OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Silhouettea hoesei

Silhouettea hoesei és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-oest d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1959. Gobioid fishes of the families Gobiidae, Periophthalmidae, Trypauchenidae, Taenioididae and Kraemeriidae of the western Indian Ocean. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 13. 185-225.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Larson, H. K. & P. J. Miller. 1986. Two new species of Silhouettea (Gobiidae) from Northern Australia. Jpn. J. Ichthyol. v. 33 (núm. 2): 110-118.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., 1997. The marine fishes of tropical Australia and south-east Asia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental. 292 p.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Phenacogrammus ansorgii

Phenacogrammus ansorgii és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (24 °C-28 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: el Gabon, Angola, la República Democràtica del Congo i Guinea Equatorial.

## Referències

* ↑ Boulenger, G. A., 1910. On a large collection of fishes made by Dr. W. J. Ansorge in the Quanza and Bengo rivers, Angola. Annals and Magazine of Natural History (Series 8) v. 6 (núm. 36): 537-561.
* ↑ Eigenmann, C. H. & F. Ogle. 1907. An annotated list of characin fishes in the United States National Museum and the Museum of Indiana University, with descriptions of new species. Proceedings of the United States National Museum v. 33 (núm. 1556): 1-36.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991.
* ↑ Paugy, D. i S.A. Schaefer, 2007. Alestiidae. p. 347-411. A: M.L.J. Stiassny, G.G. Teugels i C.D. Hopkins (eds.) Poissons d'eaux douces et saumâtres de basse Guinée, ouest de l'Afrique centrale/The fresh and brackish water fishes of Lower Guinea, west-central Africa. Vol. 1. Coll. Faune et Flore tropicales 42. Istitut de recherche pour le développement, París, França, Muséum nationale d'histoire naturelle, París, França i Musée royale de l'Afrique centrale, Tervuren, Bèlgica. 800 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Districte de Tornon

El Districte de Tornon és un dels tres districtes del departament de l'Ardecha, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 12 cantons i 126 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Tornon.

## Cantons

* cantó d'Anonai Nord
* cantó d'Anonai Sud
* cantó de La Mastra
* cantó de Lo Chailar
* cantó de Sant Agreve
* cantó de Sant Farciau
* cantó de Sant Martin de Valamàs
* cantó de Sant Pèire d'Ai
* cantó de Satilhau
* cantó de Serrières
* cantó de Tornon
* cantó de Vernons

## Vegeu també

* Cantons de l'Ardecha
# Senarens

Senarens (francès Sénarens) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sambucucciu d'Alandu

Sambucuccio d'Alando fou un líder camperol cors del segle xiv, originari d'Alando. Representà a la Còrsega dita de les terres comunes (l'Alta Còrsega menys el Cap) contra la Còrsega dels senyors ("Terra dei Signori") que era Cap Cors i les senyories de més enllà de les muntanyes: Cinarca, Rocca, Istria, Ornano).
Després de prendre el poder a part de l'illa el 1359 es va aliar amb Gènova. Fou el dirigent local que controlava la situació però va desaparèixer de l'escena el 1370. Fou probablement un agent dels genovesos contra els catalans.
Amb tot va establir les reformes que van marcar la vida corsa fins a la revolució, amb transformació de la propietat en parcialment col·lectiva.
# Silurichthys gibbiceps

Silurichthys gibbiceps és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,4 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 49-51.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conca del riu Barito (sud de Borneo, Indonèsia).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1856. Verslag van eenige verzamelingen van zee- en zoetwatervisschen van het eiland Banka. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 11. 415-420.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ng, H. H. & P. K. L. Ng. 1998. A revision of the South-east Asian catfish genus Silurichthys. J. Fish Biol. v. 52 (núm. 2): 291-333.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pitarch (família de músics valencians)

Pitarch (Fou una extensa família de músics de la vil·la de Sant Mateu (Baix Maestrat) de la Comunitat Valenciana).
El tronc de la família Pitarch, fou Miquel Pitarch i Fabra, fou un hisendat de Sant Mateu que visqué a cavall dels segles xviii i xix. Xocolater de professió i home de gran cultura, inculcà als seus vuit fills, tres homes i cinc dones la seva passió per la música i la seva devoció religiosa. Miquel a més d'ensenyar la música a tots els seus fills, formà a càrrec seu, una orquestra els membres de la qual instruïa de franc. De les seves cinc filles, tres foren monges i exerciren com a organistes en diferents convents valencians.
Com a conseqüència de la fecunda activitat comercial, Sant Mateu va veure igualment florir la cultura i la música i prova d'això són els acreditats tallers d'orgueneria que encara en els segles XVII i XVIII existien en la comarca del Maestrat. El més important d'aquests era l'ubicat en el convent dels Pares Dominics de Sant Mateu. Un altre taller d'orgueneria del Maestrat de certa importància fou el situat en la vil·la de Càlig. També en pobles propers a Morella, existien reconeguts tallers d'orgueneria dirigits per molts bons mestres orgueners. La profusió d'orgues en convents i esglésies de l'entorn castellonenc explica potser el fet que els germans Pitarch s'iniciessin en l'estudi de l'orgue abans d'emprendre algun d'ells, les seves carreres pianístiques.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 45, pàg. 104/05. (ISBN 84-239-4545-6)
# Pla Pidal

