OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Siokunichthys southwelli

Siokunichthys southwelli és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,3 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sri Lanka i les Filipines.

## Referències

* ↑ Schultz L. P., Herald E. S. & E. A. Lachner, A. D. Welander L. P. Woods. 1953. Fishes of the Marshall and Marianas islands. Vol. I. Families from Asymmetrontidae through Siganidae. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 202, v. 1. i-xxxii + 1-685.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Duncker, G., 1910. On some syngnathids ("pipe fish") from Ceylon. Spolia Zeylan. v. 7 (pt 25): 25-34, Pl.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C. E., 1983: Synopsis of the Indo-Pacific pipefish genus Siokunichthys (Syngnathidae), with description of Siokunichthys nigrolineatus n. sp. Pacific Science v. 37 (núm. 1): 49-63.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Herre, A.W.C.T. i A.F. Umali, 1948. English and local common names of Philippine fishes. U. S. Dept. of Interior and Fish and Wildl. Serv. Circular Núm. 14, U. S. Gov't Printing Office, Washington. 128 p.

## Bibliografia

* Clark, E., 1966: Pipefishes of the genus Siokunichthys Herald in the Red Sea with description of a new species. Israel South Red Sea Expedition, 1962, Reports Núm. 18. Bulletin of the Sea Fisheries Research Station Haifa Núm. 41: 3-6.
* Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sir George Byng

Sir George Byng KB PC (Wrotham, Kent, Anglaterra, 1663 - Londres, Regne Unit, 17 de gener de 1733) fou un militar de la marina anglesa.
Als quinze anys entrà en la marina britànica. El 1703 ja era contra-almirall, prestant grans serveis als aliats durant la guerra de Successió espanyola, sobretot en la conquista de Gibraltar; ascendit a vice-almirall (1706) i a almirall del pavelló blau (1708), apoderant-se de Menorca en aquell mateix any; frustrà (1717) la temptativa del rei James Francis Edward Stuart pretenent al tron d'Escòcia, i de 1718 a 1820 els plans del cardenal Alberoni contra Sicília i Nàpols, vencent en la batalla del cap Passaro (Sicília) a la flota comanada per l'almirall Antonio Gaztañeta.
Des del 1710 era almirall de l'esquadra blanca, baronet i par del regne (1721) i primer lord d'almirallat britànic (1727), lloc elevat, des del qual beneficià al mariners creant la caixa de pensions per les vídues de caps i oficials.
Era el pare del desgraciat John Byng (1704-1757), almirall de la Royal Navy afusellat per traïció.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 1584 (ISBN 84-239-4509-X)
# Fairbury

Fairbury és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 3.968 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fairbury tenia 3.968 habitants, 1.544 habitatges, i 1.053 famílies. La densitat de població era de 1.178,5 habitants/km².
Dels 1.544 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,5% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 31,8% no eren unitats familiars. En el 28,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 21% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.298 $ i la renda mediana per família de 51.117 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.507 $ mentre que les dones 24.188 $. La renda per capita de la població era de 19.145 $. Aproximadament el 3,3% de les famílies i el 4,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fairbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fairbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cadarcet

Cadarcet és un municipi francès del departament de l'Arieja i la regió d'Occitània.
# Parahollardia schmidti

Parahollardia schmidti és una espècie de peix de la família dels triacantòdids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu fins als 320 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Carib.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Fraser-Brunner A., 1941. Notes on the plectognath fishes.--V. The families of triacanthiform fishes, with a synopsis of the genera and description of a new species. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 11) v. 7 (núm. 41). 420-430.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Woods, L. P., 1959. Parahollardia schmidti, a new triacanthodid fish from the western Caribbean. Copeia 1959 (núm. 3): 222-225.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tyler, J. C., 1983: Records of fishes of the family Triacanthodidae (Tetraodontiformes) from the western Indian Ocean off East Africa. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology Special Publication Núm. 31: 1-13.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Eudald Forment Giralt

Eudald Forment Giralt (Barcelona, 1946) és un filòsof català.
És Doctor en Filosofia per la Universitat de Barcelona, on ostenta la càtedra de Metafísica, que havia ocupat anteriorment el professor Francesc Canals i Vidal, del qual ha estat deixeble. Es formà en l'anomenada Escola Tomista de Barcelona. Ha estat sotsdirector de la Revista Espíritu. Des del 1989 és catedràtic de metafísica a la Universitat de Barcelona.
Les seves línies de recerca se centren fonamentalment en el tomisme. És membre ordinari de l'Acadèmia Pontifícia de Sant Tomás d'Aquino de Roma i de la Società Internazionale Tommaso d'Aquino (SITA).

