OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sinèresi

La sinèresi és una llicència mètrica poc utilitzada en mètrica catalana i difereix de la normativa ortogràfica. Es produeix sinèresi en el moment del contacte vocàlic dins d'un mot. Com a recurs mètric consisteix a unir dues vocals que normativament no podrien fer-ho, tan bon punt apareix la necessitat d'aconseguir que el recompte mètric final tingui una síl·laba menys. Sobre la sinèresi al mot traïdor, vegeu la remarca de la incongruència fabriana del Sirventès 1 d'Arnau d'Erill.
Sobretot és utilitzada en mots esdrúixols acabats en ia (“pa/ci/èn/cia”…) o mots llargs acabats en ió, “im/pro/vi/sa/ció” o sió il/·lu/sió; però també dins dels mots com: “pie/tat”, “traï/dor”, en/rao/nar”, mots, aquests dos darrers que alguns estudiosos (Oliva, p. 26-27) n'han dit sinèresis esporàdiques.
El cas contrari de la sinèresi és la dièresi.
Val a dir que aquest recurs va aparèixer en Mètrica Catalana per les vacil·lacions dels poetes entre el segle xvi i el xix, sobretot per sovintejar el doble ús de la diftongació catalana i castellana (Bargalló, p. 36)
Els tractadistes en desaconsellen l'ús.
Oliva recomana evitar-la “llevat d'aquells casos on la voluntat de reproduir la parla col·loquial pot justificar-ne l'ús. Però, com que la poesia és un llenguatge elaborat, i no primari ni espontani, la sinèresi sempre hi fa nosa. L'adequació, al meu entendre, és no solament correcta, sinó també divertida.”

## Referències

* ↑ assenyalat per Parramon i Blasco, Jordi (2000): Diccionari de Poètica. Edicions 62. Col·lecció El Cangur Diccionaris, núm. 265. Barcelona
* ↑ Bargalló Valls, Josep (1991): Manual de Mètrica i versificació catalanes. p. 33. Ed. Empúries. Col·lecció Les Naus. Barcelona
* ↑ Oliva i Llinàs, Salvador (1988): Introducció a la Mètrica. Quaderns Crema. Assaig Minor, p. 27, núm. 4. Barcelona.
# David Muñoz Calvo

David Muñoz Calvo (Cornellà de Llobregat, Baix Llobregat, 10 de gener de 1976) és un cantant i guitarra del grup català Estopa, de qué forma part al costat del seu germà José (guitarra).

## Biografia

Fill de pares extremenys, David Muñoz va néixer al barri de Sant Ildefons de Cornellà de Llobregat. Els seus pares havien arribat des de Zarza Capella (Badajoz), a la comarca de la Serena, i regentaven el bar La Española, davant de la comissaria de policia de Cornellà. A la banda de l'escola on van estudiar, la Jaume I.
Aviat, ell i el seu germà José, van començar a aficionar-se a la guitarra, abans d'abandonar l'institut i començar a buscar-se la vida en diversos treballs, l'últim a Novel Lanhwerk, una fàbrica filial de la Seat que produeix peces per a automòbils. La història diu que del crit «Dale estopa!» Que utilitzava l'encarregat de la fàbrica perquè no cessessin en el seu treball, va sorgir el nom de la futura banda.
Després d'anar per diversos camins i aconseguir certa popularitat en circuits alternatius, una maqueta amb gairebé 40 cançons gravades en un quatre pistes a casa d'un amic va arribar a Sony Music (llavors BMG), que immediatament van convidar David i José a Madrid per una audició. En aquesta maqueta hi havien cançons com «La raja de tu falda», «Poquito a poco», «El del medio de Los Chichos», «Como Camarón», «Cacho a cacho», «Hemicraneal», «Exiliado en el lavabo», «Me falta el aliento»… Començava la carrera d'Estopa amb bona part del repertori fet.
El juliol de l'any 2000, durant una gira, es va casar amb Maripaz. Té un fill que es diu David Muñoz, que va néixer el 2007. Actualment viu a Barcelona.