El pla Pidal va ser una reforma del sistema educatiu espanyol acordada el 17 de setembre de 1845, que va introduir canvis a l'educació pública espanyola, en estructurar una sèrie d'òrgans centrals de l'administració educativa, que en milloraran notablement l'eficàcia. Es crea així un nou Ministeri el 1847, el Ministeri de Comerç, Instrucció i Obres públiques.
L'artífex de la reforma fou Pedro José Pidal, ministre de la Governació i responsable de l'ensenyament, amb la col·laboració d'altres personalitats com Antonio Gil de Zárate.
Aquesta etapa s'inclina decididament per l'ensenyament com a dret estatal,
| « | L'ensenyament de la joventut no és una mercaderia que es puga deixar entregada a la cobdícia dels especuladors, ni s'ha d'equiparar a les altres indústries en què domine només l'interès privat. | » |
i fa costat l'ensenyament secundari que és el «propi especialment de les classes mitjanes». L'ensenyament superior es considera destinat «als que volen exercir útils professions o aspiren per diferents maneres a brillar a l'Estat». Els alumnes podien estudiar en establiments públics o privats encara que la creació d'aquests darrers se sotmetia a molts condicionaments i garanties. Aquest pla d'estudis establia que els llibres de text serien triats pels catedràtics, fet que generà polèmica entre la necessitat de control estatal d'això i el concepte de «llibertat de càtedra».

## L'ensenyament de llengües

El Pla d'Estudis de 1845 especifica l'obligatorietat del castellà a tota l'activitat docent, i degrada el llatí com a llengua de transmissió cultural oral, fet que tindrà conseqüències metodològiques importants en l'ensenyament del llatí, així com, de retruc, de les llengües vives. Ara bé, el llatí continua tenint un pes fonamental a l'ensenyament; d'altra banda estableix l'estudi del francés dins del quadre regular d'assignatures i s'estableix la possibilitat d'estudiar altres llengües modernes com l'alemany o l'anglès.

## Referències

* ↑ Pidal y Carniado, Pedro José. «Ministeri de la Governació de la Península. Reial decret de 17 setembre 1845». Gaceta de Madrid, 31-10-1945. [Consulta: 11 gener 2024]. (pdf) (castellà)
* 1 2 3 4 Fernández Fraile, María Eugenia; García Bascuñana, Juan Francisco (editor). «Diccionario de historia de la enseñanza del francés en España (siglos XVI-XX)». Tarragona: Universitat Rovira i Virgili, 01-06-2016. [Consulta: 11 gener 2024]. (castellà)
* 1 2 «Diccionario panhispánico del español jurídico». Reial Acadèmia Espanyola. [Consulta: 11 gener 2024]. (castellà)

## Bibliografia

* Ministeri d'Educació i Ciència. La Historia de la Educación en España. vol. II, 1985. (castellà)
* Orbaneja y Majada, Eduardo. Establecimiento tipográfico de Hijos de J. Pastor. Diccionario de Legislación de Instrucción Pública, 1891. (castellà)
# Pla de Busa

El pla de Busa és un ampli altiplà tallat per les cingleres de l'Areny, del Moro i de la Creu, amb desnivells de més de 300 metres. S'estén des de la Valldora a llevant fins a la del Cardener a ponent.
Aquest pla és una illa natural sobre dels penyals de la serra de Busa on destaca la presència de la casa Rial, única masia encara habitada de forma permanent. Al segle xiv n'hi havia disset i a mitjans del segle xviii la parròquia tenia 63 habitants. A la vora hi ha l'església parroquial de Sant Cristòfol, una esglesiola força ben conservada, originària del segle xi i totalment reformada l'any 1758, com ho indica la llinda.
No fou fins a mitjans del segle XX que va obrir-se la primera pista per accedir al pla de Busa. Fins llavors arribar-hi solament era possible per corriols, camins de bast i algun camí carreter que superaven les cingleres a través de diversos graus escampats pels quatre punts cardinals. A principis del segle XXI es va començar a asfaltar la carretera que hi mena un tros cada any, restant ja només uns pocs quilòmetres.
Al fons del pla, cap a ponent, hi ha l'espectacular presó de Busa.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ Trullàs, Glòria «Una presó amb vistes sobre el Pedraforca». Sàpiens [Barcelona], núm. 97, 11-2010, p. 80. ISSN: 1695-2014.
# Pla de Cavalls

El Pla de Cavalls és un pla antigament agrícola del terme municipal de Castellcir, al Moianès.
Està situat a l'extrem occidental del terme, a l'esquerra del torrent Mal, a l'esquerra del Sot de la Barraca de Llaunes i a la dreta del Xaragall de la Font. Té a ponent la masia castellterçolenca de les Basses i en el seu extrem occidental, la Font de les Basses.

