OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rhytiodus elongatus

Rhytiodus elongatus és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Purus (Brasil).

## Referències

* ↑ Kner R. 1858. Beiträge zur Familie der Characinen. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 30 (núm. 13). 75-80.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Rhytiodus elongatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Ricard Giralt i Casadesús

Ricard Giralt i Casadesús (Barcelona, 15 de desembre de 1884 – 28 d'abril de 1970) fou un arquitecte català, especialista en temes d'urbanisme.
Fill dels botiguers Gaietà Giralt i Dolors Casadesús, de molt jove quedà orfe de pare. Obtingué el títol d'arquitecte a l'Escola de Barcelona el 1911 i el grau de doctor arquitecte el 1913. Entre les seves primeres obres hi ha la casa Fàbregas (1913-14) d'Amposta, a les Terres de l'Ebre.
El 1915 guanyà la plaça d'arquitecte municipal de l'Ajuntament de Figueres i el 1922 el mateix càrrec a Girona.
Fou membre de l'Associació d'Arquitectes de Catalunya i de l'Associació Protectora de l'Ensenyança Catalana. Fou degà del COAC i professor de l'Escola de Funcionaris de l'Administració Local de la Generalitat. Participà activament en els Congressos d'Arquitectes de Llengua Catalana (1932-33) i en el Primer Congrés Municipalista Català. Feu uns estudis sobre la problemàtica de l'habitatge econòmic (1932-49). Projectà escoles d'estètica modernista a Figueres (1920) i a Girona (1927), tot i que no es van construir. Projectà també escoles a Sant Hilari Sacalm i els Laboratoris Cusí, al Masnou. Els anys trenta adoptà el racionalisme a l'escola Prat de la Riba de Girona.
Després de la Guerra Civil Espanyola fou depurat dels seus càrrecs d'arquitecte municipal de Figueres i Girona. Des d'aquell moment, va seguir exercint com a arquitecte independent, preparant nombroses publicacions i col·laborant amb entitats.
Va contraure matrimoni amb Dolors Ortet i Guitart.

## Referències

* ↑ Gil Tort, Rosa M. «Ricard Giralt i Casadesús, notes a una biografia». Revista de Girona, núm. 210, gener-febrer 2002, pàg. 51-56 [Consulta: 3 febrer 2017].
* 1 2 Centre de documentació. Arxiu Històric d'Arquitectura de Girona. Ricard Giralt i Casadesús
* ↑ «Ricard Giralt i Casadesús». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diari La Vanguardia de 29/04/1970, pàgina 35 (necrològiques).

## Bibliografia

* Gil Tort, Rosa Maria. Ricard Giralt i Casadesús, un noucentista transversal (1884-1970): arquitectura, urbanisme i municipi a la Catalunya del segle xx, 2014, p. 374.
* GIRALT CASADESÚS, Ricard. «L’urbanisme de Catalunya. Les ciutats històriques». Revista de Girona, 2002, Núm. 210, p. 88-89,
* TORRES CAPELL, Manuel de. «Ricard Giralt Casadesús i la urbanística catalana». Revista de Girona, 2002, Núm. 210, p. 72-78
# Ricard Guinó i Boix

Ricard Guinó i Boix (Girona, Gironès, 1890 - Antony, França, 1973) va ser un escultor català. El 1925, va obtenir la ciutadania francesa per naturalització, i el seu nom va passar a ser oficialment Richard Guino.
Membre de l'actiu grup artístic gironí de començaments del segle xx i gran amic de Prudenci Bertrana, esdevingué deixeble i ajudant d'Arístides Maillol. Aquest el recomanà a Auguste Renoir, quan el gran pintor impressionista volgué dedicar-se a l'escultura, però tenia grans dificultats per executar les seves obres a causa d'una malaltia que deformava les seves mans.
Guinó esdevingué així l'executor material de les escultures que Renoir dissenyava. A principis de la dècada del 1970 els tribunals francesos li reconegueren la copaternitat d'aquestes obres, que des d'aleshores han de constar a tot arreu com fetes pels dos artistes.
La seva obra personal és d'un classicisme mediterranista molt pròxim al Noucentisme català.

