OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pacte de la Péronne

El Pacte de la Péronne fou el document d'aliança signat al castell de Péronne pel rei francès Lluís XIII amb les institucions catalanes el 19 de setembre de 1641, on es reconeixia finalment el rei de França com a comte de Barcelona, i aquest respectava les constitucions, el pactisme i els compromisos de França per l'ordenament institucional i legislatiu del Principat i els Comtats, especificant que no es tractava d'una annexió a França, doncs les dues corones restaven ben separades.
Durant la Guerra dels Segadors, l'avanç de les tropes castellanes després de la batalla de Cambrils i la presa de Tarragona feu que la Junta de Braços cedís a les pressions franceses i proclamés Lluís XIII comte de Barcelona el 23 de gener de 1641, tres dies abans de la batalla de Montjuïc.
La Junta de Braços va preparar el document que volia assegurar que el suport demanat a França contra Felip IV no representaria una disminució dels drets i de les constitucions catalanes.
En 14 punts es recollien:
* l'observància de les constitucions
* la catalanitat dels prelats i de les capitanies de les fortaleses
* limitar la inquisició a temes de fe
* l'observànça del Concili de Trent
* l'aprovació parlamentària de la política fiscal
* respectar els privilegis de Barcelona i els Capítols de Cort
* tenir lloctinents amb els mateixos poders que els del rei catòlic
* respectar els drets polítics de les poblacions sota l'enemic
* no separar mai els comtats de Rosselló i Cerdanya del Principat de Catalunya
* el jurament reial d'una Constitució de l'Observança reformada
A més incloïa algunes reformes que feia anys que els catalans anhelaven i que les frustrades Corts de 1626 i 1632 no havien pogut solucionar: l'abolició del quint, limitar la inquisició, ...
Aquest acord va comportar el nomenament de Lluís XIII com a comte de Barcelona, el nomenament del germà polític del Cardenal Richelieu, Urbain de Maillé, marquès de Brézé, com a lloctinent de Catalunya jurant les constitucions el 30 de desembre de 1641.
El contingut d'aquest tractat va ser ratificat per França fins a vuit vegades entre 1641 i 1658. Amb tot, el Tractat dels Pirineus de 1659 ho anul·lava de facto i, entre altres efectes, traspassava els comtats de Rosselló i Cerdanya a França, tot i haver estat específicament blindada la unitat territorial amb el rei Lluís XIII.

## Referències

* ↑ Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. Vol. 2. ISBN 84-412-0885-9. pàg.216 i 219
* ↑ Universitat de Barcelona. Departament d'Història Moderna. Edicions Universitat Barcelona. Primer Congrés d'Història Moderna de Catalunya, 1984. ISBN 9788475281544. . pàg. 197

## Enllaços externs

* (llatí) Text oficial de l'acta del 23 de gener de 1641, a Josep Maria Sans i Travé (éd.), Dietaris de la Generalitat de Catalunya, vol. V : 1623-1644, Barcelone, 1999, pp. 1171–1175, web oficial de la Generalitat de Catalunya
* (francès) Traduction du traité en français, a Frédéric Léonard (éd.), Recueil des traités, Amsterdam et La Haye, 1700, tome III, text núm. 245, pp. 419–422
# Pains (districte de Santa Maria)

Pains és un dels deu districtes en què es divideix la ciutat de Santa Maria, a l'estat brasiler de Rio Grande do Sul. Limita amb els districtes Arroio do Só, Palma, Passo do Verde, Santa Flora, São Valentim, Sede.'

