

* ↑ George Philip & Son. Philips’ College Atlas for Southern Africa. (en anglès), 1976, p. 26. ISBN 0-540-05320-1.
* ↑ Lubke, Roy. Field Guide to the Eastern & Southern Cape Coasts (en anglès), 1998, p. 11. ISBN 1-919713-03-4.
* ↑ (en anglès) Witteberg Series [Consulta: 3 novembre 2021].
* ↑ Zhang, L. J.; Gong, Y. M. (en anglès) Zoophycos macroevolution since 541 Ma., núm. 5. 14954, Octubre 2015. DOI: 10.1038/srep14954. PMC: 4598866. PMID: 26449543.
* ↑ B. G. GARDINER (en anglès) New palaeoniscoid fish from the Witteberg series of South Africa, 1969, pàg. 423. DOI: 10.1111/j.1096-3642.1969.tb00722.x.
* ↑ Rosenthal, Eric. Frederick Warne Publishers Ltd. Southern African Dictionary of National Biography, 1966, p. 332.
* ↑ «Olive Schreiner» (en anglès). www.sahistory.org.za. South African History Online.
* ↑ «Witteberg Nature Reserve» (en anglès). witteberg.co.za. [Consulta: 3 novembre 2021].