## Publicacions principals

* Ser y persona, Barcelona: Univ. de Barcelona, 1983 ISBN 9788475281049
* Persona y modo substancial, Barcelona: PPU, 1ª ed. 1984, 2ª ed. 1984
* Introducción a la Metafísica, Barcelona: Univ. de Barcelona, 1985
* Dios y el hombre, Barcelona: Edit. Casals, 1987
* El problema de Dios en la Metafísica, Promociones Publicaciones Universitarias, Barcelona, 1988
* Filosofía del ser, Barcelona: PPU, 1988
* Principios básicos de la Bioética, Madrid: Edit. Palabra, 1990
* Historia de la filosofía tomista en la España Contemporánea, Madrid: Ediciones Encuentro, 1998 ISBN 9788474904918
* Id a Tomás: Principios Fundamentales del Pensamiento de Santo Tomás, Pamplona: Ediciones Gratis Date, 1998
* Tomas de Aquino Esencial, Editorial Montesinos, 2008 ISBN 9788496831599
* Lecciones de metafísica, Ediciones Rialp, 1992 ISBN 9788432129230
* "Metafísica", Madrid; Ediciones Palabra SA, Colección Albatros, 2009 ISBN 9788498402643

## Referències

* 1 2 «Eudald Forment Giralt». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Eudald Forment Giralt». Filosofiacatalana.cat. Pensadors. Universitat Ramon Llull. Facultat de Filosofia. [Consulta: 7 agost 2016].

## Enllaços externs

* Asociación Española de Personalismo, Eudaldo Forment
* Società Internazionale Tommaso d'Aquino Arxivat 2019-03-27 a Wayback Machine.
* Universidad de Barcelona, Facultad de Filosofía, Departamento de Filosofía Teorética y Práctica
# Antoni Ferret i Soler

Antoni Ferret i Soler (Barcelona, 1935) és un historiador, lingüista i corrector català. Autor d'obres divulgatives en matèria lingüística i històrica. Col·laborador de diversos mitjans. Membre d'Església Plural.

## Obres

* Parleu més bé el català. Editorial Claret. 1993. ISBN 978-84-7263-062-8
* Compendi d'història de Catalunya II. Editorial Claret. 1992. ISBN 978-84-7263-756-6
* Compendi d'història de Catalunya. Editorial Claret. 1984. ISBN 978-84-7263-457-2

## Enllaços externs

* Pàgina d'Antoni Ferret Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.
# Albert Folch i Rusiñol

Albert Folch i Rusiñol (Barcelona, 1922 - 1988) fou un químic i empresari català, fill de Joaquim Folch i Girona, germà del poeta Jorge Folch i Rusiñol i renebot de Santiago Rusiñol.

## Biografia

Estudià enginyeria tècnica química, amplià els estudis als EUA i es graduà com a professor mercantil. Es casà amb Margarita Corachan Graells, filla de l'il·lustre cirurgià Manuel Corachan i Garcia.
Es va afeccionar a l'etnologia quan feia el servei militar, ja que viatjava sovint a Àfrica per a col·laborar en la construcció d'una planta d'aigua potable, i un dia va tornar a Barcelona amb una escultura fang, que seria la primera de la seva col·lecció. Des d'aleshores desenvolupà una gran tasca com a patrocinador d'expedicions científiques arreu del món. Es va fer amic de l'escultor Eudald Serra i Güell, i ambdós viatjaren plegats a Borneo, Papua-Nova Guinea, Ladakh, Burkina Faso i Sikkim. Amb aquest objecte creà el 1976 la Fundació Folch, i col·laborà amb el Museu Etnològic de Barcelona, al qual cedí vora 4.000 escultures africanes, d'aborígens australians i altres. L'any 2011, la fundació cedeix íntegrament la seva col·lecció a l'Etnològic, que es podrà visitar un cop s'hagin realitzat obres de reforma.
Aquesta contribució a la cultura li valgué la medalla d'or de l'Ajuntament de Barcelona al Mèrit Científic i el 1985 la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya.