## Barris

El districte es divideix en les següents barris:
* Pains

## Referències

* ↑ «Lei Municipal nº 4120/97, de 19 de Dezembro de 1997.». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ [http://www.camara-sm.rs.gov.br/2010/arquivos/legislacao/LC/2009/0072.zip Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine. Llei Municipal núm. 72 de 2009, que estableix l'ús i ocupació del sól, subdivisió, perímetre urbà i sistema viari de la municipalitat de Santa Maria
# Triplophysa xichangensis

Triplophysa xichangensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Rendahl, H. 1933. Studien über innerasiatische Fische. Ark. Zool. v. 25 A (núm. 11): 1-51.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zhu, S.-Q. 1989. The loaches of the subfamily Nemacheilinae in China (Cypriniformes: Cobitidae). Jiangsu Science & Technology Publishing House, Nanjing, China. Loaches of China: i-x, 1-150.
* Zhu, S.-Q. 1995. Synopsis of freshwater fishes of China. Jiangsu Science and Technology Publishing House i-v + 1-549.
# Palmira González López

Palmira González López (Montilla, Còrdova, 1949) és una historiadora del cinema, coordinadora responsable i investigadora principal del Laboratori d'Investigació Audiovisual (grup consolidat d'investigació integrat en el Departament d'Història de l'Art de la Universitat de Barcelona) i professora titular d'Història del Cinema a l'esmentat departament.
Ha publicat nombrosos estudis sobre el cinema mut i la seva història a Catalunya i Espanya, destacant obres com Història del cinema a Catalunya. L’època del cinema mut (1896-1931) (1986) i El cinema mut (2006). Ha col·laborat en la catalogació del patrimoni cinematogràfic i ha contribuït en obres de referència, revistes especialitzades i congressos sobre historiografia i conservació del cinema.

## Referències

* ↑ Aixalà i Mateu, Emma, 1997. Els EZ de Catalunya. Barcelona: Edicions La Campana, núm. 133. 320 pàgs. ISBN 848879147X. Pàg. 83.
* ↑ Universitat de Barcelona Arxivat 2017-04-01 a Wayback Machine. (català)
* ↑ Els anys daurats del cinema clàssic a Barcelona (1906-1923) - Dialnet (català)
* ↑ Las claves del cine - Dialnet (castellà)
* ↑ Las claves de la historia del cine - Dialnet (castellà)
* ↑ Las claves del cine y otros medios audiovisuales - Dialnet (castellà)
* ↑ Pioneros y creadores del cine mudo catalán (1896-1914) - Dialnet (castellà)
* ↑ El cine mudo en Barcelona - Dialnet (castellà)
* ↑ El cinema mut - Dialnet (català)
* ↑ Tot recordant... Miquel Porter i Moix, un home polifacètic (català)
* ↑ Los quince primeros años del cine en Cataluña - Dialnet (castellà)
* ↑ Miquel Porter, un humanista historiador del cinema - Dialnet (català)

## Enllaços externs

* Amazon (anglès)
# Rafael Domènech i Gallissà

Rafael Domènech i Gallissà (Tivissa, 1874 - Madrid, 1929) fou un crític i historiador d'art català.
Professor d'història de l'art a l'Escola de Belles Arts de València i a l'Escola Especial de Pintura de Madrid. Membre de l'Academia de Bellas Artes de San Fernando, el 1913 fou nomenat director del Museo Nacional de Artes Industriales y Decorativas de Madrid. Col·laborà en diverses publicacions artístiques barcelonines (Forma, Vell i Nou) i diaris de Madrid (El Liberal, ABC). Fou crític d'art a Las Provincias i director de la Biblioteca de Arte Español.

