OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Autopista del Nord-est

L'Autopista del Nord-Est o AP-2 és una autopista, antigament de peatge, que s'estén entre Alfajarín (província de Saragossa) i el Vendrell (província de Tarragona) i que constitueix la prolongació de l'A-2. Comença en l'enllaç 340 de l'A-2 i acaba incorporant-se a l'AP-7. Forma part de la ruta europea E-90.
El tram comprès entre Saragossa i Alfajarín formava part d'aquesta autopista i era lliure de peatge, però amb el canvi de denominació d'autopistes i autovies fet el 2003 ha passat a formar part de l'A-2. Les obres d'aquesta autopista es van iniciar el 1974 i van finalitzar el 1979, i resulta una important via de comunicació entre Catalunya, Madrid i el País Basc.

## Àrees de servei

L'AP-2 té nou àrees de servei:
* Pina de Ebro
* Els Monegros
* Fraga
* Lleida
* Les Garrigues
* Montblanc
* Alt Camp
* Alt Penedès
* Baix Penedès

## Sortides AP-2

| Sortida (direcció el Vendrell) | Número de sortida | Sortida (direcció Saragossa) | Carretera que enllaça |
| Alfajarín | | Continua en sentit Saragossa per | |
| Alfajarín | 1 | Alfajarín | N-II |
| Peatge de Pina de Ebro Peatge alliberat el 31/08/2021 | - | Peatge de Pina de Ebro Peatge alliberat el 31/08/2021 | |
| Pina de Ebro | 2 | Pina de Ebro | N-II |
| Àrea de Servei de Pina de Ebro | - | Àrea de Servei de Pina de Ebro | |
| Bujaraloz | 3 | Bujaraloz | A-230 |
| Província d'Osca | - | Província de Saragossa | |
| Àrea de Servei de Los Monegros | - | Àrea de Servei de Los Monegros | |
| Fraga | 4 | Fraga | N-211 |
| Àrea de Servei de Fraga | - | Àrea de Servei de Fraga | |
| Província de Lleida | - | Província d'Osca | |
| Alcarràs | 5 | Alcarràs | |
| Lleida | 6 | Lleida | |
| Àrea de Servei de Lleida | - | Àrea de Servei de Lleida | |
| Les Borges Blanques | 7 | Les Borges Blanques | N-240 |
| Àrea de Servei de Les Garrigues | - | Àrea de Servei de Les Garrigues | |
| L'Albi - Vinaixa | 8 | L'Albi - Vinaixa | |
| Província de Tarragona | - | Província de Lleida | |
| Montblanc | 9 | Montblanc | N-240 |
| Àrea de Servei de Montblanc | - | Àrea de Servei de Montblanc | |
| Valls nord | 10 | Valls nord | |
| Valls est | 11 | Valls est | |
| Àrea de Servei d'Alt Camp | - | Àrea de Servei d'Alt Camp | |
| La Bisbal del Penedès | 12 | La Bisbal del Penedès | |
| Barcelona-València | 13 | Barcelona-València | |
| Vilafranca del Penedès | 14 | Vilafranca del Penedès | |
| Gelida | 15 | Gelida | |
| Martorell | 16 | Martorell | |
| Peatge de Martorell Peatge alliberat el 31/08/2021 | - | Peatge de Martorell Peatge alliberat el 31/08/2021 | |
| Barcelona | 17 | Barcelona | |

## Trams

| Tram | Longitud (km) |
| Alfajarín - Fraga | 96 |
| Fraga - Lleida (L-12) | 26 |
| Lleida - El Vendrell (AP-7) | 93 |
| El Vendrell (AP-7) - Barcelona (B-23) | 63 |

## Vegeu també

* Llista d'autopistes i autovies de Catalunya
* Llista d'autopistes i autovies d'Espanya
# Tossal Roig (els Garidells)

El Tossal Roig és una muntanya de 152 metres que es troba al municipi dels Garidells, a la comarca de l'Alt Camp. Al cim podem hi ha un vèrtex geodèsic (núm. 267135017 de l'ICGC).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Toxabramis hoffmanni

Toxabramis hoffmanni és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Guangxi (Xina).

## Referències

* ↑ Günther A. 1873. Report on a collection of fishes from China. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 4) v. 12 (núm. 69). 239-250.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lu, K. 1991 Culterinae. p. 88-118. A J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou, Xina. 589 pp.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Luo, Y. i Y. Chen 1998 Cultrinae. p. 112-207. A Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Canal Kortrijk-Bossuit

El Canal Kortrijk-Bossuit és un canal de Bèlgica que enllaça el Leie a Kortrijk amb l'Escalda a Bossuit. Té una llargada de 15,2 km. És de la classe IV i I.