## Obres

* Arte del Sepik (1966)
* Arte aborigen australiano (1967)
* Arte negro africano (1968)
* Arte en la India (1969)

## Vegeu també

* Eudald Serra i Güell
* Museu Etnològic de Barcelona

## Referències

* ↑ «El Museu Etnològic integrarà la Col·lecció Folch», 15-04-2011. [Consulta: 28 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Detalls biogràfics d'Albert Folch a El País
* Article sobre el museu de la Fundació Folch a la Revista d'Etnologia de Catalunya.
# Jordi Galí i Herrera

Jordi Galí i Herrera (Barcelona, 19 de març de 1927 - 1 de desembre de 2019) fou un pedagog i historiador català, fill d'Alexandre Galí i Coll.

## Biografia

Estudià a la Mútua Escolar Blanquerna, fundada pel seu pare.
El 1939, acabada la guerra i exiliat el seu pare, l'edifici de l'escola Blanquerna es converteix en el Instituto Nacional Menéndez y Pelayo, on Jordi fa els primers cursos del batxillerat. Del 5è al 7è els cursa a l'Institut d'Osca.
El 1945, de tornada a Barcelona, entra a l'agrupament escolta Francesc Soliguer. Del 1946 al 1958 participà activament en el moviment escolta Minyons de Muntanya-Boy Scouts de Catalunya que animava mossèn Antoni Batlle i després a la Delegació Diocesana d'Escoltisme.
Estudia Filologia Clàssica a la Universitat de Barcelona i és professor auxiliar de la Universitat, on aprèn a gestionar una classe. Del 1946 al 1951 dona classes particulars.
Als 24 anys se li proposa anar de director al Colegio-Internado La Molina, un entremig entre un internat suís de muntanya i la public school anglesa. El contacte amb la naturalesa, l'esforç físic i intel·lectual, les converses amb companys i el contacte directe amb els alumnes el marcarà com a professor. Al curs 1955-56 aquesta escola obre les portes a Barcelona i després es converteix en l'Escola Sant Gregori que encara avui existeix. En el seu moment va adquirir un gran prestigi i és una de les primeres escoles catalanes. Jordi Galí en serà el director fins a 1992, quan la seva filla Montserrat Galí Izard assumeix el càrrec. L'Escola Sant Gregori de Barcelona, és una de les escoles renovadores del moviment pedagògic català i on va divulgar els principis pedagògics que inspiraren el seu pare.
El treball de Jordi Galí i Herrera ha sigut reconegut amb la medalla Francesc Macià del Treball. i la Creu de Sant Jordi (1994).
També ha estat president de la Societat Catalana de Pedagogia, filial de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Obres

* J. Galí. Escrits de Mossèn Batlle. escoltisme. escoltismo (1966)- Editorial Estela
* Saint-Exupéry o la llibertat d'esperit (1965)
* Didáctica del lenguaje (1967)
* El compromís polític dels germans Chesterton (1974)
* La literatura en lengua catalana (1981)
* La formació de Catalunya (1986)
* Alexandre Galí i el seu temps (1995)
* La Renaixença catalana. Persones i institucions (1997)
* De la mesura a l'avaluació (1998)
* Les ganes d'aprendre. Lectures, reflexions i experiències d'un mestre". Inclou el conegut "Manifest per l'ensenyament". (2005)

## Referències

* ↑ «Jordi Galí i Herrera | enciclopèdia.cat». [Consulta: 3 desembre 2019].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-04-30. [Consulta: 11 maig 2016].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-03-24. [Consulta: 11 maig 2016].

## Enllaços externs

* J. Galí, una altra faceta
# Albert Garcia Espuche

Albert Garcia Espuche (Barcelona, 1951) és un historiador català, impulsor i primer director d'El Born Centre de Cultura i Memòria.