## Referències

* ↑ (Mendoza, 1995), núm. 59

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.
# Raimon de Miraval

Raimon de Miraval (1191-1229) va ser un senyor i trobador occità.
Cavaller del Carcassés, Miraval només posseïa la quarta part del castell de Miraval i segons la tradició en aquell castell només hi havia quaranta homes. Va ser vassall de Ramon VI de Tolosa, de Bertrand de Saissac i després de Pere el Catòlic. Va participar en la batalla de Muret l'any 1213 i probablement després d'aquesta va fugir a Espanya. Va morir al convent de Santa Clara a Lleida.
Va ser un trobador defensor de la poesia senzilla (trobar leu). L'amor cortès va ser el tema predilecte de les seves obres.
Es conserven 45 poesies seves, de les quals 22 amb música. La majoria són cançons, amb algun sirventès.
Una obra coneguda és la seva resposta a un sirventès que li va enviar el també trobador i senyor Huguet de Mataplana. El trobador català l'acusava d'haver procedit sense noblesa en rebutjar la seva dona Gaudairença amb el pretext de ser trobairitz i escriure versos. Miraval va respondre a Mataplana amb un altre sirventès construït amb el mateix estrofisme defensant-se de l'atac, afirmant que un cavaller pot abandonar la seva muller si la va prendre per inexperiència, i que quan una altra dona li atorga el seu amor aquest ha de rendir-li el degut homenatge. Gaudairença (o Caudairenga) és l'autora de la cançó (avui perduda) Coblas e dansas.

## Referències

* ↑ Riquer, Martí de. Historia de la literatura universal. Vol. 2 Literaturas medievales de transmisión oral. Madrid: Gredos, 1997, p. 389-390. ISBN 8432026727.
* ↑ Topsfield, 1956, p. 40.

## Bibliografia

* Riquer, Martí de, Los trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1983, vol. 2, p. 983-1008
* Guido Favati (editor), Le biografie trovadoriche, testi provenzali dei secc. XIII e XIV, Bologna, Palmaverde, 1961, pàg. 272
* Martí de Riquer, Vidas y retratos de trovadores. Textos y miniaturas del siglo XIII, Barcelona, Círculo de Lectores, 1995 p. 199-214 [Reproducció de la vida i razós, amb traducció a l'espanyol, i miniatures dels cançoners A, I i K]
* Topsfield, L. T. «Raimon de Miraval and the Art of Courtly Love» (en anglès). The Modern Language Review, vol. 51, núm. 1, 1956, pàg. 33-41.

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-406/406%20-%20Raimon%20de%20Miraval.htm
# Raimond Zanglada

Raimond Zanglada (Ciutat de Palma, [?] - idem, 1657), fou un teòleg i exegeta mallorquí.
Va cursar al Col·legi de Montesión de Palma humanitats i filosofia sent un dels seus condeixeble Pere Claver i Sobocano (més tard, Sant). El 1608 va ingressar a la Companyia de Jesús. En anar a València per començar el noviciat, va ser capturada la nau Belina (en què feia el viatge) pels turcs, i Zanglada, amb els seus desgraciats companys de viatge, va ser venut com a captiu. Va romandre en aquella situació uns vuit mesos, fins que va ser rescatat amb tres jesuïtes més, aconseguint finalment tornar a Mallorca. Més endavant Zanglada es va separar de l'Institut de Loiola, després d'haver-hi romàs uns vint anys i d'haver fet a la Companyia de Jesús la solemne professió religiosa dels quatre vots. En efecte, la nit del 14 d'agost de 1628 va fugir de la residència de Montesión, sense poder esbrinar el seu parador.
Aleshores va passar a Barcelona, on, amb autorització del Pontífex, va vestir l'hàbit trinitari, però al cap de sis dies, penedit del pas que havia fet, va desaparèixer del convent dels Trinitaris de Barcelona i va tornar a Palma, on va suplicar reiteradament el pare rector del col·legi de Jesuïtes de Montesión perquè tornés a admetre-li en el seu si, cosa que va aconseguir. Va dedicar-se amb apostòlic zel a les tasques que li va encomanar la Companyia, entre elles al ministeri de la predicació, en què ja abans havia guanyat fama d'orador eloqüentíssim, però una altra vegada va abandonar la Companyia per ingressar a l'ordre dels Carmelites, cosa que va poder efectuar gràcies a un Breu pontifici, al mes de maig de 1640.
Sent ja carmelita, Zanglada fou graduat de mestre en teologia i se li dedicà a l'ensenyament d'aquesta ciència, obtenint després l'orla de doctor i una càtedra de prima. Va ser baró molt erudit, notable escolàstic, canonista i escripturari, havent sobresortit, a més, en altres branques del saber humà.
Entre els seus escrits figuren:
* Paragraphi morales in Scripturam a cap. I Genes. usque ad V.;
* Tractatus varii theologici;
* Paraenesis de Magnaliis Deiparae Virginis Mariae ac praecipue de ejus Conceptione, etc;
* Sacrae Paraenesis in Evangelia;
* Commentaria in Artem magnam illuminati Doctoris Raymundi Lulli;
* Tractatus theologici;
* Disputationes aliquot Theologicae in compendium redactae;
* Propositiones aliquae ad conciones ordine alphabetico digestae;
* Sermones Quaresmales, morales, de las Dominicas de Adviento, etc...;
* Comentarios sobre las Sagradas Escrituras y sobre los Santos Padres;
* Relación de las honras.. á la Reyna Nuestra Señora Doña Isabel de Borbón...Palma, 1645, etc.;
També va compondre diverses obres poètiques. Marcelino Menéndez Pelayo, a La Ciencia Española, Bibliografica, senyala del mateix autor Brevis Isagoge in artem mirabilem B. R. Lulli i Brevis elucidatio artis mirabilis B. R. Lulli, que no sembla ser diferent del mentada anteriorment.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 982. (ISBN 84-239-4570-7)
# Raimundo Sarriegui Echeverria