## Referències

* ↑ «Estopa - Biografía, historia, datos, informacion». [Consulta: 23 juny 2021].
* ↑ «Anécdota del nombre del grupo». todoestopa.com. Arxivat de l'original el 4 de gener de 2012.
* ↑ «Biografía d'Estopa» (en castellà). [Consulta: 23 juny 2021].
# Siphamia permutata

Siphamia permutata és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Cos de color marró fosc.
* Les aletes varien entre pàl·lides i fosques.
* 8 espines i 9 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 7-8 radis tous a l'anal.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar Roig.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Weber M., 1909. Diagnosen neuer Fische der Siboga-Expedition. Notes Leyden Mus. v. 31 (note 4). 143-169.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klausewitz, W., 1966. Fische aus dem Roten Meer. VII. Siphamia permutata n. sp. (Pisces, Perciformes, Apogonidae). Senckenb. Biol. v. 47 (núm. 3): 217-222.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Siphamia permutata» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Gon, O. i J.E. Randall, 2003. A review of the cardinalfishes (Perciformes: Apogonidae) of the Red Sea. Smithiana Bull. 1:1-47.
* ↑ Goren, M. i M. Dor, 1994. An updated checklist of the fishes of the Red Sea (CLOFRES II). The Israel Academy of Sciences and Humanities, Jerusalem, Israel. 120 p.
* ↑ Khalaf, M.A., 2005. Fish fauna of the Jordanian Coast, Gulf of Aqaba, Red Sea. Journal of King AbdulAziz University-Marine Sciences. Vol. 15.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Siros (mitologia)

Segons la mitologia grega, Siros (en grec antic Σύρος), va ser un heroi, fill de Sinope, la filla d'Asop, i del déu Apol·lo. Una altra tradició el fa fill d'Agènor i Telefaassa, i per tant, germà de Cadme, Fènix i Cílix.
És considerat epònim dels siris, i se li atribueix la invenció de l'aritmètica i de la doctrina de la metempsicosi.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 198. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 494. ISBN 9788496061972.
# Sistema de Referència Terrestre Europeu 1989

L'ETRS89 (sigles en anglès d'European Terrestrial Reference System 1989) o Sistema de Referència Terrestre Europeu 1989 és un sistema de referència geodèsic lligat a la part estable de la placa continental europea. Aquest datum geodèsic espacial és consistent amb els moderns sistemes de navegació per satèl·lit GPS, GLONASS i l'europeu GALILEU.
El seu origen es remunta a la resolució de 1990 adoptada per EUREF (Subcomissió de l'Associació Internacional de Geodèsia, AIG, per al Marc de Referència Europeu) i traslladada a la Comissió Europea a 1999, pel que està sent adoptat successivament per tots els països europeus.

## ETRS89 a Espanya

A Espanya i el 1995, la compensació de la xarxa geodèsica de Canàries, dins del marc de la Xarxa Geodèsica Nacional per Tècniques Espacials (REGENTE), va suposar la materialització del sistema anomenat REGCAN95, completament compatible amb el sistema ETRS89.
Pel Reial decret 1071/2007, de 27 de juliol, que regula el sistema geodèsic de referència oficial a Espanya, s'adopta el sistema ETRS89, substituint el sistema geodèsic de referència regional ED50, oficial fins llavors en l'àmbit de la península Ibèrica i les Illes Balears, permetent una completa integració de la cartografia oficial espanyola amb els sistemes de navegació i la cartografia d'altres països europeus. Així mateix, es proposa un nou conjunt de coordenades de les cantonades de fulls del Mapa Topogràfic Nacional a escala 1:50.000 (MTN50) i les seves divisions. Per la migració es disposa d'un període transitori fins a l'1 de gener de 2015 en què podran conviure els dos sistemes.

