OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tres madrigals per a violí i viola

La Tres madrigals per a violí i viola (també anomenat Duo núm. 1), H. 313, va ser compost per Bohuslav Martinů l'any 1947 a Nova York, durant el període de cinc anys que el compositor va passar als Estats Units, mentre fugia de la França ocupada. Té una durada d'uns 17 minuts.

## Moviments

El quartet consta de tres moviments:
* Poco allegro
* Poco andante
* Allegro

## Origen i context

Al començament de la Segona Guerra Mundial, Martinů es va establir a Nova York amb la seva esposa, on va treballar com a professor. La seva música, especialment les primeres cinc simfonies, va ser molt ben rebuda. Després de la guerra, van decidir tornar a Praga, però Martinů va patir una greu caiguda a Berkshire. La seva recuperació va ser llarga i difícil, i va passar la major part del 1947 concentrat en l'escriptura de música de cambra. El primer d'aquests treballs de 1947 són els Tres Madrigals per a violí i viola, escrits per al duo format pels germans Joseph i Lillian Fuchs, a qui els va dedicar. Martinů els va compondre un segon duo el 1950.
Martinů sembla influït per Mozart en aquesta composició instrumental dels madrigals: comparteixen les textures imaginatives, la interacció virtuosa i la forma de tres moviments dels duos del compositor de Salzburg. El títol suggereix la influència dels madrigals anglesos, que Martinů descobrí a la dècada de 1920 i que l'encisaren durant tota la seva vida. Reflecteixen, com un record de la seva terra natal en moments de pau i des de la llunyania de la convalescència, temes i danses populars bohemis i moravians amb l'ús de l'escala pentatònica.

## Referències

* ↑ Gallego Gallego, Hertha. «Programa de mà» (en castellà). Fundación Juan March. [Consulta: 11 novembre 2018].
* 1 2 Matthew-Walker, Robert. «Ressenya del disc» (en anglès). Hyperion. [Consulta: 11 novembre 2018].
* ↑ Dommett, Kenneth «Three Madrigals / Five Madrigal Stanzas / Four Madrigals / Madrigal Sonata». Ressenya del disc amb The Dartington Ensemble. Hyperion Records, 1984.
# Can Batlle (Borrassà)

Can Batlle és una casa de Borrassà (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya

## Descripció

Casa aïllada de planta baixa i dos pisos situada a l'entrada del poble, i que es caracteritza per la seva grandiositat. Tota la façana està perfectament ordenada tant en horitzontal com en vertical. La planta baixa està formada per una porta en arc escarser i dues finestres en un costat i una a l'altre. Pel que fa al primer pis quatre balcons amb arc escarser que es repeteixen en menor mida al pis superior. Sobre aquests balcons uns òculs emmarcats en carreus coronen la façana principal. A sobre d'aquests hi ha el voladís, que ens porta al teulat, amb vessament a dues aigües. Cal destacar l'encoixinat de carreus a les cantonades de la façana.

## Referències

* ↑ «Can Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2016].
# Trial de Sant Llorenç 1969

L'edició de 1969 del Trial de Sant Llorenç fou la 3a d'aquesta prova, organitzada pel Motor Club Terrassa. El trial tingué lloc el 26 d'octubre pels voltants de Sant Llorenç del Munt, amb sortida a la urbanització "Pla de Sant Llorenç" (Matadepera, Vallès Occidental). Hi participaren 100 pilots, els quals hagueren de superar 21 zones repartides al llarg d'un recorregut que calia completar 2 vegades. Aquest recorregut, marcat per la falda del massís de Sant Llorenç, es va anomenar "Circuit del Drac". En aquella ocasió, la prova puntuava per al Campionat de Catalunya.

## Classificació

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Pere Pi | Montesa | 43,5 |
| 2 | Joan Bordas | Montesa | 64 |
| 3 | Ignasi Bultó | Bultaco | 72,2 |
| 4 | Antoni Ferré | ? | 83,4 |
| 5 | Oriol Puig Bultó | Bultaco | 103,3 |
| 6 | Jaume Marquès | Bultaco | 109,9 |
| 7 | Jaume Bordoy | ? | 120 |
| 8 | Isidre Marquès | Bultaco | 140 |
| 9 | Scualo Juan | ? | 145 |

## Referències

* ↑ «Pedro Pi (Montesa), vencedor del III Trial de Sant Llorenç de Munt» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 27-10-1969. [Consulta: 14 gener 2010].
* ↑ «Récord de participación en el Trial de Sant Llorenç del Munt» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 25-10-1969. [Consulta: 14 gener 2010].

