OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marçal Casanovas i Guerri

Marçal Casanovas i Guerri (Barcelona, 21 de setembre de 1921 - Olot, 25 de gener de 2017) fou un enginyer, polític i activista cultural català nascut a Barcelona i instal·lat a Olot de ben jove.

## Biografia

Era fill de l'escultor Enric Casanovas i Roy. El 1942 va ingressar a l'Escola de Teixits de Punt, on es va graduar com a enginyer tèxtil, i es va establir a Olot. Durant els anys 60 fou el fundador de la delegació de la Garrotxa d'Òmnium Cultural, del Club Natació d'Olot i del Club Patí d'Olot. Va ser fundador de l'Assemblea de Catalunya a la Garrotxa. També va ser membre directiu de l'Orfeó Popular Olotí i va fer classes de català.
Va començar a militar a Esquerra Republicana el 1978, partit pel qual va ser escollit, l'any següent, regidor i tinent d'alcalde de l'Ajuntament d'Olot. Fou elegit diputat per la circumscripció deGirona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980, 1984 i 1988 dins les llistes d'Esquerra Republicana de Catalunya, on es va fer famós per abandonar l'hemicicle cada cop que es feia una intervenció en castellà. Fou Secretari Quart del Parlament de Catalunya la legislatura 1984-1988 i secretari quart de la Comissió de Reglament i de la Comissió de Govern Interior. El 1989 va passar amb Joan Hortalà i Joan Manuel Sabanza al Grup Mixt en desacord amb el nou secretari d'ERC Àngel Colom i Colom, amb els quals va fundar un nou partit, Esquerra Catalana. Va ser regidor independent dins les llistes del PSC a l'Ajuntament d'Olot. El 2000 va tornar a ERC.

## Referències

* 1 2 «Eleccions al Parlament». La Vanguardia. [Consulta: 9 març 2015].
* 1 2 «Els nostres candidats al Senat». La Humanitat. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 9 març 2015].
* 1 2 3 «Marçal Casanovas». Esquerra Nacional. Arxivat de l'original el 2009-06-17. [Consulta: 9 març 2015].
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la II Legislatura p. 54
# Uti possidetis iure

L'uti possidetis iure és un principi de dret internacional segons el qual els litigants en un conflicte internacional conserven provisionalment el territori posseït al final d'un conflicte fins que sigui acordada una altra cosa per un tractat entre les parts. El terme sembla que deriva de l'expressió llatina «uti possidetis iure, ita possideatis», és a dir, «tal com posseïes de dret, continuaràs posseint»)
Aquest principi prové del dret romà, que autoritzava la part bel·ligerant a reclamar el territori que havia adquirit després d'una guerra. Més endavant, el terme ha estat utilitzat històricament per a legitimar conquestes territorials, per exemple, l'annexió de l'Alsàcia-Lorena per part de l'imperi alemany el 1871. Aquest principi va ser aplicat en finalitzar la Guerra de l'Orella de Jenkins (1739-1748) entre Espanya i el Regne Unit.

## Aplicació contemporània per a la delimitació de fronteres

Més recentment, el principi ha estat utilitzat per establir les fronteres de nous estats sorgits després d'un procés d'independència o descolonització, amb l'objecte d'assegurar que les fronteres mantinguessin els límits dels vells territoris colonials dels quals van emergir.
Simón Bolívar, en finalitzar les Guerres d'independència hispanoamericanes, va ser el primer a proposar que els països d'Hispanoamèrica emancipats conservessin les antigues fronteres de les colònies de l'Imperi Espanyol a Amèrica. És a dir, que els nous estats sorgits de la independència tinguessin les mateixes fronteres que tenien les colònies espanyoles l'any 1810, mentre no existís un tractat que les modifiqués. Va considerar l'any 1810 el darrer que la monarquia espanyola posseïa legítimament aquests dominis americans i, amb la independència, les fronteres inicials van ser les dels virregnats, capitanies generals o audiències dels antics territoris colonials existents en aquest any 1810.
Diversos països hispanoamericans s'han acollit posteriorment a aquest principi, com -per exemple- en el tractat de límits entre Xile i l'Argentina de 1881, que establia la frontera entre aquests dos països.
També va ser el principi rector del procés de descolonització de l'Àfrica.