## Referències

* ↑ BOE núm. 207 dimecres 29 agost 2007

## Enllaços externs

* Informació sobre ETRS89 de l'Institut Geogràfic Nacional d'Espanya Arxivat 2007-08-11 a Wayback Machine.
* Distribució de fulls segons el nou Sistema Geodèsic de Referència (ETRS89) Arxivat 2010-06-18 a Wayback Machine.
* http://spatialreference.org/ref/epsg/4258/
# Andrei Istrăţescu

Andrei Istrăţescu (3 de desembre de 1975) és un jugador d'escacs romanès amb nacionalitat francesa que té el títol de Gran Mestre des del 1994.
A la llista d'Elo de la FIDE del març de 2022, hi tenia un Elo de 2470 punts, cosa que en feia el jugador número 12 (en actiu) de Romania. El seu màxim Elo va ser de 2677 punts, a la llista del gener de 2014.

## Resultats destacats en competició

El 1991 fou campió d'Europa Sub-16 i campió de Romania.
El 1998 va prendre part al play-off del Campionat del món de la FIDE on eliminà a Aleksandr Txernín a la primera ronda però fou eliminat per Andrei Sokolov a la segona.
El 2005 participà en la Copa del Món de 2005 on eliminà a Ľubomír Ftáčnik a la primera ronda però fou eliminat a la segona per Aleksandr Grisxuk.
El 2010 guanyà el Torneig d'escacs de Hastings amb 7 punts de 9, els mateixos punts però millor desempat que Romain Édouard, David Howell i Mark Hebden.
El maig de 2013 va fer 7½ punts de 9 al Campionat d'Europa (el campió fou Oleksandr Moissèienko), cosa que li va valer la classificació per a la Copa del Món de 2013 on fou eliminat a la primera ronda per Ígor Lissi. L'agost de 2013 fou campió de l'Obert de Dieppe clarament amb 8½ punts de 9, mig punt per davant del noruec Simen Agdestein i a dos punts de la resta.

### Participació en olimpíades d'escacs

Istrăţescu ha participat, representant Romania a set Olimpíades d'escacs entre els anys 1992 i 2008 (dos cops com a 1r tauler), amb un resultat de (+18 =38 –13), per un 53,6% de la puntuació. El seu millor resultat el va fer a les Olimpíada del 1998 en puntuar 6½ d'11 (+3 =7 -1), amb el 59,1% de la puntuació, amb una performance de 2609.

## Referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Andrei Istrăţescu» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Romania"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 9 març 2022].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Andrei Istrăţescu «benoni.de» (en alemany). [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ «1st FIDE KO World Chess Championship». [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ «Resultats de Istratescu a la Copa del Món de 2005». fide.com. [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ «Hastings: Four players tie for first with 7.0/9». chessbase.com. [Consulta: 3 gener 2016]. (anglès)
* ↑ «14th European Individual Championships 2013». [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ «World Chess Cup 2013 – Round 1 Final Results». chessdom.com. [Consulta: 3 gener 2016]. (anglès)
* ↑ «Andrei Istratescu storming through Dieppe». chessdom.com. [Consulta: 3 gener 2016]. (anglès)
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.

## Enllaços externs

* Andrei Istrăţescu - Lloc web oficial
# Megapentes

Megapentes (en grec antic: Μεγαπένθης, 'Megapenthes') va ser un heroi, fill de Pretos, rei de Tirint, i d'Estenebea, que el rei havia tingut en l'època de la bogeria de les seves filles, les Prètides.
Segons les tradicions, era pare d'Anaxàgoras i d'Ifianira. Va regnar primer a Tirint, com a hereu del seu pare Pretos, però va canviar amb Perseu, a la mort d'Acrísios, el seu regne pel d'Argos.
Megapentes també va ser el nom d'un altre heroi, fill de Menelau, que havia tingut, en absència d'Helena, d'una captiva. Menelau el va casar al mateix temps que Hermíone, i li va donar per muller la filla d'Alèctor d'Esparta.
Per la seva condició de bastard, va ser exclòs com a pretendent al tron d'Esparta, que finalment va obtenir Orestes. Una altra tradició deia que a la mort de Menelau, i mentre Orestes vagava pel món perseguit per les Erínies, Megapentes i el seu germanastre Nicòstrat, fill de Menelau i Helena, havien expulsat Helena que es va refugiar a Rodes, al costat de Polixo.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 345-346. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, pàg. 144. (El Cangur/Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Skiffia lermae

