OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nannostomus harrisoni

Nannostomus harrisoni és una espècie de peix de la família dels lebiasínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (24 °C-28 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Demerara (Guaiana).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Hoedeman, J. J., 1950: Rediagnosis of the characid-nannostomine fish genera Nannostomus and Poecilobrycon. Amsterdam Naturalist (Bulletin Zoologisch Museum van Amsterdam) v. 1 (núm. 1): 11-27, Pls. 8-9.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Porto, J.I.R., E. Feldberg, C.M. Nakayama i J.N. Falcao, 1992. A checklist of chromosome numbers and karyotypes of Amazonian freshwater fishes. Rev. Hydrobiol. Trop. 25(4): 287-299.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21): 243 p.
* Weitzman, S. H. i J. S. Cobb, 1975: A revision of the South American fishes of the genus Nannostomus Günther (family Lebiasinidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 186: i-iii + 1-36.
* Weitzman, M. i S.H. Weitzman, 2003. Lebiasinidae (Pencil fishes). p. 241-251. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sepinum

Sepinum o també Saepinum (llatí: Sepinum o Saepinum grec antic: Σαίπινον) va ser una ciutat del Samni al país dels pentris, prop del naixement del Tamarus (Tamaro).
Era al cor del Samni i als primers temps era una de les principals ciutats samnites. Per la seva situació al centre del territori, no la van atacar els romans fins a la Tercera Guerra Samnita l'any 293 aC quan el cònsol Luci Papiri Cursor la va assetjar i finalment la va conquerir.
Apareix de nou molt temps després, ja sota l'Imperi, com un dels municipis romans del Samni. Estrabó diu que va ser una de les poques ciutats que van sobreviure a la conquesta romana del Samni. Sota Neró va rebre una colònia romana que probablement es va establir a certa distància de la ciutat. Sepinum és esmentada per Claudi Ptolemeu i Plini el Vell, que no li donen el títol de colònia. El seu nom també apareix a la Taula de Peutinger, que la situa a 30.000 passes de Beneventum.
A la caiguda de l'Imperi ja era una seu episcopal. Sota els longobards estava en completa decadència i va haver de ser repoblada pel duc Romoald I de Benevent i va subsistir fins al segle ix quan els sarraïns la van ocupar i saquejar i sembla que va ser abandonada pels seus habitants que es van traslladar a la moderna Sepino a uns 3 km de l'antiga ciutat, a un lloc més alt i protegit.
Les ruïnes de la vella ciutat estan situades al lloc que modernament s'anomena Altilia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Saepinum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 29 maig 2023].

## Enllaços externs

* http://faculty.ed.umuc.edu/~jmatthew/naples/sepino.html Arxivat 2009-08-26 a Wayback Machine.
* http://www.the-silk-route.co.uk/sitalyabruzzo.htm Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.
# Escòça

Escòça, (francès Escosse) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Myleus latus

Myleus latus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius de la Guaiana.

## Referències

* ↑ Müller, J. & F. H. Troschel 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1): 81-99 + Zu pag. 99 (foldout).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Myleus latus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Jégu, M. i G. M. dos Santos 2002: Révision du statut de Myleus setiger Müller & Troschel, 1844 et de Myleus knerii (Steindachner, 1881) (Teleostei: Characidae: Serrasalmidae) avec une description complémentaire des deux espèces. Cybium v. 26 (núm. 1): 33-57.
* Jégu, M. 2003. Serrasalminae (Pacus and piranhas). p. 182-196. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Myleus lobatus

Myleus lobatus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 24,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Amazones i Orinoco.

## Referències

* ↑ Müller, J. & F. H. Troschel 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1): 81-99 + Zu pag. 99 (foldout).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ «Myleus lobatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Jégu, M. i G. M. dos Santos 2002: Révision du statut de Myleus setiger Müller & Troschel, 1844 et de Myleus knerii (Steindachner, 1881) (Teleostei: Characidae: Serrasalmidae) avec une description complémentaire des deux espèces. Cybium v. 26 (núm. 1): 33-57.
* Jégu, M. 2003. Serrasalminae (Pacus and piranhas). p. 182-196. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Mylochromis gracilis