## Vegeu també

* Divortium aquarum
* Statu quo ante bellum

## Referències

* ↑ Qüestió de límits entre Bolívia i el Brasil
* ↑ The politics of South American boundaries
* ↑ Robert Jackson "Sovereignty in world politics" aJackson, Robert (ed.). Political Studies Association. Sovereignty at the Millenium, 1999. ISBN 9780631215967.
# Barnum (Iowa)

Barnum és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 195 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Barnum tenia 195 habitants, 67 habitatges, i 51 famílies. La densitat de població era de 235,3 habitants per km².
Dels 67 habitatges en un 58,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,2% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 22,4% no eren unitats familiars. En el 17,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 38,5% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 35,9% entre 25 i 44, un 14,9% de 45 a 60 i un 5,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.000 $ i la renda mediana per família de 42.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.417 $ mentre que les dones 20.313 $. La renda per capita de la població era de 12.252 $. Entorn del 12,2% de les famílies i el 9,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Barnum». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Barnum». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Districte de Saint-Paul

El districte de Saint-Paul és un districte de la Reunió, al departament i regió francesa homònima. El districte cobreix 5 comunes i 11 cantons de l'illa de la Reunió:

## Cantons

* Cantó de Le Port-1
* Cantó de Le Port-2
* Cantó de La Possession
* Cantó de Saint-Leu-1
* Cantó de Saint-Leu-2
* Cantó de Saint-Paul-1
* Cantó de Saint-Paul-2
* Cantó de Saint-Paul-3
* Cantó de Saint-Paul-4
* Cantó de Saint-Paul-5
* Cantó de Trois-Bassins

## Comunes

* Le Port
* La Possession
* Saint-Leu
* Saint-Paul
* Trois-Bassins

## Canvis

Els límits del districte han estat modificats a 1 de setembre de 2006. Le Port i La Possession van unir-se al districte de Saint-Paul al sud, mentre que els de Les Avirons i L'Étang-Salé es van unir al districte de Saint-Pierre. Els municipis coberts pel districte de Saint-Denis són exactament els mateixos que els que ja estan agrupats en la mancomunitat Territori de la Costa Oest.

## Referències

* ↑ Llista dels cantons del districte de Saint-Paul INSEE
# 1034
## Esdeveniments

* Benet IX és consagrat papa
* Guislabert I de Barcelona és elegit bisbe de Barcelona
* Miquel IV el Paflagoni és nomenat emperador romà d'Orient, substituint Romà III
* Roger I de Foix succeeix el seu pare Bernat I de Foix com a comte de Foix

## Necrològiques

* Bernat I de Foix, comte de Bigorra i comte de Foix
* Guillem I de Carcassona, Comte de Carcassona
* Harun Bughra Khan, kan
* Malcolm II d'Escòcia, rei d'Escòcia
* Miecislau II Lambert, duc i rei de Polònia
* Romà III, emperador romà d'Orient
# Casa Germans Duran

La Casa Germans Duran és un edifici situat als carrers de la Princesa, Barra de Ferro i del Pou de la Cadena de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

El 1775, el corredor de canvis Pau Arolas i Sensat va demanar permís per a posar una gelosia al primer pis i obrir un balcó al segon pis de la seva casa del carrer d'en Novell (actualment de la Barra de Ferro), i novament el 1777 per a fer-hi balcons. Posteriorment, la propietat va passar a mans del seu gendre Antoni Bonaventura Gassó i Borrull, que el 1807 va demanar permís per a reedificar una part del frontis per a igualar-la amb el del veí Palau Gomis, la qual cosa va originar una disputa amb l'Ajuntament sobre les alineacions.
El 1820, el teixidor de vels Lluís Puig i Monjo va demanar permís per a col·locar-hi el rètol de la seva fàbrica.
El 1858, arran de l'obertura del nou carrer de la Princesa (que afectava la finca), els germans Manuel i Francesc Duran i Crehuet van encarregar-ne la reforma a l'arquitecte Joan Nolla i Cortès i el mestre d'obres Pau Jambrú i Badia, que van projectar un nou cos d'edifici amb façana a aquest carrer.