Skiffia lermae és una espècie de peix de la família dels goodèids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total i les femelles 5,5.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Patzcuara (Celaya, Michoacán, Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Meek S. E., 1902. A contribution to the ichthyology of Mexico. Field Columbian Mus. Zool. Ser. v. 3 (núm. 6). 63-128.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Meek, S. E., 1902. A contribution to the ichthyology of Mexico. Field Columbian Mus. Zool. Ser. v. 3 (núm. 6): 63-128, Pls. 14-31.
* 1 2 3 4 «Skiffia lermae» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Wischnath, L., 1993. Atlas of livebearers of the world. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 336 p.
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Skiffia multipunctata

Skiffia multipunctata és una espècie de peix de la família dels goodèids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total i les femelles 6.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical (25 °C-28 °C) i demersal.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de la conca del riu Lerma (Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans i emprat per a fer recerca científica sobre el càncer.

## Referències

* ↑ Meek S. E., 1902. A contribution to the ichthyology of Mexico. Field Columbian Mus. Zool. Ser. v. 3 (núm. 6). 63-128.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Pellegrin, J., 1901. Poissons recueillis par M. L. Diguet, dans l'État de Jalisco (Mexique). Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 1) v. 7 (núm. 5): 204-207.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.
* ↑ Lyons, J., G. González-Hernandéz, E. Soto-Galera i M. Guzmán-Arroyo, 1998. Decline of freshwater fishes and fisheries in selected drainages of west-central Mexico. Fisheries 23(4):10-18.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Gerhard Poschner

Gerhard Poschner (Dumitra, 23 de setembre de 1969) és un exfutbolista alemany, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Tot i que nascut a Romania, als cinc anys es va traslladar amb la seua família a Bietigheim-Bissingen, Alemanya. Va començar a jugar al futbol a les files del VfB Stuttgart, on va romandre fins a 1990.
Va destacar a les files del Borussia Dortmund, equip al qual va militar entre 1990 i 1994. Amb el Dortmund arribaria a la final de la Copa de la UEFA, que perdrien. El 1994 retorna al Stuttgart, durant quatre anys i mig, i el 1999 marxa al Venècia italià.
La temporada 99/00 s'incorpora al Rayo Vallecano. En la competició espanyola seria un dels fixes en una de les èpoques daurades del club madrileny. Posteriorment, militaria al Rapid de Viena, al Polideportivo Ejido i al Munich 1860, fins a la seua retirada el 2004.
Al llarg de la seua carrera, Poschner ha estat present a tres finals europees, perdent-les totes tres: a la Copa de la UEFA de 1989 i 1993, i a la Recopa de 1998.
Després de penjar les botes, ha estat comentarista esportiu. L'agost de 2009 va entrar a formar part de l'equip directiu del Reial Saragossa.

## Títols

* Copa d'Alemanya de 1997
* Copa de la Lliga d'Alemanya 1998
# Societat Abolicionista Espanyola

La Societat Abolicionista Espanyola va ser una entitat creada el 7 de desembre de 1864 i que va donar per conclosos el compliment dels seus objectius al desembre de 1888. Va desenvolupar la seva labor a Espanya, singularment a Madrid, integrada per significatius polítics liberals, progressistes i radicals, que el seu objectiu va ser la plena abolició de l'esclavitud en les Antilles espanyoles: Puerto Rico i Cuba.