## Història

El canal va construir-se a la segona meitat del segle xix, in principis per a facilitar el transport del carbó de les mines del Borinage. Als anys 70 del segle xx 12,1 km del canal entre Bossuit i Stasegem es van eixamplar per a acceptar embarcacions fins a 1350 tones (classe IV). La resta del canal (3,113 km), amb tres rescloses catalogades, romà limitada a 300 tones (classe I).

## Rescloses i altres infraestructures

El canal original tenia 11 rescloses, una estació de bombatge i un túnel per a superar el desnivell. Després de la modernització, només en romanen 6: tres modernes i tres rescloses històriques del tram entre Kortrijk i Stasegem (les n°11, 10 i 9).
El 1970, un nova estació amb bombes de capacitat més llarga va inaugurar-se. Des de 1990, l'antiga estació de bombatge restaurada serveix de centre d'atenció als turistes. Es pot visitar les antigues instal·lacions. El túnel – localment conegut com el souterrring - va derrocar-se. Les vores del canal fan part d'una ruta turística per a ciclistes.
* El Leie i l'entrada del canal a Kortrijk
* Resclosa n°11 (monument catalogat)
* El canal a Zwevegem
# Toxabramis nhatleensis

Toxabramis nhatleensis és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes. Només s'ha trobat a Vietnam. Degut al seu descobriment recent, es desconeix l'abundància i l'hàbitat preferent de l'espècie.
L'holotip d'aquesta espècie (i set paratips) es van recollir a riu Nhật Lệ a la província de Quảng Bình, al nord del Vietnam, el 2004. Aquests exemplars tenien mides entre els 56 i els 72 mm.

## Referències

* ↑ Günther A. 1873. Report on a collection of fishes from China. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 4) v. 12 (núm. 69). 239-250.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Toxabramis nhatleensis» (en anglès). IUCN Red List. [Consulta: 15 agost 2014].
* 1 2 Endruweit, Marco «Taxonomical notes on selected freshwater fish species described from northern and central Vietnam». Zoological Research, 35 (2), 2013, pag. 147. DOI: 10.11813/j.issn.0254-5853.2014.2.142 [Consulta: 26 agost 2014].
# Toxeu

Segons la mitologia grega, Toxeu (en grec antic Τοξεύς, "l'arquer"), va ser un heroi, fill de Testi, un heroi etoli.
Juntament amb el seu germà Plexip, anà a la cacera del Senglar de Calidó. Tots dos van ser morts pel seu nebot Melèagre arran d'una discussió que es va produir en no estar d'acord amb el repartiment de les despulles de la bèstia.
Un altre Toxeu era un dels fills del rei d'Ecàlia, Èurit. Va morir a mans d'Hèracles, juntament amb els seus germans.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 533. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 213. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Celler Güell

El Celler Güell és una edificació modernista al nucli de Garraf, en el municipi de Sitges (comarca del Garraf).
L'any 1871, Eusebi Güell i Bacigalupi adquirí al Patrimoni de l'Estat l'antiga masia del Garraf amb els seus terrenys per fer-hi edificar un pavelló de caça, que no s'arribà a fer. Temps després encarregà un celler amb habitatge annex.
És un conjunt d'edificacions -celler, residència i capella- en estil gaudinià. D'autoria i datació discutida, alguns historiadors l'atribueixen a Francesc Berenguer i Mestres, que l'hauria bastit en la darrera dècada del 1800, i altres autors, com l'expert gaudinià Joan Bassegoda i Nonell, en fan coautor el mateix Gaudí.
En destaquen els arcs parabòlics, l'ús del ferro forjat i l'obra vista, l'asimetria i diverses referències medievalistes. De composició orgànica, mur lateral i teulada es fonen en un únic prisma triangular ajagut sobre una de les cares.
La construcció ha esdevingut modernament un establiment de restauració.
Construït a les costes de Garraf, a la carretera que uneix Barcelona amb Sitges. El 1882 Gaudí havia projectat per a la família Güell, i per ser ubicats en aquests terrenys, un pavelló de caça que no va arribar a construir-se.

## Bibliografia

* Servei del Patrimoni Arquitectònic El Baix Penedès. El Garraf Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1991. Col. Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya 3. ISBN 84-393-1227-X
* Isabel Coll Arquitectura de Sitges 1800-1930 Sitges: Ajuntament, 2001. Segona edició ISBN 84-931852-0-5
* Joan Bassegoda i Nonell El gran Gaudí Sabadell, Ausa, 1989. ISBN 84-86329-44-2

## Enllaços externs

* Descripció i fotografies
* Descripció, fotografies i mapa
* Lloc web del restaurant que l'ocupa Arxivat 2007-10-16 a Wayback Machine. (castellà)
* Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Cellers Güell (Garraf Poble)
# Trachelyopterus jokeannae

Trachelyopterus jokeannae és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes. Va ser descrit el 1961 per l'ictiòleg neerlandès Jacob J. Hoedeman.