## Descripció

Es tracta d'un edifici d'habitatges amb façana a tres carrers, format per dos cossos: el més antic, amb façana als carrers de la Barra de Ferro i del Pou de la Cadena; i l'altre, un edifici pantalla amb façana al carrer de la Princesa. Aquest té uns baixos amb portals de llinda i quatre pisos, lligats per plafons emmotllurats en els paraments cecs. Els motius de les baranes de ferro forjat són característics d'aquesta època.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Germans Duran». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 Tubau, 1996, p. 9-10.
* ↑ «Pau Aroles. Novell (Barra de Ferro). Corredor de Llotja i Canvis. Posar una gelosia a una finestra, fer un balcó». C.XIV Obreria C-9/1775-104. AHCB, 06-09-1175.
* ↑ «Pau Aroles. Comerciant. Barra de Ferro. Posar balcons, planta baixa i tres pisos». C.XIV Obreria C-13/1777-14. AHCB, 31-01-1777.
* ↑ «Antoni Bonaventura Gassó. Comerciant. Barra de Ferro. Casa. Enderrocar i reedificar 4 pisos». C.XIV Obreria C-102/1807-009. AHCB, 03-02-1807.
* 1 2 3 Artigues i Vidal i Mas i Palahí, 2019.
* ↑ «Lluís Puig i Monju. Mestre teixidor de vels. Barra de Ferro (casa Gassó). Casa. Posar un rètol sobre la porta d'accés als pisos». C.XIV Obreria C-115/1820-050. AMCB, 06-07-1820.
* ↑ «Manuel i Francisco Durán Crehuet. Princesa i Pou de la Cadena. Construcció de la façana d'una casa». Q127 Foment 956 bis C. AMCB.
* ↑ «Pou de la Cadena 9, Princesa 14 i Barra de Ferro 1». Q127 Foment 81/1858. AMCB, 01-07-1858.

## Bibliografia

* Artigues i Vidal, Jaume; Mas i Palahí, Francesc. El model de casa fàbrica als inicis de la industrialització. Registre de fàbriques de Ciutat Vella de Barcelona 1738-1807/1808-1856, 2019, p. 336. ISBN 9788491562160.
* Tubau, Albert. La projecció pública d'Antoni Bonaventura Gassó (Vilanova i la Geltrú, 1752 - Barcelona, 1824), 1996.

## Enllaços externs

* «Casa Germans Duran». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Antoni Mas i Forners

Antoni Mas Forners (Santa Margalida, Mallorca, 1968) és un historiador mallorquí, professor d'Història Medieval a la Universitat de les Illes Balears. Va obtenir el premi Miquel dels Sants Oliver el 2005 per la seva obra Esclaus i catalans. Esclavitud i segregació a Mallorca durant els segles XIV i XV (2005) i el premi Mallorca d'assaig (2019) pel seu llibre, publicat el 2020, Llengua, Terra, Pàtria i Nació: L’evolució de la consciència lingüística i etnocultural entre els cristians de l’illa de Mallorca (segles XIV-XVII).

## Referències

* ↑ Antoni Mas Forners al web de la UIB
* ↑ «Premis 31 de Desembre». viquipèdia, 10-01-2025.
* ↑ Balears, Universitat de les Illes. «El doctor Antoni Mas Forners, premi Mallorca de Creació Literària 2019 - Arxiu - Reconeixements - Vida universitària - Diari de la UIB - Universitat de les Illes Balears». [Consulta: 10 març 2025].
* ↑ Mas Forners, Antoni. Llengua, terra, pàtria i nació: l'evolució de la consciència lingüística i etnocultural entre els cristians de l’illa de Mallorca (segles XIV-XVII). Documenta Balear, 2020. ISBN 978-84-18441-01-1.