## Escenari social i polític

La Societat i les seves accions van sofrir al llarg dels seus vint-i-quatre anys d'existència els alts i baixos de la política espanyola de la segona meitat del segle xix (regnat d'Isabel II, Sexenni Democràtic, restauració borbònica), amb tensions intenses entre la visió de cadascuna de les formacions polítiques (d'una banda els progressistes isabelins, demòcrates, demòcrates radicals, liberals de la Restauració, republicans radicals, possibilistes d'Emilio Castelar i de l'altre els moderats isabelins, carlistes i els conservadors canovistes que s'unia a una diferent percepció intel·lectual i ètica de l'esclavitud. A més, les posicions de les diferents formacions, i entre els propis integrants dels partits, van variar amb el temps i les persones. Així, els que en uns inicis van donar suport a un abolicionisme parcial i condicional, es van situar en contra del abolicionisme total o complet, mentre que des de posicions radicalment oposades a l'abolicionisme, es va tractar de contemporaritzar amb una política de diferents fases en el procés. Tot això, unit a l'especial situació de Cuba i Puerto Rico, singularment la primera pel condicionant de les guerres en l'últim terç del segle XIX, van donar a la Societat i les seves diferents iniciatives característiques particulars.

## Referències

* ARROYO JIMÉNEZ, Paloma.: La sociedad abolicionista española, 1864-1886 Arxivat 2010-04-01 a Wayback Machine., Cuadernos de historia moderna y contemporánea, ISSN 0211-0849, Núm. 3, 1982, pp. 127–150.
* GARCÍA CASTELLON, Manuel: Influencia krausista en el abolicionismo español. La Sociedad Abolicionista Española. http://www.ensayistas.org/critica/spain/garcia.htm
* CORWIN, Arthur F..: Spain and the abolition of slaverv in Cuba, 1817-1886, Institute of Latin American Studies, Universiry of Texas Press, 1967.
* HINKS, Peter P. et al.: Encyclopedia of antislavery and abolition, pp 203, 302-308, 426.
* OLLERO VALLÉS, José Luis.: Sagasta: de conspirador a gobernante, pp. 300–303.
* POZUELO MASCARAQUE, Belén.: Sociedad española y abolicionismo en la segunda mitad del siglo XIX. Revista Española de Historia Contemporánea, núm. 10, 1988. Madrid.
# Alexander Vencel

Alexander Vencel (Ilva Mare, 8 de febrer de 1944) és un exfutbolista eslovac de la dècada de 1970.
Fou 25 cops internacional amb la selecció txecoslovaca amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1970.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Slovan Bratislava.
El seu fill Alexander Vencel Jr., també fou porter de futbol.

## Referències

* ↑ Profile Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. at ČMFS website
* ↑ Alexander Vencel Statistics Arxivat 2014-04-13 a Wayback Machine. FIFA. Consultat 3 febrer 2010.
* ↑ Alexander Vencel a National-Football-Teams.com (anglès)
# Solegnathus lettiensis

Solegnathus lettiensis és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 146-180 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia i a Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Gloerfelt-Tarp, T. i P.J. Kailola, 1984. Trawled fishes of southern Indonesia and northwestern Australia. Australian Development Assistance Bureau, Austràlia, Directorate General of Fishes, Indonèsia i German Agency for Technical Cooperation, República Federal d'Alemanya. 407 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Mohsin, A.K.M. i M.A. Ambak, 1996. Marine fishes and fisheries of Malaysia and neighbouring countries. University of Pertanian Malaysia Press, Serdang, Malàisia. 744 p.
* ↑ Russell, B.C. i W. Houston, 1989. Offshore fishes of the Arafura Sea. Beagle 6(1):69-84.
* ↑ Mohsin, A.K.M., M.A. Ambak i M.N.A. Salam, 1993. Malay, English, and scientific names of the fishes of Malaysia. Faculty of Fisheries and Marine Science, Universiti Pertanian Malaysia, Selangor Darul Ehsan, Malàisia, Occasional Publication Núm. 11.

## Bibliografia

* Dawson, C. E., 1982: Synopsis of the Indo-Pacific genus Solegnathus (Pisces: Syngnathidae). Japanese Journal of Ichthyology v. 29 (núm. 2): 139-161.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB