OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Euristeu

Euristeu (en grec antic Εὐρυσθεύς) va ser un rei de Tirint i de Micenes, fill d'Estènel i de Nicipe, i net de Perseu. És cosí germà d'Amfitrió i d'Alcmena.
Va ser rei de Tirint, de Micenes i de Midea, a l'Argòlida. Aquest poder li va concedir Zeus gràcies a una astúcia d'Hera. Zeus havia predit que el descendent de Perseu que estava a punt de néixer regnaria sobre Micenes, referint-se a Hèracles. però Hera, per gelosia, va convèncer Ilitia, la deessa dels parts, perquè retardés el naixement d'Hèracles i anticipés el d'Euristeu que nomé era al setè mes de gestació. Euristeu va néixer el primer i es va beneficiar de la promesa de Zeus i va tenir la primogenitura sobre els Perseides, i el seu cosí Heracles s'hi va haver de sotmetre.
En les tradicions sobre Hèracles, Euristeu és descrit com un home imperfecte, tant física com moralment, tremolant de por davant l'heroi i incapaç de merèixer el poder que té per voluntat divina. Quan Hèracles tornava de l'expedició contra els minies d'Orcomen, va ser embogit per Hera i matà els seus fills. Consultat l'oracle, li va ordenar que anés a Tirint i es posés a les ordres d'Euristeu. Aquest li va imposar els dotze treballs, que van forjar la glòria de l'heroi. No el va deixar entrar a Micenes per por que Hèracles es volgués fer amb el poder. Tampoc va voler veure'l, i li transmetia les ordres a través de Copreu, un fill de Pèlops que estava refugiat al palau d'Euristeu per haver mort Ífit. També li va manar que deixés davant de les portes de la ciutat tot allò que portés com a fruit dels seus treballs. Va manar també que li fabriquessin una gerra de bronze com a últim refugi en cas que Hèracles el volgués atacar. Quan Hèracles va haver finalitzat els dotze treballs, Euristeu va oferir un sacrifici, al qual va convidar Hèracles. Però els fills del rei van oferir a l'heroi un tros de carn més petit que als altres, i Hèracles es va sentir insultat i en va matar tres.
Hèracles es va voler instal·lar a Tirint, però Euristeu, que l'odiava, ho va impedir. Ni tan sols després de la mort de l'heroi els seus descendents no van poder evitar l'odi d'Euristeu. Va intentar que Ceix els hi lliurés, però no ho va aconseguir, i els heràclides van trobar protecció a l'Àtica. Euristeu va preparar un exèrcit i marxà contra els atenesos, però aquests, encapçalats per Hil·los, s'alçaren en armes i assaltaren Tirint. Durant el combat que hi hagué, Euristeu va ser mort per Iolau.
Una tradició tardana de l'època alexandrina deia que Hèracles havia estat amant d'Euristeu i que, per amor a ell, l'heroi va emprendre els dotze treballs.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 188. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 89-90. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Mera (gossa)

D'acord amb la mitologia grega, Mera (en grec antic Μαῖρα, Maira), va ser la gossa de l'heroi Icari, introductor de la vinya a l'Àtica, que va morir destrossat pels camperols borratxos. Mera, amb els seus lladrucs, va conduir Erígone, la filla d'Icari, fins al lloc on hi havia el seu pare mort. La noia es va suïcidar, i la gossa es quedà al seu costat i va morir de desesperació, o es va matar llançant-se a la font Onigre.
Dionís la va transformar en la constel·lació del Ca Major. De vegades es deia que aquesta Mera havia estat un gos d'Orió.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 360. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 148. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
Viccionari
# Trematocranus

Trematocranus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental.

## Taxonomia

* Trematocranus labifer (Trewavas, 1935)
* Trematocranus microstoma (Trewavas, 1935)
* Trematocranus placodon (Regan, 1922)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* 1 2 Trewavas, E., 1935. A synopsis of the cichlid fishes of Lake Nyasa. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 10) v. 16 (núm. 91): 65-118.
* ↑ Regan, C. T., 1922. The cichlid fishes of Lake Nyassa. Proceedings of the Zoological Society of London. 1921 (pt 4) (núm. 36): 675-727, Pls. 1-6.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eccles, D.H. & E. Trewavas, 1989: Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, H. W. Dieckhoff, Herten, Alemanya Occidental: 1-334.
# Tântava