## Enllaços externs

* «Obra de Antoni Mas i Forners» a Dialnet.
* Publicacions d'Antoni Mas i Forners al catàleg de la Universitat de les Illes Balears
# Bàrbara Galmés Chicón

Bàrbara Galmés Chicón (Palma, 1955) és una política mallorquina del Partit Socialista de les Illes Balears. Llicenciada en filologia hispànica i professora d'ensenyament secundari a l'IES Son Rullan, d'on ha estat directora. Ha estat diputada del Grup socialista al Parlament de les Illes Balears i durant el Pacte de Progrés de 1999 va ser cap de servei de la Direcció General de Comunicació del Govern Balear.
L'any 2007 va ser nomenada pel president del Govern de les Illes Balears, Francesc Antich, consellera d'Educació i Cultura de l'executiu balear.

## Referències

* ↑ «BÀRBARA GALMÉS, consellera d'Educació i Cultura del Govern de les Illes Balears, disposada a millorar la qualitat de l'ensenyament públic». PISSARRA, octubre/novembre/desembre 2007. [Consulta: 23 març 2024].
* ↑ «La inversió de l'Estat als museus d´Eivissa està garantida (Bàrbara GALMÉS CHICÓN és consellera d´Educació i Cultura del Govern de les Illes Balears)». Diario de Ibiza. Diario de Ibiza, S.L.. [Consulta: 23 març 2024].
# Club Natación Martiánez

El Club Natación Martiánez és un club esportiu de la ciutat del Puerto de la Cruz (Tenerife), dedicat principalment al waterpolo i la natació. Va ser fundat el 1942.

## Història

El 1991 l'equip de waterpolo aconsegueix l'ascens a la lliga nacional A2. El 1982 es crea la secció de salvament dins del club.
El 2011 renuncia a presentar-se a la divisió d'honor de waterpolo masculí per problemes econòmics.
Des d'agost del 2013, la secció de natació del CN Martiánez manté una col·laboració amb el CD Teneteide que ha donat lloc a una nova associació, el Club Deportivo Mistral Tenerife, que competeix a les categories juniors i absolutes d'aquesta modalitat, mantenint així les categories inferiors. És a dir, quan un nedador/a dels dos clubs salti a la categoria Júnior o Absoluta, competirà sota el nom d'aquest club. L'objectiu d´aquesta col·laboració és fomentar la natació competitiva a nivell regional amb la creació d´un club que mantingui aquest caràcter. Aquesta col·laboració es va deixar de fer a partir de l'inici de la temporada 2018-19.
A partir del setembre del 2017, el CN Martiánez no s'inscriu a la lliga regional de waterpolo i, per conseqüència, s'abandona aquesta secció. L'absència d'una única seu per desenvolupar els entrenaments i la manca d'una piscina que complís els requisits tècnics per fer els seus partits com a local van portar la junta gestora a prendre aquesta decisió dràstica.

## Referències

* ↑ WPA-Club Natación Martiánez
* ↑ Club Natación Martiánez-Historia
* ↑ «Adiós divisón de honor». laopinion.es.
* ↑ «Noticia». eldia.es.

## Enllaços externs

* Facebook del CN Martiánez
* Facebook del CD Mistral Tenerife
# Aleksandr Serebriakov

Aleksandr Serguéievitx Serebriakov (en rus Александр Сергеевич Серебряков) (Arzamas, óblast de Nijni Nóvgorod, 10 de febrer de 1987) és un ciclista rus.
El març de 2013 va donar positiu en un control per EPO i va ser apartat pel seu equip, l'Euskaltel Euskadi. A finals d'anys va ser suspès per quatre anys.

## Palmarès

* 2010
** 1r al Piccolo Giro de Llombardia
* 2011
** 1r al Giro del Casentino
** Vencedor de 2 etapes als Cinc anells de Moscou
* 2012
** 1r al TD Bank International Cycling Championship
** Vencedor d'una etapa al Tour de Corea
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a la Xina I
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a la Xina II
** Vencedor de 3 etapes al Tour de Hainan
** Vencedor de 2 etapes a la Volta al llac Taihu

## Referències

* ↑ «Serebryakov, suspendido cuatro años por un positivo en EPO». As.com, 26-12-2013 [Consulta: 18 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Cros de Rubí