## Etimologia

Aquest pla rep el nom de cavalls per la freqüent presència d'aquest animal en aquell indret.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El Pla de Cavalls en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pla dels Xarpons

El Pla dels Xarpons és un pla agrícola del terme municipal de Castellcir, al Moianès.
És a prop i al sud de la masia de la Talladella, al nord del Pla del Prat i a la capçalera, al nord-oest, del Sot dels Còdols. És un pla carener, on es troben diversos camins rurals. És al nord-est dels Camps de la Talladella, a prop i a llevant de la Bassa del Jub.

## Etimologia

El pla rep el nom dels xarpons, banda de cuir o d'altra matèria antigament per a aguantar l'espasa, i modernament, per extensió, diverses menes de bosses per a arreplegar el fruit de la collita o per a traginar, i que es porta entorn del cos des de l'espatlla dreta al costat esquerre -o a la inversa-, on s'ajunten els dos caps.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El Pla dels Xarpons en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Plagioscion montei

Plagioscion montei és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 28,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i pelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Brasil i el Perú.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1861. Revision of the genera of North American Sciaeninae. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13. 79-89.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Soares, L. & L. Casatti, 2000. Descrição de duas novas espécies de Sciaenidae (Perciformes) de água doce da bacia Amazônica. Acta Amazonica v. 30 (núm. 3): 499-513.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Casatti, L., 2003. Sciaenidae (Drums or croakers). p. 599-602. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Mérona, B. de i J. Rankin-de-Mérona, 2004. Food resource partitioning in a fish community of the central Amazon floodplain. Neotropical Ichthyology, 2(2): 75-84.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Platja dels Colls

La platja dels Colls és una petita platja natural del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf), situada entre la platja de Sant Cristòfol, a ponent, i la punta Llarga, a llevant, que la separa de la platja del Belis, del municipi de Sant Pere de Ribes. Té una longitud de 17 metres i una amplada mitjana d'11 metres, formada per grava i còdols.
També se l'anomenava platja de Solicrup, pel fet de pertànyer els terrenys que la sobrepugen a la finca mercedària, fins al 1835, de Solicrup.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «El front marítim del Penedès, 1a part- Sector de Llevant». Gran Penedès, núm. 62, 3-1999.
# Platyallabes tihoni

Platyallabes tihoni és una espècie de peix de la família dels clàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 52,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Teugels, G.G., 1986. Clariidae. p. 66-101. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Seegers, L., 2008. The catfishes of Africa. A handbook for identification and maintenance. Aqualog Verlag A.C.S. GmbH, Alemanya. 604 p.

## Bibliografia

* Agnèse, J.-F. i G. G. Teugels, 2005: Insights into the phylogeny of African Clariidae (Teleostei: Siluriformes): implications for their body shape evolution, biogeography, and taxonomy. Molecular Phylogenetics and Evolution v. 36: 546-553.
* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Clay, D., 1977. Biology of the tropical catfish (Family Clariidae) with special emphasis on its suitability for culture (including a bibliography of Clariidae and related topics). Fisheries and Marine Service Commission. Manuscript Report Núm. 1458. 68 p. Ministry of Supply and Services, Canadà.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G.G., 1992: Clariidae. P. 468-495. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest Tom 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Plotosus abbreviatus

Plotosus abbreviatus és una espècie de peix de la família dels plotòsids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1895. Descriptions of two new fishes obtained by Mr. C. Hose in Sarawak. Annals and Magazine of Natural History (Series 6) v. 15 (núm. 87): 247.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.) 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Plutos

Plutos (en grec antic Πλοῦτος; en llatí Plutus), era en la mitologia grega transmesa per Hesíode, fill de Jasió i de Demèter. Va néixer a Creta.
Plutos figura entre el seguici de Dèmeter i de Persèfone, amb l'aspecte d'un jove o d'un nen, que porta la cornucòpia, el corn de l'abundància.
Posteriorment, la seva llegenda se separa del grup de Dèmeter i se'l considera el déu de les riqueses. Sota aquesta forma intervé en la comèdia d'Aristòfanes que duu el seu nom, Plutus. Allà se'l representa com un vell amb els ulls embenats, ja que era cec. Segons Aristòfanes va ser el mateix Zeus el que el va cegar, perquè en repartir els seus dons no es fixés en la gent a qui els donava, i no repartís només a la gent de bé, sinó també als malvats. En aquest cas es tractaria més d'un símbol que d'un mite.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 444-445. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 179. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461

## Enllaços externs

* Àmplia informació sobre Plutos. (anglès)