Mylochromis gracilis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja peixets (principalment cíclids) i invertebrats.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 24 °C-26 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: és una espècie de peix endèmica del sud del llac Malawi.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units, 495 p.
* ↑ Konings, A., 1990.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* ↑ Eccles, D.H. i E. Trewavas, 1989. Malawian cichlid fishes: the classification of some haplochromine genera. Lake Fish Movies, Alemanya Occidental.
* ↑ Nsiku, E., 1999. Changes in the fisheries of Lake Malawi, 1976-1996: ecosystem-based analysis. University of British Columbia, Vancouver, Canadà. 217 p.
* ↑ Snoeks, J. i M. Hanssens, 2004. Identification guidelines to other non-mbuna. p.266-310. A: Snoeks, J. (ed.) The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Estats Units, 360p.
* ↑ Turner, G.F. i J.D. Howarth, 2001. Description of two new species of Mylochromis (Teleostei: Cichlidae) from Lake Malawi, Africa. Ichthyol. Explor. Freshwat, 12(3):205-212.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Derijst, E. i J. Snoeks, 1992: Maravichromis Eccles & Trewavas, 1989, a junior synonym of Mylochromis Regan, 1920 (Teleostei, Cichlidae). Cybium v. 16 (núm. 2): 173.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Myoglanis aspredinoides

Myoglanis aspredinoides és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Ventuari (conca del riu Orinoco a Veneçuela).

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H., 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1). i-xxii + 1-578.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Donascimiento, D. & Lundberg, J. G., 2005. Myoglanis aspredinoides (Siluriformes: Heptapteridae), a new catfish from the Río Ventuari, Venezuela. Zootaxa, 1009: 37-49.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Chang, F., 1999: New species of Myoglanis (Siluriformes, Pimelodidae) from the Río Amazonas, Peru. Copeia 1999 (núm. 2): 434-438.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Màgic Badalona

El Màgic Badalona és un centre comercial i d'oci de la ciutat de Badalona, de 48.569 m² que es troba per damunt del pavelló olímpic del Club Joventut Badalona, a la sortida "Badalona Sud" de l'autopista C-31. Es va inaugurar el 15 d'octubre de 2008.
El centre comercial consta de 90 establiments, distribuïts en diverses botigues de moda i complements, restaurants, un supermercat i un multicine amb 14 sales. També hi trobem d'altres serveis com un gimnàs de 4.000 m² amb pistes de pàdel i piscina, 9 pistes de bàsquet gestionades pel Club Joventut Badalona i un pàrquing gratuït de 1.200 places. Destaca per la seva singular arquitectura, ja que l'element més visible del centre comercial és una cúpula en forma de gran pilota de bàsquet, amb un diàmetre de 36 metres i una alçada de 20 metres.
El projecte inicial, anomenat "Badalona, capital europea del bàsquet", projectava, a més del centre comercial i l'arribada de la línia 9 del metro, la construcció d'un hotel de tres estrelles de la cadena IBIS inspirat en el món del bàsquet amb 140 habitacions, un altre de dues estrelles i 110 habitacions gestionat per la cadena ETAP, i un museu. La construcció del complex no va estar exempta de polèmica després que els botiguers de la ciutat es mostressin contraris a aquesta àrea comercial, i pel fet que l'ajuntament de Badalona cedís 7.500 m² de sòl públic a aquest projecte privat, participat majoritàriament pel Club Joventut Badalona i l'empresa Sacresa.
En el mes de novembre, un mes després de la seva inauguració, una iniciativa popular va aconseguir que el nom del centre comercial incorporés l'accent obert a la paraula "Màgic", que fins aleshores no el duia.

## Referències

* 1 2 «Màgic Badalona». CC Màgic Badalona. Arxivat de l'original el 2018-05-01. [Consulta: 28 agost 2013].
* ↑ «Badalona inaugura Magic, un centro lúdico-comercial dedicado al baloncesto» (en castellà). El País, 16-10-2008.
* ↑ «La 'Penya' inaugura por fin 'Magic Badalona', su gran centro comercial» (en castellà). Que, 15-10-2008. Arxivat 2014-04-16 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-04-16. [Consulta: 28 agost 2013].
* ↑ «S'inaugura el gran complex comercial Magic Badalona». Vilaweb, 15-10-2008.
* ↑ «Un grup de ciutadans convoca una concentració per exigir la catalanització del centre comercial Magic Badalona». 324.cat, 06-11-2008.
* ↑ «Arriba l'accent perdut de Magic Badalona gràcies a la campanya de Facebook». Vilaweb, 11-11-2008.