## Biografia

Dedicà la tesi doctoral en història a la Barcelona del segle xviii. Ha estat director d'exposicions i de recerca del Centre de Cultura Contemporània de Barcelona on l'any 2000 va crear el Premi Europeu de l'Espai Públic Urbà. Ha estat comissari de més d'una trentena d'exposicions com El Quadrat d'Or (1990), El Modernisme (1990), Ciutats, del globus al satèl·lit (1994), Retrat de Barcelona (1995), La Ciutat Sostenible (1998), La Reconquesta d'Europa. Espai públic europeu 1980-1999 (1999), Fes, ciutat interior (2002), Barcelona & Fotografia (2005) i el 2004 també va ser director d'exposicions del Fòrum Universal de les Cultures. Ha estat conferenciant i ha impartit cursos en diverses universitats, publicant nombrosos articles en diaris i revistes especialitzades en història, arqueologia i ciència. Per la seva obra La ciutat del Born. Economia i vida quotidiana a Barcelona (2009) va rebre el Premi Nacional de Cultura, fou impulsor i primer director del Born Centre Cultural, i ha rebut diverses vegades el Premi Ciutat de Barcelona. En la seva obra publicada el 2014 Una societat assetjada: Barcelona 1713-1714 donà a conèixer que l'apunt del registre de ferits de l'11 de setembre de 1714 de l'Hospital de la Santa Creu que durant tot un segle s'havia atribuït —erròniament— al conseller en cap Rafael Casanova i Comes interpretant-ho com un intent de fer-lo passar per mort, corresponia en realitat a l'ingrés d'un jove sastre barceloní nascut a Vilafranca del Penedès, Rafael Casanovas.

## Obres publicades
### Història

* 1988 Espai i societat a la Barcelona preindustrial
* 1989 La construcció d'una ciutat. Mataró 1500-1900
* 1998 Un siglo decisivo. Barcelona y Cataluña 1550-1640
* 2005 Barcelona entre dues guerres. Economia i vida quotidiana 1652-1714
* 2009 La Ciutat del Born. Vida quotidiana i economia a Barcelona segles XIV a XVIII
* 2014 Una societat assetjada: Barcelona 1713-1714
Va dirigir la col·lecció Seminaris Urbans del CCCB i la col·lecció Barcelona 1700

### Novel·la

* 2002 El inventario
* 2022 El viatger

## Referències

* ↑ «Albert García Espuche». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ El Born Centre Cultural: Albert Garcia Espuche
# David Gesalí i Barrera

David Gesalí i Barrera (Barcelona, 1964) és un historiador i escriptor català, especialitzat en l'aviació durant la Guerra Civil espanyola.
Es llicencià en Història a la Universitat Autònoma de Barcelona i cursà un màster en didàctica de les ciències socials a la Universitat de Barcelona. Com a investigador forma part de l'Associació d'Aviadors de la República (ADAR) i col·labora en projectes d'investigació sobre el paper de l'aeronàutica durant la Guerra Civil espanyola, i més concretament en la defensa de les costes i l'ofensiva de Catalunya. Així mateix, també participa en projectes de museïtzació dels camps de batalla i els seus elements patrimonials. L'any 2004 rebé una beca ex aequo de recerca històrica, atorgada per l'Ajuntament de Montornès del Vallès, per la publicació de l'estudi L'Aeròdrom 329, Montornès del Vallès i l'aeronàutica en la Guerra Civil espanyola.

## Obres

* Ebro 1938 (Inédita editores, 2005), juntament amb A. Besolí, D. Íñiguez, FX Hernàndez i JC Luque
* L'Aeròdrom 329, Montornès del Vallès i l'aeronàutica en la Guerra Civil espanyola (Aj. Montornès del Vallès, 2008)
* Aviació i guerra a la Garriga 1933-1946. El camp d'aviació civil, l'aeròdrom militar i el final de la guerra (Aj. de la Garriga, 2009), juntament amb David Íñiguez.
* La guerra aèria a Catalunya (1936-1939) (Rafael Dalmau editor, 2012), juntament amb David Íñiguez
* Sota les bombes. Els atacs aeris a Catalunya durant la Guerra Civil (Angle editorial, 2017), juntament amb David Íñiguez i Josep R. Casals

## Referències

* 1 2 «Presentació llibre: “El Penedès sota les bombes"». CCGarraf.cat, 19-12-2012. Arxivat de l'original el 31 de desembre 2019. [Consulta: 31 desembre 2019].
* 1 2 3 «David Gesalí Barrera». DidPatri.cat. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Beca Montornès de recerca històrica». Montornès.cat. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Ebro 1938» (en castellà). MarcialPons.es. [Consulta: 9 setembre 2017].
* ↑ «Ebro 1938» (en castellà). TodoColección.net. [Consulta: 9 setembre 2017].
* ↑ «L'Aeròdrom 329, Montornès del Vallès i l'aeronàutica en la Guerra Civil espanyola». Montmeló.cat. Arxivat de l'original el 2019-12-31. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Aviació i Guerra a la Garriga 1933-1946 (inclou documental DVD)» (en castellà). [Consulta: 13 febrer 2019].
* ↑ CDHlaGarriga. «Documental: Aviació i bombardeig a la Garriga», 12-12-2016. [Consulta: 13 febrer 2019].
* ↑ «La guerra aèria a Catalunya (1936-1939)» (en castellà). CasaDelLibro.com. [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ «Sota les bombes». AngleEditorial.com. [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ Bernal, Mauricio. «La ciutat bombardejada». ElPeriodico.cat, 31-03-2017. [Consulta: 11 setembre 2017].
# Francesc Giralt i Prat

Francesc Giralt i Prat (Barcelona, 1948) és un enginyer químic català. El 1970 es graduà en enginyeria química a l'Institut Químic de Sarrià i el 1976 en química a la Universitat de Barcelona. El 1973 va fer un màster en ciència aplicada a la Universitat de Toronto, on es doctorà en química el 1976. Actualment és professor emèrit del Departament d'Enginyeria Química de la Universitat Rovira i Virgili (URV), membre dels equips BioCENIT i ATIC a la URV i del Water Technology and Research (WaTeR) Center i del Center for Environmental Implications of Nanotechnology (CEIN), adscrits a la Universitat de Califòrnia.
És membre de l'American Physical Society, de l'American Society for Engineering Education, de l'Associació d'Enginyers Industrials de Catalunya i de l'Institut d'Estudis Catalans.
El 1993 va rebre la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic de la Generalitat de Catalunya per la seva tasca centrada en l'estudi teòric i experimental dels fenòmens de transport en sistemes d'interès industrial o relacionats amb el medi ambient.

## Referències

* ↑ «Francesc Giralt i Prat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Currículum Arxivat 2010-09-22 a Wayback Machine.
# Joaquim Guitert i Fontserè

Joaquim Guitert i Fontserè (Barcelona, 1875 - Selva del Camp, Baix Camp, 1957) fou un metge i historiador català. Membre de la Reial Acadèmia d'Història. Primer president de l'Arxiu Bibliogràfic de Santes Creus.
El 1937 va salvar bona part de l'arxiu local de la Selva del Camp a les ordres d'Eduard Toda i Güell. Gràcies a la seva intervenció es va poder salvar la vida del cardenal Vidal i Barraquer amagat al monestir de Poblet a la revolta del juliol de 1936.
Entre les seves obres cal esmentar:
* Poblet, colección de curiosidades, leyendas y tradiciones, escrit el 1921 i publicat el 1937, un recull de fets, llegendes i tradicions de coses que haurien passat al monestir.
* Real Monasterio de Santes Creus. Guía. Descripción. Fundación y destrucción del monasterio. Privilegios. Leyendas y tradiciones. Curiosidades. (Barcelona 1927)
* Les presons de Santes Creus (a la Revista del Centre de Lectura de Reus, 1929)
* Monasterio de Poblet, dins la col·lecció «Las Maravillas del Universo» (Barcelona, 1932)
* L'abat Dorda de Poblet i el monestir de Santes Creus durant la Guerra de Successió.
* Col·lecció de manuscrits inèdits de monjos del Reial Monestir de Santa Maria de Poblet (La Selva del Camp, 1948)
* Curiosidades, leyendas y tradiciones del Real Monasterio de Santes Creus (La Selva del Camp, 1954).
* Siete florones de una corona condal (Barcelona, 1956) junt amb Manuel Zamora Tiffon.

## Referències

* ↑ Cristià Balsells, Elisenda. Podall. El llegat fotogràfic de Joaquim Guitert i Fontserè (Barcelona 1875-La Selva del Camp 1957). Núm. 9-10, 2021, p. 317-346.
* ↑ «Joaquim Guitert i Fontseré» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 22 desembre 2023].