## Referències

* ↑ Hoedeman, Jacob J. «Notes on the ichthyology of Surinam and other Guianas 8. Additional records of siluriform fishes» (en anglès). Bulletin of Aquatic Biology, v. 2, núm. 23, 1961, pàg. 129-139.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Ferraris, Carl J. Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes:Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types. Auckland, N.Z.: Magnolia Press, 2007. ISBN 978-1-86977-058-7.
# Trachurus longimanus

Trachurus longimanus és una espècie de peix de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 22 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-est de l'Atlàntic i a l'Índic.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Norman, J. R. 1935. The carangid fishes of the genus Decapterus Bleeker. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 10) v. 16 (núm. 92): 252-264.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trachurus trecae

Trachurus trecae és una espècie de peix de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 35 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Marroc fins a Angola. De vegades, també present al nord de Namíbia.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cadenat, J. 1950. Description de quatre Teléostéens nouveaux de la cote occidentale d'Afrique. [with 4 subtitles]. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 2) v. 21 (núm. 6): 663-671.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trachyglanis ineac

Trachyglanis ineac és una espècie de peix de la família dels amfílids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Skelton, P.H. i G.G. Teugels, 1986. Amphiliidae. p. 54-65. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Harry, R. R., 1953: A contribution to the classification of the African catfishes of the family Amphiliidae, with description of collections from Cameroon. Revue de Zoologie et de Botanique Africaines v. 47 (núm. 1-2 i 3-4): 177-200; 201-232.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Seegers, L., 2008. The catfishes of Africa. A handbook for identification and maintenance. Aqualog Verlag A.C.S. GmbH, Alemanya. 604 p.
* Skelton, P.H., 1992. Amphiliidae. p. 450-467. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Trachyglanis minutus

Trachyglanis minutus és una espècie de peix de la família dels amfílids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Skelton, P.H. i G.G. Teugels, 1986. Amphiliidae. p. 54-65. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Harry, R. R., 1953: A contribution to the classification of the African catfishes of the family Amphiliidae, with description of collections from Cameroon. Revue de Zoologie et de Botanique Africaines v. 47 (núm. 1-2 i 3-4): 177-200; 201-232.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Seegers, L., 2008. The catfishes of Africa. A handbook for identification and maintenance. Aqualog Verlag A.C.S. GmbH, Alemanya. 604 p.
* Skelton, P.H., 1992. Amphiliidae. p. 450-467. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hiposideri d'orelles curtes

L'hiposideri d'orelles curtes (Hipposideros brachyotus) és una espècie de ratpenat de la família dels hiposidèrids. Viu a Bangladesh i l'Índia. Nia en coves, forats entre roques o estructures creades per la mà humana, com ara mines i temples abandonats. És un hiposidèrid de mida mitjana, amb una llargada mitjança dels avantbraços d'uns 47 mm. Té les orelles curtes (10-15,3 mm), amb la base més ampla. El seu nom específic, brachyotus, significa ‘d'orelles curtes’ en llatí. Fou considerat una subespècie de l'hiposideri de Cantor (H. galeritus) fins al 2025.

## Referències

* ↑ «Hipposideros brachyotus (Dobson, 1874)» (en anglès). TreatmentBank, 5 març 2025. [Consulta: 9 març 2025].
* ↑ Srinivasulu et al., 2025, resum.

## Bibliografia

* Srinivasulu, B.; Kusuminda, T.; Srinivasulu, A.; Ukuwela, K. D. B.; Amarasinghe, C.; Siriwardana, S.; Kaur, H.; Mannakkara, A.; Soisook, P.; Kamalakannan, M.; Yapa, W. B.; Srinivasulu, C. «Taxonomic revision of the South Asian allies of Hipposideros galeritus Cantor, 1846» (en anglès). Zootaxa, 5.590, 4, 2025, pàg. 507-530. DOI: 10.11646/zootaxa.5590.4.3.
# Tombes sadites

Les tombes sadites de Marràqueix daten de l'època del gran soldà sadita Ahmed al-Mansur (1578-1603). Aquestes tombes no van ser descobertes fins al 1917 i sobresurten per la bellesa de la seva decoració.
El mausoleu protegeix els cossos de seixanta sadites, d'entre els quals al-Mansur, els seus successors i la seva família. L'edifici està compost de tres sales. El mausoleu més prestigiós és la sala de les dotze columnes que allotja la tomba del fill d'Ahmed al-Mansur. La seva cúpula de fusta de cedre i els estucs són finament treballats, les sepultures són de marbre de Carrara d'Itàlia.
A l'exterior, es troben les tombes dels soldats i servidors i un jardí de la necròpoli.
# Luperc (divinitat)

Luperc (en llatí Lupercus) era una antiga divinitat romana venerada pels pastors com a protectora dels ramats contra els llops i al mateix temps promotora de la fertilitat de les ovelles, pel que també va ser anomenat Inuus (déu dels pastors) o Ἐφιάλτης. Els romans van identificar aquesta divinitat amb el deu arcadi Pan, i més tard va acabar fusionat amb el déu Faune. En honor seu es feia la festa de la Lupercàlia, una processó que se celebrava el 15 de febrer de cada any, durant la qual els luperci, sacerdots del déu, nus, feien una volta al Palatí amb fuets elaborats amb la pell d'una cabra que acabaven de sacrificar al déu, i fuetejaven les dones que es trobaven pel camí, ja que es creia que així es tornaven fèrtils. Generalment, el sacrifici de la cabra anava acompanyat de la immolació d'un gos. Els sacerdots estaven dividits en dues branques, els Quinctilii o Quinctiliani i els Fabii o Fabiani.
El santuari de Luperc era la cova Lupercal, que es trobava a la part nord del Palatí, on segons la tradició la lloba havia alletat a Ròmul i Rem. A l'entrada de la cova sagrada hi havia una figuera, la Figuera Ruminal, i d'ella brollava una font. La cova i la font van ser "restaurades" per August, que en va reorganitzar el culte.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 335. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Tractat d'Ágreda (1162)

El Tractat d'Ágreda de 1162 fou signat el 27 de setembre entre el comte-rei Alfons el Cast i Ferran II de Lleó. Aquesta era la primera acció del jove rei catalanoaragonès en política peninsular, la qual significava una aliança entre el regne de Lleó i la Corona d'Aragó en contra del Regne de Navarra. El lleonès havia de defensar l'encara infant Alfons, el qual a canvi s'havia de casar amb la seva germana Sança. Quedava fora d'aquest pacte el regne de Castella, governat pel germà de Ferran II: Sanç III.
Tanmateix més endavant, el comte-rei va preferir canviar d'aliat optant per Castella. Va pactar amb el fill de Sanç: Alfons VIII de Castella; i es va casar amb la germanastra de Sanç: Sança de Castella. El pacte suposà l'inici de nous enfrontaments a la frontera entre Navarra i Aragó.

## Referències

* 1 2 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 13
* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 19.
# Tractat de Cazola

El Tractat de Cazola o Tractat de Cazorla, va ésser un acord signat el 20 de març de l'any 1179 entre Alfons I de la Corona d'Aragó i Alfons VIII de Castella, on es reparteixen les zones d'expansió d'aquests dos regnes a la península Ibèrica. Representa una continuïtat del Tractat de Tudilén.
A canvi de no haver de retre vassallatge al rei castellà per València, Alfons I mantenia el dret sobre els territoris governats pels emirats de Balànsiya (València) i de Daniya (Dénia i Illes Balears), mentre que per part d'Alfons III de Castella restaria sota el seu domini el territori corresponent a l'emirat de Múrsiya (Múrcia). En aquella data, la frontera entre Daniya i Múrsiya passava pel port de Biar, però les fronteres entre els emirats andalusins eren molt volàtils, per una banda, a causa de la posterior invasió almohade i, per altra banda, per la inestabilitat política interna entre els sayyids i tagarins andalusins.
Posteriorment, aquesta gran permeabilitat de les fronteres internes andalusines va portar a importants discrepàncies i conflictes entre les corones de Castella i d'Aragó, ja que Jaume I interpretava que Xàtiva restava fora de la frontera murciana (interpretant la delimitació a l'any 1179), mentre que Ferran III entenia que el límit arribava fins a Alzira (basant-se en la delimitació amb la signatura del Tractat d'Alcaràs de 1242). En assabentar-se Jaume I que Castella intentà retre Xàtiva, va accelerar l'expansió de la Corona d'Aragó cap al sud de València, amb una estratègia més basada en negociar capitulacions amb les viles andalusines, que no en la conquesta militar, fins dominar Xàtiva en 1248.
Els termes del Tractat de Cazola van haver de revisar-se pel que fa la frontera entre la Corona d'Aragó i la Corona de Castella, concretant de forma més minuciosa el repartiment de les viles a cada banda de la frontera, amb el tractats d'Almizra (1244), la Sentència Arbitral de Torrellas (1304) i del Tractat d'Elx (1305).

## Referències

* ↑ «El Tratado de Cazorla (1178)» (en castellà). [Consulta: 30 abril 2013].
* ↑ Bolòs, Jordi. Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Barcelona: edicions 62, 2000, p. 71-72 (col. El Cangur / Diccionaris, núm. 284). ISBN 84-297-4706-0.
* ↑ Garrido i Valls, Josep-David. Jaume I i el Regne de Múrcia. Rafael Dalmau, 1997 (col. Bofarull, 3). ISBN 84-232-0517-7.