## Enllaços externs

* Pàgina web de Màgic Badalona
# Psychoda mycophila

Psychoda mycophila és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Suïssa i França.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Vaillant, 1988. Contribution à l'étude des Psychodidae mycobiontes (Diptera). Bulletin de la Société entomologique de France, vol. 93, núms. 5-6, pp. 181-191.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Withers, Phil, 2005. New records of Psychodidae (Diptera) for Switzerland. Revue Suisse de Zoologie, vol. 112, núm. 1, pàgs. 183-188. Ginebra, Suïssa.
* ↑ Muséum National d'Histoire Naturelle, 2003-2012 (francès)
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Vilosiu

Vilosiu és un jaciment arqueològic situat a Cercs, al Berguedà, format per diversos masos rònecs abandonats a la baixa edat mitjana, al terme municipal de Cercs (el Berguedà). El mas "A" fou excavat els anys 1960 i 1961, sota la direcció d'Albert del Castillo i de Manuel Riu. L'excavació del mas "B" fou feta els anys 1984 i 1986, sota la direcció de Jordi Bolòs. Són dues masies aïllades unifamiliars a l'entorn d'un espai central compartit de reduïdes dimensions amb la cuina i el menjador, on la major part de les dependències corresponien a corrals i estances pel bestiar. Des de masos en queden les restes suficients per a poder reconstruir la planta. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Situats al terme de l'antiga parròquia de Santa Maria de Vilosiu, documentada des del s. X com una de les propietats del monestir de Sant Llorenç prop Bagà. D'aquesta, però, no ens en queden vestigis arquitectònics; fou abandonada al segle XVII o XVIII. Corresponen a unes senzilles construccions de finals del segle X o principis del segle xi, no es transformaren gaire al llarg de l'edat mitjana central i s'abandonaren al segle xiv. Les excavacions varen permetre recuperar petits trossos de metalls i fragments ceràmics de diversos moments. Constitueixen un dels pocs exemples d'hàbitat dispers dels s. X- XI estudiats a Catalunya.

## Referències

* 1 2 «Masos de Vilosiu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (segles VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 265.

## Bibliografia

* Jordi BOLÒS (ed.), Un mas pirinenc medieval. Vilosiu B (Cercs, Berguedà). Estudi dels edificis i materials trobats durant les excavacions (1984-1986), Universitat de Lleida, Lleida, 1996, 151 pàgs.

## Vegeu també

* Llista de jaciments arqueològics de Catalunya
# Vil·la Elena (Sant Joan Despí)

Vil·la Elena és una casa de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una torre de planta rectangular fent mitgera a la número 10 del passeig i del mateix arquitecte. Està voltada en el seu extrem lliure per un jardí amb tanca feta d'obra, amb pedra i trencadís, i reixa a la part superior. Destaca l'acabament de l'edifici totalment lliure de composició. D'una banda hi ha un petit terrat cobert per un embigat de fusta i suportat per quatre columnes verticals i completament lliures que el prolonguen per damunt de la coberta, de pedra i trencadís i a l'altre costat hi ha una petita edificació a manera de golfes. Segueix la coberta amb un altre terrat completament obert. Les finestres no presenten un estil determinat sinó que cada una en té un de propi. Hi ha treballs de pedra i rajola per tot arreu, ja sigui en forma de rajoles senceres o de trencadís. Les influències islàmiques hi són presents, com en el mocàrab de l'angle lliure.

## Història

Com la veïna Vil·la José, la casa és coneguda també amb el nom de Casa Anzizu pel promotor de l'obra Josep Maria Anzizu i Morell, domiciliat al carrer Balmes núm. 16, pral. de Barcelona en el moment en què se sol·licità la llicència municipal d'obres (7/6/1911).
El conjunt d'ambdues cases també és conegut com a Cases Auriga.

## Referències

* 1 2 3 4 «Vil·la Elena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* 1 2 «Vil·la Elena». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Vil·la José». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ «Vil·la José». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Vil·la Eulàlia i Vil·la Florida

Vil·la Eulàlia i Vil·la Florida és un conjunt d'Argentona (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Són dues cases de planta baixa amb teulada i frontó. L'interès de les cases radica en la tipologia del seu agrupament i els espais lliures que genera.
La casa núm. 30 té les obertures motllurades i el coronament, amb peces escultòriques als extrems, porta la inscripció: villa Eulàlia. La casa núm. 32 té l'entrada al lateral, amb dues finestres a la façana. Al frontó trobem la inscripció: villa Florida.

## Referències

* 1 2 «Vil·la Eulàlia i Vil·la Florida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].