Tântava o Tîntava és un poble del municipi de Grădinari, de la província de Giurgiu a Romània, a la regió històrica de gran Valàquia, també anomenada Muntènia. És regat al nord pel Sabar i al sud per l'Argeș.
Limita amb Dârvari a l'est, Pădurea Mihai Vodă al nord, Comuna Grădinari al sud i Ogrezeni a l'oest. Els habitants conreen principalment cereals com el blat de moro, el blat, l'ordi i el sègol. Aquí també es conrea gira-sol, hortalisses (tomàquets, cogombres, col, fesols, amanida, patates, naps, raves, pastanagues, carabasses, albergínies, carbassó…) i fruites (gerds, maduixes, melons, raïm, albercocs, préssecs, pomes, cera cireres, prunes. Al sèctor de la ramaderia s'hi crien bovins, cabres, cavalls, pollastres, conills i altres animals domèstics. La majoria dels habitants són cristians ortodoxos.
Com a llocs d'interés hi ha l'església de la Trinitat d'una arquitectura força senzilla, un molí d'aigua, i molts boscs. La població va minvant. Tântava és el resultat de la fusió de Tântava-Banului i de Tântava Bălăşoaia, junts uns 1.180 habitants. Té una església, un molí d'aigua i una escola mixta. El 1950, el municipi va ser traslladat al districte de Mihăileşti i el 1952 al districte de Bucarest Videle. El 1968, el poble va tornar amb la seva composició actual a la província d'Ilfov. A la reorganització administrativa regional del 1981 va ser transferia a la província de Giurgiu.
# Zulte

Zulte és un municipi de Bèlgica, situat a la riba del Leie a la província de Flandes Oriental, que forma part de la regió flamenca. Avui té uns 14.600 habitants. La frontera oriental del municipi era el Leie que formà també la frontera amb la província de Flandes Occidental.

## Geografia

El municipi de Zulte és el resultat de la fusió de tres municipis. Les fronteres orientals segueixen l'antic curs del Leie. El riu va canalitzar-se i rectificar-se. Tret del riu canalitzat de categoria IV, hi queda un braç navegable de categoria I de 1.810 metres.
| # | nucli | superfície | habitants (2004) |
| I | Zulte | 10,04 | 6.873 |
| II | Olsene | 9,62 | 3.581 |
| III | Machelen | 12,86 | 4.113 |

## Museus

* A Olsene hi ha un museu de la punta.
* A Machelen es troba el museu del pintor Roger Raveel.

## Fills predilectes de Zulte

* Han Coucke, comediant, actor i director d'escena.
* André Denys, governador de la província de Gant.
* Modest Huys, un pintor nascut a Olsene.
* Gaston Martens, escriptor de drames del qual el més conegut és De Paradijsvogels del qual van fer un film amb el mateix nom.
* Roger Raveel, pintor.
* Gerard Reve, escriptor.
* Fons Verplaetse, antic governador (actualment governador honorari) de la Banca nacional de Bèlgica.

## Anècdotes

* Hi ha una cervesa epònima Zulte que es feia a la fàbrica de cervesa Anglo-Belge. Poc després de comprar la companyia Anglo-Belge, la companyia Alken-Maes va tancar la fàbrica i transferir la producció a Waarloos.
* L'escriptor neerlandès Gerard Reve va estar-se els dos últims anys de la seva vida a un hospici a Zulte, on va morir el 8 d'abril 2006.
# Triacàntids

Els triacàntids (Triacanthidae) són una família de peixos teleostis de l'ordre dels tetraodontiformes., propis dels oceans Índic i Pacífic.
Fan entre 15-25 cm de llargària total segons l'espècie.
Són peixos bentònics d'aigües poc profundes.
Es troba a l'Índic i el Pacífic.

## Gèneres i espècies

* Pseudotriacanthus (Fraser-Brunner, 1941)
** Pseudotriacanthus strigilifer (Cantor, 1849)
* Triacanthus (Oken, 1817)
** Triacanthus biaculeatus (Bloch, 1786)
** Triacanthus nieuhofii (Bleeker, 1852)
* Tripodichthys (Tyler, 1968)
** Tripodichthys angustifrons (Hollard, 1854)
** Tripodichthys blochii (Bleeker, 1852)
** Tripodichthys oxycephalus (Bleeker, 1851)
* Trixiphichthys (Fraser-Brunner, 1941)
** Trixiphichthys weberi (Chaudhuri, 1910)

## Referències

* ↑ Berg, L.S., 1958. System der rezenten und fossilen Fischartigen und Fische. VEB Verlag der Wissenschaften, Berlín.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* 1 2 Fraser-Brunner A., 1941. Notes on the plectognath fishes.--V. The families of triacanthiform fishes, with a synopsis of the genera and description of a new species. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 11) v. 7 (núm. 41). 420-430.
* ↑ Oken L., 1817. V. Kl. Fische. Isis (Oken) v. 8 (núm. 148). 1779-1782 (for 1179-1182 + (1182a)).
* ↑ Tyler, J. C., 1968. A monograph on plectognath fishes of the superfamily Triacanthoidea. Monogr. Acad. Nat. Sci. Phila. Núm. 16: 1-364.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
# Vito Favero

Vito Favero (Sarmede, Vèneto, 21 d'octubre de 1932 - 16 de maig de 2014) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1956 i 1962. En el seu palmarès destaquen dues victòries d'etapa al Giro d'Itàlia, el 1957 i 1959, i una al Tour de França, el 1959. En aquesta darrera cursa finalitzà en segona posició el 1958, a poc més de tres minuts de Charly Gaul, després d'haver liderat la cursa durant sis etapes.

