OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Simfonia núm. 2 (Rosenberg)

La Simfonia núm. 2, Sinfonia grave, op. 62, va ser composta per Hilding Rosenberg en una primera versió l'any 1928 i revisada el 1934. Es va estrenar el 27 de març de 1935 per l'Orquestra Simfònica de Göteborg sota la direcció de Tor Mann a la sala de concerts de Göteborg. Té una durada aproximada de 33 minuts.

## Moviments

* Allegro energico
* Poco adagio – allegro assai – poco allegro – allegro assai
* Allegro risoluto

## Origen i context

Amb la Segona va passar un fet similar a la Primera Simfonia, que es va completar el 1919 i es va revisar per primera vegada el 1932. Entre les dues simfonies, Rosenberg havia escrit gairebé 60 obres, incloent-hi el Concert per a violí, el Concert per a trompeta, un Concert de piano incomplet, diverses Suites orquestrals, un tercer Quartet de corda, tres Sonates per a piano i altres obres de cambra.
De fet, la Segona Simfonia va estar a punt d'estrenar-se l'any 1928 en la seva primera versió. Estava a punt per assajar-la a l'Associació de Concerts d'Estocolm sota la direcció de Václav Talich, que tenia ganes d'executar l'obra, però Rosenberg va dubtar i la va retirar de moment. Més endavant, Rosenberg va dir: «La primera versió estava llesta l'any 1928, crec que després havia de ser interpretada per l'Associació de Concerts. Però quan la vaig sentir durant els assajos em vaig espantar. Espantat pels camins que he pres: el llenguatge tonal era, per a mi i per a la música sueca en aquell moment, agosarat i durament polifònic. La simfonia es va mantenir a les prestatgeries durant diversos anys. No em vaig atrevir a emprendre la lluita amb el material». No es va estrenar fins al 1935, després d'una reelaboració important.

## Instrumentació

La Simfonia núm. 2 està escrita per a 2 flautes, 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots - 4 trompes, 2 trompetes, 3 trombons, 1 tuba, timbales, percussió (2 músics) i cordes.

## Referències

* 1 2 Ekelin, Walter. «Informació de l'obra». The Homepage of Walter Ekelin. Arxivat de l'original el 12 de setembre 2011. [Consulta: 9 gener 2024].
* 1 2 Broman, 2006, p. 91.
* ↑ «Ressenya del disc». Naxos. [Consulta: 9 gener 2024].
* ↑ «Hire Catalogue». Gehrmans Musikförlag. [Consulta: 10 gener 2024].

## Bibliografia

* Broman, Per Olov. Atlantis. Hilding Rosenberg (en suec), 2006. ISBN 9789173531382.
# Simfonia núm. 2 (Skriabin)

La Simfonia núm. 2 en do menor, op. 29, va ser composta per Aleksandr Skriabin el 1901 i es va representar per primera vegada a Sant Petersburg amb Anatoli Liàdov el 12 de gener de 1902.

## Estructura

La segona simfonia és la més estructuralment convencional de totes les simfonies de Skriabin. Tanmateix, presenta una àmplia transformació temàtica que estableix un enllaç cíclic entre els seus moviments. L'ombrívol tema inicial del primer moviment es desenvolupa en un himne triomfal que funciona com a tema principal del finale.
La simfonia consta de cinc moviments, tot i que els dos primers i els dos últims estan connectats entre si sense interrupció:
* Andante (do menor)
* Allegro (mi bemoll major)
* Andante (si major)
* Tempestoso (fa menor)
* Maestoso (do major)

## Recepció

Quan Vassili Safónov va dirigir per primera vegada la Segona Simfonia de Skriabin (que va fer a Moscou entre 1902 i 1903), va agitar la partitura a l'orquestra i va dir: "Aquí teniu la nova Bíblia, senyors..."
# Simfonia núm. 3 (Holmboe)

La Simfonia núm. 3, Sinfonia rustica, op. 25, va ser composta pel compositor danès Vagn Holmboe el 1941. No es va estrenar fins al 12 de juny de 1948, interpretada per l'Orquestra de la Sala de concerts Tívoli, a Copenhagen, sota la direcció de Svend Christian Felumb. Té una durada d'uns 24 minuts.

## Moviments

* I. Brujdans
* II. Skammelsen-Variationer
* III. Bryde Kloster

## Origen i context

La Tercera és la primera de les seves tres "simfonies de guerra". Va ser composta durant l'ocupació alemanya de Dinamarca a la Segona Guerra Mundial i reflecteix les dures circumstàncies d'aquell període. El mateix va passar amb les dues següents simfonies compostes per Holmboe i que es van estrenar, però, abans de la Tercera.
El títol "Sinfonia rustica" sorgeix de la utilització de temes folklòrics de Jutlàndia i d'una melodia medieval danesa, que es fusionen en estructures simfòniques intenses. Això li aporta un caràcter distintiu, especialment jutlandès, com assenyala el compositor: «un dialecte musical que fins aleshores no s'havia sentit en la música clàssica, on tradicionalment havien figurat elements de Sjaelland i Fiònia. El dialecte de Sjaelland és amable, acollidor, xerraire — el de Fiònia és dolç i suau però amb un toc de sàtira o ironia — mentre que el de Jutlàndia és més sever, taciturn, terrenal, encara que també patètic».

## Instrumentació

La simfonia va ser escrita per a una gran orquestra formada per 2 flautes (1 doblant amb flautí), 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots - 4 trompes, 3 trompetes, 3 trombons, 1 tuba, timbales, percussió, celesta i cordes.

## Referències

* 1 2 3 Ketting, Knud. «Holmboe: Symphony No. 1 / Symphony No. 3 / Symphony No. 10». BIS. [Consulta: 7 juliol 2024].
* 1 2 «Symfoni nr. 3, 'Sinfonia Rustica', Op. 25 (1941)». Wise Music Classical. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ Woolf, Jonathan. «Ressenya del disc». Musicweb. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ Leonard, James. «Vagn Holmboe: Symphonies Nos. 1, 3, 10». Allmusic. [Consulta: 8 juliol 2024].
# Simfonia núm. 3 (Rosenberg)

La Simfonia núm. 3, De fyra levnadsåldrarna (Les quatre edats de l'home), op. 80, va ser composta per Hilding Rosenberg en una primera versió que va acabar el 25 d'octubre de 1939. Es va estrenar el 12 de novembre del mateix any amb la Radioorkestern, sota la direcció del mateix compositor i retransmesa des de la Sala de concerts d'Estocolm. En l'estrena es va incloure abans de cada moviment la lectura, a càrrec de Gabriel Alw, de fragments del cicle de novel·les Jean-Christophe escrita per Romain Rolland. Té una durada aproximada de 34 minuts.

## Origen i context

La simfonia està basada en el gran cicle de novel·les de Romain Rolland, Jean-Christophe, la qual Rosenberg havia admirat profundament des de la seva publicació. La inclusió dels fragments literaris es va fer perquè havien inspirat la simfonia, un intent de crear una interacció entre la música i les paraules i perquè Rosenberg volia més reconeixement per a la seva música seriosa. El cicle de novel·les tracta sobre el creixement i desenvolupament d'un músic i compositor.
No obstant això, es van percebre com a massa intrusius en la música. Uns anys més tard, quan es va publicar la partitura, Rosenberg la va anomenar simplement Simfonia núm. 3 i ja no va incloure més el text. Segons Bo Wallner, aquesta versió amb recitació només es va interpretar dues vegades i en la revisió de 1943 ja no s'hi van excloure. Una nova i definitiva revisió de 1950 va tallar la fuga del tercer moviment scherzo.

## Moviments

* Moderato
* Andante sostenuto
* Allegro con fuoco, molto marcato
* Andante semplice

## Instrumentació

La Simfonia núm. 3 està escrita per a 2 flautes, 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots - 4 trompes, 2 trompetes, 3 trombons, 1 tuba, timbales, percussió, arpa i cordes.

## Referències

* 1 2 3 Ekelin, Walter. «Informació de l'obra». The Homepage of Walter Ekelin. Arxivat de l'original el 12 de setembre 2011. [Consulta: 9 gener 2024].
* ↑ Broman, 2006, p. 93.
* ↑ Wallner, Bo. «Symphony No. 6 - Sinfonia Semplice / Symphony No. 3». EMI. [Consulta: 10 gener 2024].

## Bibliografia

* Broman, Per Olov. Atlantis. Hilding Rosenberg (en suec), 2006. ISBN 9789173531382.
# Simfonia núm. 4 (Rosenberg)

La Simfonia núm. 4, Johannes uppenbarelse (La revelació de sant Joan), op. 87, és una simfonia coral composta per Hilding Rosenberg amb textos de l'Apocalipsi de sant Joan de la Bíblia i poemes de Hjalmar Gullberg. La primera versió va ser composta l'any 1940 i es va estrenar el 6 de desembre del mateix any amb la Radioorkestern, sota la direcció del mateix compositor i retransmesa des de la Sala de concerts d'Estocolm. En l'estrena els cors van ser dirigits per Einar Ralf i el recitador va ser l'actor Anders de Wahl. Té una durada aproximada de 75 minuts.
Ja que es tracta d'una composició on el text acompleix un paper destacat, alguns han intentat argumentar que La revelació de sant Joan és més un oratori que una simfonia. No obstant això, el mateix Rosenberg va defensar que es tractava d'una simfonia.

## Origen i context

Mentre Rosenberg componia la Quarta Simfonia, Europa es trobava en una fase crucial de la Segona Guerra Mundial, amb esdeveniments dramàtics especialment des de la perspectiva escandinava, tot i que Suècia es va salvar de la participació directa en la guerra. El 9 d'abril, Dinamarca i Noruega van ser ocupades pels alemanys. A mitjans de juny, Alemanya va iniciar la seva ofensiva contra els Països Baixos, Bèlgica i França, amb la capitulació francesa el 25 de juny i l'inici de la batalla d'Anglaterra. Poc després, Estònia, Letònia i Lituània van ser annexionades per la Unió Soviètica. Amb la guerra com a teló de fons, Rosenberg aspirava a convertir la Quarta Simfonia en una representació simbòlica de la lluita contra les dictadures feixistes i a expressar l'esperança d'una victòria definitiva.

## Representacions

La peça es va interpretar diverses vegades durant la guerra, i va ser ben rebuda per la crítica, que la van definir com «el programa musical més important de la tardor» o «Hilding Rosenberg és un fenomen destacat en la vida musical sueca d'avui».
Rosenberg va escriure una segona versió només per a narrador, cor i orgue a petició de Henrik Jansson, que volia interpretar la simfonia a les esglésies, només amb un cor i un orgue. Jansson va interpretar aquesta versió del 1948 al 1979 a Sala, Malmö, Göteborg i en gires. De vegades els recitatius eren cantats, altres vegades eren parlats. Finalment, entre els anys 1948 i 1949, va fer la versió definitiva, per a recitatiu (baríton), cor mixt i orquestra amb el text de la Bíblia i els cors amb poemes de Hjalmar Gullberg.

## Instrumentació

La Simfonia núm. 2 està escrita per a 2 flautes, 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots - 4 trompes, 4 trompetes, 3 trombons, 1 tuba, timbales, percussió (2 músics), arpa i cordes.

## Referències

* 1 2 3 Ekelin, Walter. «Informació de l'obra». The Homepage of Walter Ekelin. Arxivat de l'original el 1 de març 2012. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ Broman, 2006, p. 100.
* ↑ Broman, 2006, p. 95.
* ↑ Broman, 2006, p. 99.
* ↑ «Informació de l'obra». Gehrmans. [Consulta: 11 gener 2024].

## Bibliografia

* Broman, Per Olov. Atlantis. Hilding Rosenberg (en suec), 2006. ISBN 9789173531382.
# Simfonia núm. 5 (Rosenberg)

La Simfonia núm. 5, Örtagårdsmästaren (L'hortolà), Lyne 110, és una simfonia per a contralt, coral i orquestra composta per Hilding Rosenberg l'any 1944. Es va estrenar el 17 d'octubre del mateix any amb la Radioorkestern, amb Lorri Lail com a contralt solista, sota la direcció del mateix compositor i retransmesa des de la Sala de concerts d'Estocolm. En l'estrena els cors van ser dirigits per Einar Ralf. Té una durada aproximada de 47 minuts. La va dedicar a la seva esposa Vera.

## Origen i context

La Cinquena és en molts aspectes una continuació de La revelació de Joan, la Quarta. Aquí també es presenta un tema bíblic. Els textos cantats provenen de la Bíblia, presos dels Evangelis i del Llibre d'Isaïes. La Quarta és més «dramàtica» i El jardiner és més «introspectiva i contemplativa», en paraules de Rosenberg.

## Instrumentació

La Simfonia núm. 2 està escrita per a 2 flautes, 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots - 4 trompes, 2 trompetes, 3 trombons, 1 tuba, timbales, percussió (2 músics), piano i cordes.

## Referències

* 1 2 Ekelin, Walter. «Informació de l'obra». The Homepage of Walter Ekelin. Arxivat de l'original el 15 de març 2012. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ Broman, 2006, p. 102.

## Bibliografia

* Broman, Per Olov. Atlantis. Hilding Rosenberg (en suec), 2006. ISBN 9789173531382.
# Simfonia núm. 6 (Rosenberg)

La Simfonia núm. 6, Sinfonia semplice, Lyne 135, és una simfonia composta per Hilding Rosenberg l'any 1951. Es va estrenar el 16 de gener del 1952 amb la Gävleborgs orkester-förening, l'actual Orquestra Simfònica de Gävleborg, sota la direcció de Stig Westerberg, al Teatre Municipal de Gävle. Té una durada aproximada de 24 minuts. La va dedicar a la Gävleborgs orkester-förening en el seu 40è aniversari.

## Moviments

* Adagio
* Alla marcia, Allegro
* Recitativo, Allegro (attacca)
* Inno, Allegro moderato

## Origen i context

Durant aquesta època, Rosenberg intensifica la complexitat i la riquesa de detalls, mentre alhora cerca una simplicitat més lúdica. La Sisena Simfonia va rebre el títol significatiu de "Sinfonia semplice", que significa "simfonia simple". A diferència de les dues anteriors, es tracta d'una simfonia purament instrumental, amb una estructura més tradicional, amb un aparell orquestral més petit i transmetent un sentiment més íntim en comparació amb les simfonies anteriors.

## Instrumentació

La Simfonia núm. 2 està escrita per a 2 flautes, 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots - 3 trompes, 2 trompetes, 3 trombons, timbales, percussió i cordes.

## Referències

* 1 2 Ekelin, Walter. «Informació de l'obra». The Homepage of Walter Ekelin. Arxivat de l'original el 12 de setembre 2011. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ Broman, 2006, p. 123.
* ↑ Wallner, Bo. «Symphony No. 6 - Sinfonia Semplice / Symphony No. 3». Phono Suecia. [Consulta: 12 gener 2024].

## Bibliografia

* Broman, Per Olov. Atlantis. Hilding Rosenberg (en suec), 2006. ISBN 9789173531382.
# Simfonia núm. 6 (Sallinen)

La simfonia núm. 6, From a New Zealand Diary, op. 65, és una composició orquestral del compositor finlandès Aulis Sallinen, que va escriure la peça del 1989 al 1990. L'Orquestra Simfònica de Nova Zelanda, la institució que la va encarregar, va estrenar l'obra el 6 de setembre de 1990 a Napier, sota la batuta de l'antic defensor de Sallinen, Okko Kamu. Sallinen i la seva dona havien fet vacances a Nova Zelanda l'any anterior, proporcionant al compositor la inspiració per a la simfonia, que, tot i que ha estat correctament simfònica en abast i en estructura, ha estat descrita com a "pintura de tons"; de fet, cadascun dels quatre moviments conté un títol descriptiu, inusual per a una simfonia de Sallinen.

## Instrumentació

Segons l'editor, Novello & Co, la simfonia núm. 6 està escrita per a la següent instrumentació:
* Vent de fusta: 3 flautes (2 doblant piccolo), 3 oboès (1 doblat amb corn anglès), 3 clarinets en si ♭ (doblat per 1 clarinet en mi ♭, 1 doblat clarinet baix en si ♭), 3 fagots (1 doblat en contrafagot)
* Llautó : 4 trompes en fa, 3 trompetes en si ♭, 3 trombons, 1 tuba
* Percussió : timbals, percussionistes
* Cordes : violins, violes, violoncel, contrabaixos, arpa, celesta

## Estructura

La simfonia es divideix en quatre moviments:
* The Islands of the Sounds. The Sounds of the Islands (attacca)
* Air, Rain
* Kyeburn Diggings (attacca)
* Finale, "Simply by sailing in a new direction / You could enlarge the world" (Allen Curnow)

## Enregistraments

Fins ara, la simfonia núm. 6 ha rebut dos enregistraments, el primer dels quals és del 1992 amb Okko Kamu dirigint l'Orquestra Simfònica de Malmö amb el segell BIS. El director d'orquestra finlandès Ari Rasilainen també ha enregistrat la simfonia com a part del compendi de les obres orquestrals de Sallinen de la Classic Produktion Osnabrück. La sisena simfonia s'uneix al concert per a violoncel (op. 44, 1977) en el volum final de la sèrie CPO.
| Conductor | Orquestra | Curs | Lloc de gravació | Durada | Etiqueta (disponible a) |
| Kamu !Okko Kamu | Orquestra Simfònica de Malmö | 1990 | Sala de concerts de Malmö (Malmö) | 42:47 | BIS (511 Arxivat 2020-10-26 a Wayback Machine.) |
| Rasilainen !Ari Rasilainen | Orquestra Simfònica de Norrköping | 2003 | De Geerhallen (Norrköping) | 39:33 | CPO (999.971-2) |

## Notes, referències i fonts

* ↑ Recorded November 1990. See CADENSA Arxivat 2023-03-06 a Wayback Machine. and also the PDF available via Chandos.

### Fonts

Llibres
* Korhonen, Kimmo. Inventing Finnish Music: Contemporary Composers from Medieval to Modern. Finnish Music Information Center (FIMIC), 2007. ISBN 978-952-5076-61-5.
Revistes
* Scott, Phillip «Classical Recordings—Sallinen». Fanfare, 32, 5, 2009, pàg. 227–29. De subscripció o mur de pagament
* Weitzman, Ronald «Sallinen's Seven Symphonies». Tempo. Cambridge University Press, New Series, 202, 1997, pàg. 8–15. De subscripció o mur de pagament
# Ben Gardane (delegació)

La delegació o mutamadiyya de Ben Gardane o de Ben Guerdane (àrab: معتمدية بنقردان, muʿtamadiyya Binqardān o معتمدية بن ڤردان, muʿtamadiyya Ibn Qardān, pronunciat localment Ben-Gardān), és una mutamadiyya o delegació de la governació de Médenine, al sud de Tunísia amb capital a la ciutat de Ben Gardane. La seva població era de 79.912 habitants el 2014.
Destaca el seu mercat de productes vinguts de Líbia, essent el més popular la gasolina que el govern tunisià tolera que es vengui, ja que és de bona qualitat i baix preu. Ben Gardane és la darrera gran ciutat abans de la frontera. Té molt proper el port d'El Morchidia i el lloc arqueologic d'Henchir Mastoura. A la delegació hi viuen més de 15.000 dromedaris.

## Divisions administratives

La mutamadiyya està dividida en dotze imades (amb la seva extensió i la seva població segons el cens de 2014):
| Imada | Població (2014) | àrea |
| Ben Gardane Nord | 6.708 | 8 km² |
| Ben Gardane Sud | 7.160 | 7 km² |
| Essayah | 8.312 | 170 km² |
| Jamila | 6.173 | 155 km² |
| El Moamarat | 7.038 | 482 km² |
| El Amria | 9.970 | 1600 km² |
| Ettabaï | 6.886 | 1078 km² |
| Jallel | 11.739 | 98 km² |
| Ourasnia | 8.421 | 137 km² |
| Chareb Errajel | 4.108 | 135 km² |
| Neffatia | 996 | 375 km² |
| Chahbania | 2.401 | 487 km² |
| Total | 79.912 | 4732,0 km² |

## Referències

* ↑ Résultats du recensements 2014 par gouvernorats et délégations Arxivat 2018-05-26 a Wayback Machine.. Statistiques Tunisie
# Simfonia núm. 7 (Pettersson)

La Simfonia núm. 7 va ser composta per Allan Pettersson entre 1966 i 1967 i es va estrenar el 13 d'abril de 1968 a la Sala de Concerts d'Estocolm, interpretada per l'Orquestra Filharmònica d'Estocolm dirigida per Antal Doráti.
Com la majoria de les simfonies del compositor que la van precedir, la Setena és un corrent continu de música amb diversos tempi però sense cap partició de l'únic moviment.
L'enregistrament d'aquesta obra per part de la Ràdio Sueca el setembre de 1969 amb l'Orquestra Filharmònica d'Estocolm dirigida per Doráti es va convertir en un gran èxit, i va merèixer un Premi Grammis el 1970; Pettersson, per la seva part, va ser nomenat membre honorari d'Orquestra Filharmònica d'Estocolm. Aquesta mateixa orquestra, dirigida novament per Doráti, la va tocar a la República Democràtica Alemanya.
Birgit Cullberg va utilitzar música d'aquesta simfonia en el seu ballet Rapport (1976), estrenat a l'Òpera Reial d'Estocolm.

## Discografia

* Orquestra Filharmònica d'Estocolm; director: Antal Doráti (1969, Swedish Society SCD 1002)
* Orquestra Filharmònica Estatal d'Hamburg; director: Gerd Albrecht (1991, cpo 999 190-2)
* Orquestra Simfònica de la Ràdio Sueca; director: Sergiu Comissiona (1991, Caprice CAP 21411)
* Orquestra Simfònica de Norrköping; director: Leif Segerstam (1992, BIS-CD-580)

## Referències

* ↑ Jacobsson, Stig «Pettersson:Symphony no. 7 / Symphony No. 11». Ressenya del disc amb Leif Segerstam dirigint la Norrköping Symphony Orchestra. BIS, 1992.
* 1 2 Bergendal, Göran «Allan Pettersson - Symphony No.7 and 16». Ressenya del disc amb Antal Doráti dirigint la Stockholm Philharmonic Orchestra. Swedish Society Discofil, 1994.
* ↑ «Premis any 1970». Grammis. [Consulta: 10 juny 2023].
* 1 2 «G Allan Pettersson». Riksarkivet. [Consulta: 10 juny 2023].
* ↑ «Rapport». Cullberg.com. [Consulta: 10 juny 2023].
# Simfonia núm. 8 (Holmboe)

La Simfonia núm. 8 Sinfonia Boreale, op. 56, va ser escrita pel compositor danès Vagn Holmboe el 1951. Es va estrenar el 5 de març de 1953 a Copenhaguen, interpretada per l'Orquestra Simfònica de la Ràdio Danesa dirigida per Paul Kletzki. Té una durada d'uns 35 minuts.

## Moviments

* I. Allegro molto intensivo
* II. Tempo giusto
* III. Andante con moto
* IV. Allegro passionato

## Origen i context

El subtítol Sinfonia Boreale revela clarament les arrels nòrdiques del compositor. A la Vuitena, Holmboe combina els quatre moviments clàssics de la simfonia amb les estrictes exigències de la metamorfosi, tal com ell l'anomena. El procés de metamorfosi s'inicia amb el motiu de quatre notes que el clarinet baix interpreta només començar. A partir d'aquí, els quatre moviments comparteixen materials amb motius i submotius bàsics.

## Recepció

L'estrena de la simfonia va ser ben rebuda, i la crítica va destacar l'ús innovador de la metamorfosi i la profunditat emocional de l'obra. El crític Paul la Cour, en una conferència posterior, va elogiar la serietat i puresa de la simfonia, destacant com Holmboe va aconseguir fer una obra que, tot i ser profundament personal, implicava i inspirava l'oient.

## Instrumentació

La simfonia va ser escrita per a una gran orquestra formada per 3 flautes (1 doblant flautí), 3 oboès (o corn anglès), 3 clarinets (1 doblant clarinet baix), 2 fagots (1 doblant contrafagot) - 4 trompes, 3 trompetes, 3 trombons, 1 tuba, timbales, percussió (3 músics) i cordes.

## Referències

* 1 2 Ketting, Knud. «Holmboe: The Complete Symphonies». BIS. [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ Ketting, Knud. «Holmboe: Symphony 8 & 9». BIS. [Consulta: 12 juliol 2024].
* ↑ Wallach, Larry. «Symphony No. 8, “Sinfonia Boreale”». American Symphony Orchestra. [Consulta: 12 juliol 2024].
* ↑ «Symfoni nr. 8». Wise Music Classical. [Consulta: 12 juliol 2024].
# Joseph Gabler (orguener)

Joseph Gabler (Ochsenhausen, 6 de juliol de 1700 – Bregenz, 8 de novembre de 1771) va ser un constructor d'orgues alemany.
La seva obra més famosa fou l'orgue de l'Abadia de Weingarten, acabat el 1750. Aquest orgue, posseïa 6.666 tubs i conta la tradició, que els monjos, admirats de la magnitud i perfecció de l'obra, regalaren a l'autor, sobre el preu contractat, tants florins com tubs posseïa l'instrument.

## Bibliografia

* Tom núm. 25, pàg. 350, de l'Enciclopèdia Espasa (ISBN 84 239-4525-1)
# Pierre de Manchicourt

Pierre de Manchicourt (Béthune, Pas-de-Calais, 1510 – Madrid, Espanya, 5 d'octubre de 1564) fou un compositor francès del Renaixement.
Era canonge dArràs i mestre d'infants de cor de la catedral de Tournay, en la que desenvolupà posteriorment el càrrec de mestre de capella fins a l'any 1557. Després passà a Madrid per a exercir el mateix càrrec en la Capella Reial.
Entre les seves obres hi figuren:
* Liber decimus quartus XIX musicas cantiones continent (París, 1539);
* Le neuflesme livre de chansons (Anvers, 1545);
* Liber quintus cantionum sacrarum (Lovaina, 1558), diverses misses, entre elles la titulada: Quo abiit dilectus tuus, a quatre veus (París, 1568), etc,. algunes de les seves produccions figuren en diferents col·leccions d'obres musicals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 735, pàg. 93 (ISBN 84-239-4532-4)
# Pierre Érard

Pierre Erard (París, 1796 - 1855) fou un tècnic musical francès.
De jove passà a Londres per dirigir la fàbrica d'arpes fundada pel seu oncle Sébastien. A la mort del seu oncle, del que en fou hereu, s'encarregà del negoci, donant un gran impuls als dos grans establiments que havia deixat Sébastien, un a París i l'altra ja citat a Londres, pel que residí alternativament en ambdues capitals.
Publicà: The Arp in its present improved State compared with the original pedal Harp (1821), i Perfectionement apportés dans le mecanisme du piano par les Erard, depuis l'origine de cet instrument jusqu'a l'exposition de 1834 (París, 1834).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 20, pàg. 399 (ISBN 84-239-4520-0)