## Obres

* Renoir Assegut (1917), actualment exposat al Museu d'Història de Girona.
* Retrat de Miquel de Palol (2015), escultura de bronze fosa a partir de l'escultura original en guix de Ricard Guinó, peça exposada al Museu d'Història de Girona.

## Bibliografia

* FONTBONA, Francesc: Ricard Guinó, el silenciós col·laborador de Renoir, «Serra d'Or», any XIV, núm. 158 (15 novembre 1972) pp. 31-32 (735-736).
* FONTBONA, Francesc: Ricard Guinó, retorn a casa. Al catàleg de l'exposició Ricard Guinó. Escultures i dibuixos, Ajuntament de Girona, Octubre 1992, pàgs. 11-17.

## Referències

* ↑ «Ricard Guinó i Boix». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Cristina Rodriguez Samaniego, « Ricard Guinó et Joaquim Claret : le destin de deux sculpteurs catalans en France face à la Grande Guerre », Cahiers de la Méditerranée, 82 | 2011, 15 de desembre de 2011 (francès)
# Ricardo Dolz y Arango

Ricardo Dolz y Arango (Pinar del Río (Cuba), 3 de gener, 1861 - L'Havana, 5 de juliol, 1937), fou un polític i jurista cubà.
Va estudiar el batxillerat a l'Institut de l'Havana, graduant-se de Llicenciat en dret civil i canònic a la Universitat Nacional. Afiliat al partit autonomista, va emigrar el 1898 als Estats Units, on es va declarar independentista, sent secretari del Comitè revolucionari cubà de Nova York, que presidia José de Varona. Establerta la República retornà a l'Illa, afiliant-se al partit conservador, la jefatura del qual desenvolupà molts anys, sent senador electe pel seu poble nadiu, Pinar del Río i Camagüey i que des de la fundació de l'Alta Cambra, o fou durant molts anys. L'any 1929, i amb motiu de no estar conforme amb les reformes constitucionals que acordà l'Assemblea Constituent, presentà la renuncia de senador, que no li va ser admesa.
Va ser catedràtic titular de Dret processal de la Universitat de l'Havana i degà de la Facultat de Dret, havent publicat les obres següents:
* Prescripción de las acciones civiles;
* El Código civil y el Notariado;
* La seguridad social y la libertad individual;
* Los abintestalos y el juicio ejecutivo;
* Proclama de Derecho procesal.
Excel·lent orador parlamentari i notable jurista, es autor de nombroses lleis polítiques, estan considerat com una de les figures de més gran relleu de la República.
Era germà del també jurista i periodista Eduardo Dolz y Arango (1856-1923).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Apèndix núm. 4, pàg. 457. (ISBN 84-239-4574-X)
# Richard Burmeister

Richard Burmeister (Hamburg, 7 de desembre de 1860 - Berlín, 19 de febrer de 1944) fou un compositor i pianista alemany.
Va ser deixeble de Mehrkes, i més tard de Liszt. El 1884 fou nomenat professor del Conservatori de la seva ciutat natal, l'any següent passà als Estats Units, on dirigí el Peabody Conservatory, de Baltimore, i des de 1898 el Scharvenka Conservatory, de Nova York; de retorn a la seva pàtria fou nomenat el 1903 professors dels cursos superiors de piano en el Conservatori de Dresden, anant més tard a viure a Berlín. El 1885, Burmesiter es casà amb la cèlebre pianista Dory Petersen, m. en Hamburg el 1902.
Entre les seves més notables composicions cal mencionar la fantasia per a orquestra Die Schwestern, inspirada en una poesia de Tennyson, un concert en re bemoll per a piano i altres composicions. També se li deu l'orquestració del concert en la bemoll de Chopin, i la de l'anomena't Concert patètic de Liszt i altres treballs.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 9, pàg. 1495 (ISBN 84-239-4509-X)
# Richard Gompertz

Richard Gompertz (Colònia, 27 d'abril de 1859 - Colònia, 25 de juliol de 1921) fou un compositor i violinista alemany.
Fou deixeble de Joseph Joachim, i després de realitzar brillants gires artístiques s'establí a Londres el 1883, on fundà el famós Quartet d'instruments d'arc que portava el seu nom.
Va compondre interessants obres del gènere de cambra, melodies, estudis per a violí, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 775 (ISBN 84-239-4526-X)
# Teatre Metropol (Tarragona)

El Teatre Metropol és un teatre cobert de la ciutat de Tarragona, en l'actualitat ubicat al número 46 de la Rambla Nova.
Es tracta d'una obra modernista de 1908, de l'arquitecte Josep Maria Jujol. Es tracta d'una obra de joventut amb clares influències de Gaudí, amb qui Jujol tot just havia col·laborat a la casa Batlló. Jujol configura la sala com "un vaixell que conduïa els espectadors cap al mar de la salvació". Limitat per un espai que no li donava llibertat arquitectònica, Jujol es concentra en els detalls decoratius que giren al voltant de la idea de la nau.
A la guerra civil, una bomba va caure sobre la galeria vidrada que dona al pati interior i va ser reconstruïda de forma diferent. Anys després, va patir unes modificacions quan el teatre Metropol va esdevenir una sala de cinema. Les modificacions varen suposar obrir una entrada per la Rambla Nova. A finals dels anys 80, el Metropol es va clausurar, a causa de les deficients condicions de seguretat. El 1991 va ser adquirit per l'Ajuntament i s'inicià un procés d'acurada rehabilitació, dirigida per l'arquitecte Josep Llinàs. Segons ell mateix, "s'ha construït un nou teatre respectant la màgia original que Jujol va saber imprimir a l'estructura, però adaptant-la als temps actuals, en què la gent demana comoditats". L'obra de restauració fou guardonada amb el premi FAD d'Arquitectura 1996.
El teatre, amb capacitat per a 525 espectadors, ocupa una superfície de 3.000 metres quadrats. La caixa escènica, millorada i ampliada, té una boca de 7,80m, una altura de 6m i un fons que arriba als 8,95m. Inaugurat el 10 de març de 1995, actualment alberga la programació d'espectacles professionals, amateurs, infantils, escolars, de música clàssica, etc.

## Referències

* ↑ «Teatre Metropol. Breu història del teatre Metropol». Ajuntament de Tarragona. Teatres de Tarragona. [Consulta: 5 març 2020].
* 1 2 Recorregut per la Tarragona Modernista
* ↑ (castellà) La reforma del teatro Metropol se lleva el FAD ante el Macba de Meier Arxivat 2012-01-04 a Wayback Machine.
# Mylesinus

Mylesinus és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Mylesinus paraschomburgkii (Jégu, dos Santos & Ferreira, 1989)
* Mylesinus paucisquamatus (Jégu & dos Santos, 1988)
* Mylesinus schomburgkii (Valenciennes, 1850)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Jégu, M., dos Santos, G. M. & Ferreira, E. 1989. Une nouvelle espèce du genre Mylesinus (Pisces, Serrasalmidae), M. paraschomburgkii, décrite des bassins du Trombetas et du Uatuma (Brésil, Amazonie). Revue d'Hydrobiologie Tropicale v. 22 (núm. 1): 49-62.
* ↑ Jégu, M., E. Belmont-Jégu, i J. Zuanon 1992: Sur la présence de Mylesinus paraschomburgkii Jégu et al., 1989 (Characiformes, Serrasalmidae) dans le Bassin du Rio Jari (Brésil, Amapá). Cybium v. 16 (núm. 1): 13-19.
* ↑ Jégu, M. & dos Santos, G. M. 1988. Une nouvelle espèce du genre Mylesinus (Pisces, Serrasalmidae), Mylesinus paucisquamatus, décrite du bassin du Rio Tocantins (Amazonie, Brésil). Cybium v. 12 (núm. 4): 331-341.
* ↑ Cuvier, G. & Valenciennes, A. 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Historie naturelle des poissons. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Societat Andorrana de Ciències

La Societat Andorrana de Ciències (SAC) és una organització sense ànim de lucre andorrana que agrupa a persones físiques amb la intenció de fomentar l'enfocament científic de la vida social i cultural per tal de donar rigorositat, claredat i accessibilitat al coneixement universal. Nascuda el 19 d'agost de 1983, l'entitat desenvolupa nombroses activitats de divulgació i col·laboració amb entitats privades i institucions públiques per a projectes concrets. El 2021 tenia al voltant de tres-cents membres, la majoria d'Andorra, però també de fora, de l'entorn pirinenc.
La SAC té un conveni de col·laboració amb el Ministeri d'Educació i Ensenyament Superior d'Andorra per «fomentar la recerca i el coneixement i impulsar accions per a la divulgació de la ciència entre la societat andorrana», que va ser revisat i ampliat el maig de 2021. Coordina Agora Cultural, que és una agrupació d'entitats culturals andorranes que organitza algunes activitats conjuntes al llarg de l'any i publica la revista cultural Àgora.
Des de 1988, la SAC participa a la Universitat Catalana d'Estiu amb una «Diada Andorrana» i té representació en el seu patronat. També està representada en el patronat de la Fundació Alsina i Bofill, entitat que organitza els Congressos de Metges i Biòlegs de Llengua Catalana i promou la publicació en català de llibres de text universitaris.

## Referències

* ↑ «Societat Andorrana de Ciències (SAC)». Diccionari enciclopèdic d'historiografia catalana. [Consulta: 29 maig 2018].
* ↑ «Societat Andorrana de Ciències: Fomentar l'aspecte científic de la vida cultural en totes les vessants». Tornaveu.cat, 15-01-2010. Arxivat de l'original el 14 d’octubre 2018. [Consulta: 29 maig 2018].
* 1 2 «Àngels Mach: «La SAC és oberta tant a professionals de la ciència com a la gent interessada»». el Periòdic, 27-03-2021. [Consulta: 31 agost 2021].
* ↑ «Educació i la Societat Andorrana de Ciències renoven el conveni de col·laboració». FÒRUM.AD - Les notícies d'Andorra i el Pirineu, 18-05-2021. [Consulta: 31 agost 2021].
* ↑ Societat Andorrana de Ciències (SAC) - Centre de Recerques d'Estudis Catalans (CREC). Andorra: Estat, Institucions, Societat. 1a Diada Andorrana Universitat Catalana d'Estiu de Prada (pdf). Ed. Maià, 1990. ISBN 99913-2-004-0.
* ↑ «Òrgans de govern anteriors». Universitat Catalana d'Estiu. [Consulta: 31 agost 2021].
* ↑ «Fundació Alsina i Bofill | La Fundació Alsina i Bofill s’encarrega de l’organització dels Congressos de Metges i Biòlegs de Llengua Catalana i lidera projectes editorials com Scriptorium.». [Consulta: 31 agost 2021].

## Enllaços externs

* Societat Andorrana de Ciències - Lloc web oficial
* Blog de la Societat Andorrana de Ciències
* Jornades Andorranes a la Universitat Catalana d'Estiu (1988-). Les publicacions de les Jornades estan disponibles en pdf en la pàgina web de la UCE «Publicacions de les jornades realitzades a Prada».
# Error de programari

Un error de programari (software bug en anglès) és un error o defecte que causa un resultat incorrecte o inesperat en un programa o sistema, o que es comporti de forma no prevista. Aquesta fallada pot presentar-se en qualsevol de les etapes del cicle de vida del programari encara que els més evidents es donen en l'etapa de desenvolupament i programació. Alguns errors poden ser de disseny (per exemple pressuposar que tots els usuaris tenen les mateixes habilitats motrius, visuals i auditives) comportant que el programa de còmput en qüestió no sigui utilitzable.

## Errors de programació comuns

* Divisió per zero
* Cicle infinit
* Problemes aritmètics com desbordaments (overflow) o subdesbordaments (underflow)
* Excedir la mida de l'array
* Utilitzar una variable no inicialitzada
* Accedir a memòria no permesa (access violation)
* Pèrdua de memòria (memory leak)
* Desbordament o subdesbordament de la pila
* Desbordament de búfer (buffer overflow)
* Blocatge mutu (deadlock)
* Indexació inadequada de taules en bases de dades.

## Errors d'instal·lació o programació

* Eliminació o substitució de biblioteques comunes a més d'un programa o del sistema (DLL Hell).
* Reiniciar arbitràriament la sessió d'un usuari perquè la instal·lació tingui efecte.
* Pressuposar que l'usuari té una connexió permanent a internet.

## Errors famosos

* El problema de l'any 2000, o l'error del mil·lenni, conegut amb el numerònim Y2K, possiblement l'error de programari més famós; es temia que el col·lapse econòmic a tot el món succeiria al començ de l'any 2000, com a resultat del fet que els ordinadors pensarien que era l'any 1900.

## Procedència de l'expressió "bug"

L'expressió "bug", procedent del mot anglès per insecte, es remunta al segle xix. En 1873 l'inventor Thomas Alva Edison detectà un problema en el seu maquinari causat per la intromissió d'un insecte, situació que originà el terme. Dècades més tard, els primers ordinadors funcionaven a partir de vàlvules termoiòniques, semblants a bombetes, que s'escalfaven molt. En ser ordinadors molt grans, era un fet freqüent que alguns insectes, com cuques, fessin els seus nius en alguns espais poc accessibles als grans ordinadors. Les vàlvules, en estar a temperatures molt altes, cremaven les cuques si s'hi acostaven molt, fet que provocava errors en el sistema de l'ordinador.

## Referències

* ↑ Laskow, Sarah. «Thomas Edison Was an Early Adopter of the Word ‘Bug’» (en anglès). Atlas Obscura, 16-03-2018. [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ Magoun, Alexander B.; Israel, Paul. «Did You Know? Edison Coined the Term “Bug”» (en anglès). IEEE Spectrum, 01-08-2013. [Consulta: 9 setembre 2019].
# Myleus tiete

Myleus tiete és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Paranà i Paraguai.

## Referències

* ↑ Müller, J. & F. H. Troschel 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1): 81-99 + Zu pag. 99 (foldout).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. & A. A. Norris. 1900. Sobre alguns peixes de S. Paulo, Brazil. Rev. Mus. Paulista v. 4: 349-362.
* ↑ «Myleus tiete». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Andrade, P.M. i F.M.S. Braga 2005. Diet and feeding of fish from Grande River, located below the Volta Grande reservoir, MG-SP Braz. J. Biol. 65(3): 377-385.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Jégu, M. i G. M. dos Santos 2002: Révision du statut de Myleus setiger Müller & Troschel, 1844 et de Myleus knerii (Steindachner, 1881) (Teleostei: Characidae: Serrasalmidae) avec une description complémentaire des deux espèces. Cybium v. 26 (núm. 1): 33-57.
* Jégu, M. 2003. Serrasalminae (Pacus and piranhas). p. 182-196. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* López, H.L., A.M. Miquelarena i J. Ponte Gómez 2005. Biodiversidad y distribución de la ictiofauna Mesopotámica. Miscelánea 14:311-354.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.