Raimundo Sarriegui Echeverria (Donostia, Guipúscoa, 1838 - 23 d'abril de 1913) fou un compositor basc.
Va ésser cantor en les parròquies de la seva vila natal, s'instruí amb el mestre Rafael García Santisteban en el coneixement de l'harmonia. Compositor eminentment popular, va saber recollir en el pentagrama les qualitats essencials del caràcter donostiarra. Compenetrant amb el seu esperit festiu i lleuger, fou un element indispensable en totes les manifestacions de l'esperit popular. Va compondre molts himnes, marxes i peces similars, per les comparses que per Carnestoltes o per motius diferents s'organitzaven a San Sebastián. La seva popularitat arribà al punt culminant quan va compondre la marxa, el pasdoble Iriyarena re format de la clàssica tamborrada de Sant Sebastià. També va compondre diferents peces per a orfeó, Illunabarra entre d'altres, i possà música a algunes obres menors teatrals escrites en basc per Victorianp Iraola; tals, per exemple, l'intermedi còmic-líric Petra txardin-saltzallea, el pasatge Karmen gaztain saltzallea, i la sarsuela Pasayan. estrenades en el Teatro Principal de Sant Sebastià el 1886, 1887 i 1888 respectivament.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 636 ISBN 84-239-4554-5
# Raja koreana

Raja koreana és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 73,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 30–70 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic nord-occidental: costa sud-occidental de la Península de Corea.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jeong, C.-H. & T. Nakabo. 1997. Raja koreana, a new species of skate (Elasmobranchii, Rajoidei) from Korea. Jpn. J. Ichthyol. v. 44 (núm. 2): 413-420.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.

## Bibliografia

* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rakastava

Rakastava (L'amant), op. 14, és una suite orquestral de Jean Sibelius. El va completar el 1912, per a orquestra de corda, percussió i triangle. El va basar en la seva composició anterior del mateix títol, un cicle de cançons de quatre moviments per a cor d'homes a cappella completat el 1894. Les obres es basen en un text finès del llibre 1 del Kanteletar.

## Història

El 1894, Sibelius va completar Rakastava, un cicle de quatre cançons a cappella per a cor d'homes sobre un text finès del llibre 1 de la col·lecció de poemes populars finlandesos, el Kanteletar. El va establir per primera vegada l'any 1894, com a inscripció per a una competició local. Va guanyar el segon premi, mentre que el primer va ser per al seu antic professor. Sibelius va escriure el cicle per a cor d'homes i orquestra de corda el 1894, i per a cor mixt el 1898.
Sibelius va utilitzar el cicle com a base per a la suite orquestral Rakastava per a orquestra de corda, percussió i triangle, a la qual va assignar l'⁣opus número 14. El va completar el 1912, quan també va escriure la Quarta Simfonia. Sibelius dirigia sovint la suite juntament amb les seves simfonies perquè la peça "captivava el públic".

## Música
### Estructura del cicle de la cançó

* Miss' on kussa minun hyväni
* Eilaa, eilaa
* Hyvää iltaa lintuseni
* Käsi kaulaan, lintuseni

### Estructura de la suite

* Rakastava, Andante con moto (4/4, re menor)
* Rakastetun tie (El camí de l'amor), Allegretto (3/4, si♭ major)
* Hyvää iltaa ... Jää hyvästi (Bona tarda, adéu), Andantino (2/4, fa major & re menor)
En el primer moviment, les cordes emeten un so lleuger i encisador. La secció coral del segon moviment s'ha transformat en "murmuris entre les cordes i progressions melòdiques meravellosament flexibles". El tercer moviment és profundament emotiu en el seu plantejament.

## Enregistraments

L'obra orquestral va ser gravada juntament amb altres músiques de Sibelius, com Snöfrid, la Cantata per a la coronació de Nicolau II, Oma maa (El meu país) i Andante Festivo. Al volum 54 d'una edició completa de Sibelius de BIS, Osmo Vänskä dirigeix l'⁣Orquestra Simfònica de Lahti. Una ressenya assenyala les obres «polyphonie etèrique» i la compara amb la malenconia de la Sisena Simfonia. L'obra també va ser gravada per Neville Marriner i l'Acadèmia de St Martin in the Fields.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Other orchestral works / The Lover». Jean Sibelius. Finnish Club of Helsinki. [Consulta: 1r desembre 2015].
* ↑ «Rakastava (The Lover)». Oxford Dictionary of Music. [Consulta: 1r desembre 2015].
* 1 2 Johnston, Blair. «Rakastava (The Lover), for male chorus (with or without string orchestra), JS 160». AllMusic. [Consulta: 7 desembre 2015].
* ↑ Dettmer, Roger. «Jean Sibelius / Rakastava (The Lover), suite for string orchestra, triangle & timpani, Op. 14». AllMusic. [Consulta: 1r desembre 2015].
* ↑ Sibelius, Jean. Rakastava – Miniature Score Edition. Breitkopf & Haertel, 1913.
* ↑ Barnett, Rob. «Jean Sibelius (1865–1957)». musicweb-international.com, 2004. [Consulta: 7 desembre 2015].
# Ralph Dunstan

Ralph Dunstan (Carnon Downs, parròquia de Feock, Cornualla (Gran Bretanya), 1857 - Truro, 1933) fou un músic i organista anglès. Estudià al Col·legi de Ciutat de Westminster, i el 1880 fou nomenat organista de la capella del col·legi, graduant-se en doctor en música a Cambridge el 1892. Fou conseller del Tonic-solfa associations, i a més d'un manual d'ensenyança musical, compongué una cançó escolar i una composició titulada El naufragi de l'Hesperos.

## Obres selectes

* The Composer's Handbook: a guide to the principles of musical composition (1909)
* The ABC of Musical Theory; with numerous original and selected questions and exercises
* Songs of the Ages
* Cornish Dialect and Folk Songs. London: Ascherberg, Hopwood & Crew (1932)
* A Cyclopaedic Dictionary of Music
* First Steps in Harmony
* Sight Singing through Song from Staff Notation (1921)
* The Cornish Song Book: Pt. 1. London: Reid Bros; reprinted (1974)
* The Cornish Song Book: Pt. 2 reprinted (1974)
* Hereafter Summer and Others
* Exercises in Voice-Production and Enunciation for Speakers and Readers
* Music to Shakespeare's Plays. Selected and arranged for the use of schools and colleges
* The Christian Pilgrimage

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 18, 2a part pàg. 2507, ISBN 84-239-4581-2
* Dictionary of Composers for the Church in Great Britain and Ireland Autors: Maggie Humphreys, Robert Evans. Editors: Maggie Humphreys, Robert Evans. Editor:A&C Black, 1997. ISBN 0720123305, ISBN 9780720123302
# Ramir Medir i Jofra

Ramir Medir i Jofra (Palafrugell, 1889 – 1974), relacionat professionalment amb l'administració i la indústria del suro, és conegut principalment com a autor del llibre Historia del gremio corchero (1953). Fou investigador de la història local i va donar a conèixer diferents episodis del passat als seus articles de la Revista de Palafrugell durant els anys seixanta i setanta. També va participar activament en la política local, va ser pioner en la promoció de la Costa Brava i va intervenir decisivament en la protecció i difusió del patrimoni documental de Palafrugell.

## Biografia

Ramir Medir Jofra, fill de Llorenç Medir Reixach i Nemèsia Jofra Forgas, i germà del mestre de dibuix, Lluís Medir Jofra, va iniciar els estudis bàsics als Maristes, on va ser company de Josep Pla. De jove compaginà els estudis amb el treball al negoci familiar de fabricació de taps. Medir s'interessà per les lletres, la cultura i la història. Començà a col·laborar al diari La Crònica Arxivat 2012-08-31 a Wayback Machine., i als 31 anys va ser ponent del Costumari català, redactat per la Mancomunitat de Catalunya. S'especialitzà en els assumptes legals i judicials, que li van permetre primer, entrar com a auxiliar a la notaria de Palafrugell i més tard obtenir el títol de secretari de jutjat, càrrec que exerciria a l'Ajuntament de Mont-ras durant la Guerra Civil. Va exercir de secretari i d'assessor legal de diverses entitats i particulars. Els empresaris surers el varen escollir com a responsable de la seva agrupació; fruit del seu treball en aquest àmbit seria el llibre de referència "Historia del gremio corchero" (1953). Pel que fa a la política, de ben jove s'implicà amb el republicanisme, però evolucionà cap a posicions conservadores; l'any el 5 de febrer de 1961 va ser designat primer tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Palafrugell i president de l'àrea de governació fins al 5 de febrer de 1967. Ramir Medir també va ser pioner en la promoció de la Costa Brava, va intervenir decisivament en la protecció i difusió del patrimoni documental de Palafrugell i, com a historiador local, va col·laborar en la Revista de Palafrugell.
El fons documental de Ramir Medir ha estat conservat per Montserrat Medir Costa fins al seu ingrés a l'Arxiu Municipal de Palafrugell, complint la voluntat que li havia expressat el seu pare. Part de la biblioteca la continua conservant la família.

## Referències

* ↑ «Carrer de Ramir Medir». Ajuntament de Palafrugell. Arxivat de l'original el 2014-08-08. [Consulta: 6 agost 2014].
* ↑ TURRÓ ANGUILA, Jordi. L'historiador Ramir Medir (1889-1974). Col·lecció Galeria de Personatges, núm. 5. Revista de Palafrugell. Ajuntament de Palafrugell. 2007.
* ↑ Vilardell Sabadí, Mireia. Els alcaldes de Palafrugell. Premis Mestre Sagrera/Arxiu Municipal de Palafrugell, 1994, p. 75.
* 1 2 «Fons documentals de l'Arxiu Municipal de Palafrugell». Ajuntament de Palafrugell. Arxivat de l'original el 2014-08-08. [Consulta: 6 agost 2014].
# Ramón Biosca

Ramón Biosca fou un músic espanyol que va viure entre els segles xviii i xix. Va ser mestre de capella del convent de les Descalces Reials de Madrid. Publicà: Breve resumen y efecto de los caracteres musicales para uso de los principiantes (Madrid, 1807).

## Referències

* ↑ Aguilar Piñal, Francisco. Bibliografía de autores españoles del siglo XVIII. Editorial CSIC - CSIC Press, 1981, p. 644. ISBN 978-84-00-04988-1.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 916. (ISBN 84-239-4508-1)