El Cros de Rubí és una cursa de camp a través que es disputa anualment a Rubí des de l'any 1979. El cros va començar sent organitzat pel club Gimnàstic Artístic i Esportiu Rubí (GAE Rubí), i a partir del 1993, després que aquest es dividí en dues seccions, la gimnàstica i la d´atletisme, i s´acordés formar un club dedicat només a l'atletisme, va fer-se càrrec de l'organització la Unió Atlètica Rubí. La major part de les edicions que s'han disputat d'aquest cros han tingut lloc a l'anomenat bosc de Can Oriol. En el palmarès de guanyadors en la història del cros apareixen, entre d'altres, noms tan reconeguts com els de José Miguel Bartolomé (1982), Pere Casacuberta (1984), Reyes Estévez (1995), Ignasi Càceres i Carles Castillejo en categoria masculina i Carme Valero, Montserrat Abelló i Sílvia Montané Bonilla en categoria femenina.

## Referències

* 1 2 3 «Cros de Rubí». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 abril 2019].
* ↑ «Unió Atlètica Rubí». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 abril 2019].
* ↑ «Atletismo: En Rubí el primer cross del año 1982. José Miguel Bartolomé y Angeles Guitart, victoriosos». El Mundo Deportivo, 04-01-1982, pàg. 44 [Consulta: 14 abril 2019].
* ↑ Agustí, Ignasi «El campió de pagès». L'Esportiu de Catalunya, 25-03-2014 [Consulta: 14 abril 2019].
* ↑ «Historial del Campionat de Catalunya Sub 20 de Cros individual». Federació Catalana d'Atletisme. Arxivat de l'original el 21 d'octubre 2016. [Consulta: 14 abril 2019].

## Enllaços externs

* Cros de Rubí
# Magdalena penitent (Sitges)

Magdalena penitent és un quadre d'El Greco conservat al Museu del Cau Ferrat a Sitges. En el seu catàleg raonat, Harold Wethey, dona a aquesta obra el número 263, i la col·loca en el tipus IV.

## Ressenya del personatge

El personatge de la Magdalena Penitent es considera com el resum de tres dones anomenades Magdalena que apareixen als Evangelis. Resumidament, L'Església Contrareformista la presentava com una dona pecadora, que va penedir-se mercès a la predicació de Jesús de Natzaret. Posteriorment es va consagrar a la meditació, assolint la santedat.
La devoció vers Maria Magdalena va ser especialment fomentada per l'Església de la Contrareforma espanyola, que va veure en aquesta Santa un model molt adient per tal d'estimular les virtuts del penediment i la meditació. Moltes de les obres d'art dedicades a aquesta santa remarquen la seva qualitat d'Anacoreta.

### Procedència

Aquesta pintura fou adquirida pel pintor català Santiago Rusiñol, aconsellat pel marxant d'art Josep Maria Jordà i Lafont, a finals del segle xix. És un exemple de l'atracció que sentiren els pintors modernistes per l'obra del Greco. Per a traslladar aquesta imatge des de l'estació ferroviària de Sitges a la casa del pintor, coneguda com el Cau Ferrat, avui museu, s'organitzà una processó d'artistes i literats. La pintura s'hi exhibeix al costat d'obres de Ramon Casas, Pablo Picasso o el mateix Santiago Rusiñol, entre d'altres.

## Còpies

* Museu de Santa Cruz; Toledo; Oli sobre Tela; Còpia del S. XVII; 104 × 93 cm.
* Oviedo; Oli sobre tela; 101 × 80 cm; Segons Wethey, podría ser una obra autèntica, enormement repintada, o una còpia tardana. La Santa vesteix roba blava en comptes de vermella.
* Hispanic Society of America; New York; 62 × 52 cm.; Oli sobre Tela; Còpia S. XVII;

## Vegeu també

* Magdalena penitent (El Greco, Budapest)
* Magdalena penitent (El Greco, Kansas)
* Magdalena penitent (El Greco, Montserrat)
* Magdalena penitent (El Greco, Tipus-V)
* Magdalena penitent (El Greco, Worcester)

## Referències

* ↑ Wethey, 1967, p. 151.
* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p. 265.

## Bibliografia

* Wethey1nom=Harold E.. El Greco y su Escuela. Madrid: Ediciones Guadarrama, 1967.

## Enllaços externs

* Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». artehistoria.com. Arxivat de l'penitente original el 2021-12-06.
# Paul Schlack

Paul Schlack (Stuttgart, 22 de desembre de 1897 - Leinfelden-Echterdingen, 19 d'agost de 1987) fou un químic alemany.
Va completar els seus estudis a la Universitat Tècnica de Stuttgart el 1921 i va treballar com a químic de recerca a Copenhaguen durant un any, abans de retornar a Stuttgart. Va rebre el seu PhD el 1924. Al voltant d'aquests anys va desenvolupar un gran interès per la química de l'amida. Va sintetitzar el Niló 6, àmpliament conegut pel seu nom comercial Perlon, el 29 de gener de 1938 mentre treballava per IG Farben.

## Referències

* ↑ Alexander Stirn. «Fallschirm und Damenstrumpf Arxivat 2008-02-01 a Wayback Machine.». Süddeutsche Zeitung, 29-01-2008
* ↑ «100. Geburtstag von Paul Schlack: "Perlon" wird 60». CHemisches Institut Dr. Flad, CHF, 22-12-1997.

## Vegeu també

* Pierre Castan

## Enllaços externs

* Plastics Historical Society
# Encantada (illa)

Encantada és una illa volcànica al golf de Califòrnia o mar de Cortés adscrita administrativament a Mexicali (Baixa Califòrnia, Mèxic). Es considera que l'espècie de llangardaix recentment descrita - Uta encantadae Grismer 1994 - és endèmica d'aquesta illa i dels illots propers.
El 1995 aquesta illa s'inclogué, juntament amb altres 243 illes i illots del golf de Califòrnia, com a reserva de la biosfera per part de la UNESCO, i el 2005 aquest organisme li atorga el títol de patrimoni natural de la humanitat.

## Vegeu també

* Illes i les àrees protegides del golf de Califòrnia
* Geografia física de Mèxic

## Referències

* ↑ «Mapa digital de México V6».
* ↑ , p.192-193
* ↑ «Reservas de la biosfera. Latinoamérica y el Caribe. México. Islas del golfo de California». [Consulta: 16 maig 2017].
* ↑ «Islands and Protected Areas of the Gulf of California» (en anglès). [Consulta: 16 maig 2017].
# Estació de Polígon industrial del Segre

Mapa línia Lleida - la Pobla :
L'estació de Polígon industrial del Segre és un baixador de la línia Lleida - la Pobla de Segur. S'ubica entre el Polígon industrial del Segre i el Parc de la Mitjana i davant del Molí de Cervià, a la partida de Grenyana de Lleida.
La Generalitat va aprovar un baixador consistent en una andana de 80 metres de llarg per tres d'amplada i una marquesina similar a la d'altres estacions de la línia, amb un pressupost d'uns 453.000 € i que donaria servei a 23.000 viatgers l'any.
El projecte inclou la construcció d'una nova vorera que connectarà el baixador amb l'avinguda de la Indústria del polígon.
La nova estació fou anunciada l'abril de 2016, tot i que les obres no es van iniciar fins al novembre de 2023. L'estació, de parada facultativa, va entrar en funcionament el 18 de març de 2024.
Línia Lleida - la Pobla de Segur de FGC :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Lleida Pirineus | Lleida Pirineus | | Alcoletge | Balaguer |
| Lleida Pirineus | Lleida Pirineus | | Alcoletge | La Pobla de Segur |

## Referències

* ↑ «Estudi informatiu i de l'estudi d'impacte ambiental Nou baixador de la línia dels FGC Lleida -- La Pobla de Segur a Lleida -- Polígon industrial del Segre». Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya, 26-07-2018. [Consulta: 27 juliol 2018].
* ↑ «Ferrocarrils inicia les obres per construir el nou baixador al polígon del Segre de Lleida». Generalitat de Catalunya, 08-11-2023. [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ 324cat. «FGC construirà una nova estació de tren al polígon del Segre de Lleida, a la línia de la Pobla», 07-04-2016. [Consulta: 8 novembre 2023].