## Palmarès

* 1952
** 1r al Giro del Belvedere
* 1954
** 1r al Circuit de Sant'Urbano
* 1957
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1959
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor de 2 etapes a la París-Niça
** Vencedor d'una etapa al Giro de Sardenya

### Resultats al Tour de França

* 1958. 2n de la classificació general. Porta el mallot groc durant 6 etapes
* 1959. Abandona (11a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1961. Abandona (8a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1957. 22è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1958. 35è de la classificació general
* 1959. 20è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1960. Abandona
* 1961. Abandona
* 1962. Abandona

## Referències

* ↑ «Lutto nel ciclismo, si è spento Vito Favero - Cronaca», 17-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-19. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «FAVERO Vito». [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Vito FAVERO» (en italià). [Consulta: 7 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Vito Favero a siteducyclisme.net
# Trial de Sant Llorenç 1970

L'edició de 1970 del Trial de Sant Llorenç fou la 4a d'aquesta prova, organitzada pel Motor Club Terrassa. El trial era la sisena prova del Campionat d'Europa d'aquell any i tingué lloc el 15 de març pels voltants de Sant Llorenç del Munt, amb sortida a Matadepera, Vallès Occidental. Hi participaren 142 pilots, els quals hagueren de superar 25 zones repartides al llarg d'un recorregut que calia completar 2 vegades.
Aquell era el primer any que el Trial de Sant Llorenç puntuava per al Campionat d'Europa, i alhora el primer en què aquest campionat comptava amb una prova a Catalunya. A causa de la importància de l'esdeveniment, TVE en va metre quatre zones en directe, per a la qual cosa calgueren 5 km de cable, ja que aleshores no es disposava de satèl·lits.
D'aquella edició en destacà la victòria espectacular de Mick Andrews (acabà la cursa amb 20 punts menys de penalització que el segon classificat), pilotant el prototipus d'OSSA que estava desenvolupant i amb el qual inicià una llarga etapa de domini d'aquest esport. Poques setmanes després d'aquest trial, Andrews guanyà els Sis Dies d'Escòcia de Trial, la primera de les seves tres victòries seguides amb OSSA en aquella prova.

## Classificació

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Mick Andrews | OSSA | 45,2 |
| 2 | Rob Edwards | Montesa | 65,2 |
| 3 | Sammy Miller | Bultaco | 69,4 |
| 4 | Gordon Farley | Montesa | 69,5 |
| 5 | Ignasi Bultó | Bultaco | 73,4 |
| 6 | Malcolm Rathmell | Bultaco | 73,9 |
| 7 | Benny Sellman | Montesa | 80 |
| 8 | Geoff Chandler | Bultaco | 82,9 |
| 9 | Jean-Marie Lejeune | Montesa | 89,3 |
| 10 | Don Smith | Montesa | 90,9 |

## Referències

* ↑ Regidoria d'Esports. «Passió pel motor». A: Ajuntament de Terrassa. El Motor Club Terrassa (PDF). Terrassa: Copisteria Unió, 14 abril 2000, p. 3-4 (Homenatges).
* ↑ «Mike Andrews (OSSA) vencedor del IV Trial del Motor Club Tarrasa» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 16-03-1970. [Consulta: 14 gener 2010].

### Bibliografia

* «Trial FIM European Championship 1970 - G.P. Spain - Espagne» (PDF) (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 27 de juliol 2014. [Consulta: 20 febrer 2011].
* Alguersuari, Jaume (Director) «Historial Trial Sant Llorenç de Munt» (en castellà). Solo Moto. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 131, 09-03-1978, p. 47.
* «Historial Trial Sant Llorenç del Munt». A: Programa XIII Trial de Sant Llorenç del Munt (en castellà). Terrassa: Motor Club Terrassa, 11 març 1979, p. 14.
* «Historial Trial de Sant Llorenç del Munt». A: Programa XV Trial de Sant Llorenç del Munt (en castellà). Terrassa: Motor Club Terrassa, 22 febrer 1981, p. 5.
# Vicenç Capdevila i Cardona

Vicenç Capdevila i Cardona (l'Hospitalet de Llobregat, 28 d'octubre de 1936 - 21 de març de 2020) fou un advocat i polític català. Fou alcalde de l'Hospitalet de Llobregat, diputat al Congrés dels Diputats i al Parlament de Catalunya.
Es llicencià en dret a la Universitat de Deusto l'any 1959. Fou vicepresident de l'Associació d'Antics Alumnes de Deusto i professor de dret administratiu a la Universitat de Barcelona de 1963 a 1973. Nomenat regidor pel terç corporatiu el febrer de 1964, actuà com a tinent d'alcalde de Cultura fins a 1971. Era ajudant de càtedra del tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Barcelona Rafael Entrena Cuesta quan fou proposat per substituir José Matías de España Muntadas com a alcalde de l'Hospitalet de Llobregat, càrrec que ocupà d'abril de 1973 a maig del 1977.
Fou vicepresident de la Corporació Metropolitana de Barcelona i diputat provincial de 1973 a 1977. A les eleccions generals espanyoles de 1977 fou elegit diputat al Congrés per la circumscripció de Barcelona per la Unió de Centre Democràtic (UCD). De 1978 a 1980 ha estat director general d'administració Local i el 1980 vicepresident del comitè director per a assumptes locals i regionals del Consell d'Europa.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980 fou elegit diputat per Centristes de Catalunya-UCD. Entre 1980 i 1984 fou membre de la Comissió Mixta de Transferències entre l'Administració de l'Estat i la Generalitat de Catalunya, vicepresident executiu del Comitè Assessor per a l'Estudi de l'Organització de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, Secretari de la Comissió d'Organització i Administració de la Generalitat i Govern Local i membre de la Diputació Permanent.
Posteriorment fou membre de l'Ateneu Barcelonès i de la Fundació Ulls del Món, així com subdirector general de la Compañía Española de Seguros y Reaseguros de Crédito y Caución de 1967 a 2002.

## Referències

* ↑ «Mor Vicenç Capdevila, exalcalde de l'Hospitalet de Llobregat, per coronavirus». El Nacional, 22-03-2020 [Consulta: 22 març 2020].
* ↑ Vila, Jesús A. Capdevila i nosaltres. L'Hospitalet: crònica política d'aquells anys decisius (1964-1979). L'Hospitalet: Centre d'Estudis de l'Hospitalet, 2016. ISBN 978-84-944597-0-2.
* 1 2 3 Diputats del Parlament de Catalunya en la I Legislatura p. 49
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)

## Enllaços externs

* Biografia
* Biografia Arxivat 2014-09-03 a Wayback Machine. al web d'Ulls del Món.
# Trichomycterus duellmani

Trichomycterus duellmani és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Bolívia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Arratia, G. & S. Menu-Marque. 1984. New catfishes of the genus Trichomycterus from the high Andes of South America (Pisces, Siluriformes) with remarks on distribution and ecology. Zoologische Jb. (Syst.) v. 111 (núm. 4): 493-520.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trichomycterus mboycy

Trichomycterus mboycy és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba al Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Wosiacki, W. B. & J. C. Garavello. 2004. Five new species of Trichomycterus from the rio Iguaçu (rio Paraná basin), southern Brazil (Siluriformes: Trichomycteridae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 15 (núm. 1): 1-16.
# Trichomycterus mondolfi

Trichomycterus mondolfi és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Veneçuela.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schultz, L. P. 1945. Pygidium mondolfi, a new catfish from Venezuela. J. Wash. Acad. Sci. v. 35 (núm. 1): 29-31.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Torre de la Ricarda

La Torre de la Ricarda o Torre de Cristall és una masia del Prat de Llobregat, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Va ser construïda per Manuel Bertrand i Salsas, propietari de la finca de la Ricarda.

## Descripció

És una residència senyorial de planta baixa i dos pisos en un sector, i de planta baixa, pis i terrat en un altre. La part coberta per teulada a dues vessants imita l'estructura bàsica de la masia catalana, en un esperit clarament noucentista. L'esperit decoratiu és en canvi més modernista, amb esgrafiats de temes florals emmarcant les finestres, angles i cornises. Ceràmica vidriada de colors forma la base dels balcons, laminats de ferro treballats amb formes corbes imiten forjats artesanals.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de la Ricarda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Giménez i Mor, Gerard; Giménez i Pérez, Teresa. Masies del Prat, vol. 1. Efadós, 2003, p. 92.

## Vegeu també

* Casa Gomis, també coneguda com a La Ricarda
* Conjunt de masies del delta del Llobregat

## Enllaços externs

* «Torre de la Ricarda». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.