## Bibliografia

* Alguersuari, Jaume (Director) «Historial Trial Sant Llorenç de Munt» (en castellà). Solo Moto. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 131, 09-03-1978, p. 47.
* «Historial Trial Sant Llorenç del Munt». A: Programa XIII Trial de Sant Llorenç del Munt (en castellà). Terrassa: Motor Club Terrassa, 11 març 1979, p. 14.
* «Historial Trial de Sant Llorenç del Munt». A: Programa XV Trial de Sant Llorenç del Munt (en castellà). Terrassa: Motor Club Terrassa, 22 febrer 1981, p. 4.
# La Casa Gran (Sant Llorenç d'Hortons)

La Casa Gran és una masia del municipi de Sant Llorenç d'Hortons, a la comarca catalana de la l'Alt Penedès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

Gran casal de planta rectangular amb teulada a dues vessants. Té planta baixa, pis i uns grans cellers annexos. L'accés està conformat per un portal adovellat que dona al menjador i a la cuina amb un foc de rotllo amb escons, de campana-xemeneia octogonal sustentada sobre quatre petxines d'obra, d'interessantíssima construcció, avui en perill, ja que s'ensorrà el barret de dita llar. Als fogons d'aquesta cuina, existeix també un pany de rajoles barroques policromades. L'escala de l'entrada duu al pis superior distribuït a partir d'una gran sala. Cal esmentar algunes finestres de tradició gòtica, reixes, un rellotge de sol i una data a la façana, "1920" -que és quan deu haver estat restaurada-. Al paviment de la sala, hi ha un forat o espitllera per guaitar qui entrava a la casa. Als patis posteriors hi ha diverses plataformes de pedra, amb motllures de molins d'oli. La casa havia tingut 200 ha. de terreny, i li pertany documentalment l'església romànica-gòtica de Sant Joan Samora. Caldria restaurar-la per l'interès arquitectònic, i pel conjunt que forma Cal Casanoves i l'esmentada església, d'una estètica inqüestionable.

## Referències

* 1 2 «La Casa Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 octubre 2014].
# Trial de Sant Llorenç 1974

L'edició de 1974 del Trial de Sant Llorenç fou la 8a d'aquesta prova, organitzada pel Motor Club Terrassa. El trial era la quarta prova del Campionat d'Europa d'aquell any i tingué lloc el 3 de març pels voltants de Sant Llorenç del Munt, amb sortida a Matadepera, Vallès Occidental. Hi participaren 135 pilots, els quals hagueren de superar 24 zones repartides al llarg d'un recorregut que calia completar 2 vegades.
La nota destacada de la prova fou el tercer lloc assolit pel jove Manuel Soler, a només 16 anys, fet que el confirmava com un dels pilots amb més futur del moment.

## Classificació

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Ulf Karlson | Montesa | 53 |
| 2 | Malcolm Rathmell | Bultaco | 54 |
| 3 | Manuel Soler | Bultaco | 67 |
| 4 | Martin Lampkin | Bultaco | 68,9 |
| 5 | Benny Sellman | Montesa | 69 |
| 6 | Charles Coutard | Bultaco | 71 |
| 7 | Yrjö Vesterinen | Bultaco | 75 |
| 8 | Mick Andrews | Yamaha | 77 |
| 9 | Francesc Payà | Montesa | 81,1 |
| 10 | Walter Luft | Puch | 84 |

## Referències

* ↑ «Ulf Karlsson, con Montesa, vencedor del VIII Trial de Sant Llorenç de Munt» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 04-03-1974. [Consulta: 14 gener 2014].

### Bibliografia

* «Trial FIM European Championship 1974 - G.P. Spain - Espagne» (PDF) (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 29 de juliol 2014. [Consulta: 20 febrer 2011].
* Alguersuari, Jaume (Director) «Historial Trial Sant Llorenç de Munt» (en castellà). Solo Moto. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 131, 09-03-1978, p. 47.
* «Historial Trial Sant Llorenç del Munt». A: Programa XIII Trial de Sant Llorenç del Munt (en castellà). Terrassa: Motor Club Terrassa, 11 març 1979, p. 32.
* «Historial Trial de Sant Llorenç del Munt». A: Programa XV Trial de Sant Llorenç del Munt (en castellà). Terrassa: Motor Club Terrassa, 22 febrer 1981, p. 13.
# Trichiurus russelli

Trichiurus russelli és una espècie de peix pertanyent a la família dels triquiúrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 51 cm de llargària màxima.
* Cos (molt allargat i en forma de cinta) i cap de color bronze groguenc.
* 3 espines i 127-131 radis tous a l'aleta dorsal i 1 espina i 101-106 radis tous a l'anal.
* 149-153 vèrtebres.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Andhra Pradesh (nord-est de l'Índia), la badia de Bengala i el nord del golf de Tailàndia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius).
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Dutt, S. & V. Thankam, 1967. Two new species of trichiurid fish from Waltair. J. Bombay Nat. Hist. Soc. v. 63 (núm. 3) (1966): 755-758.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Burhanuddin, A.I., Y. Iwatsuki, T. Yoshino i S. Kimura, 2002. Small and valid species of Trichiurus brevis (Wang and You, 1992) and Trichiurus russelli (Dutt and Thankam, 1966), defined as the "Trichiurus russelli complex" (Perciformes: Trichiuridae). Ichthyol. Res. 49(3):211-223.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Palau ducal de Guimarães

El palau ducal de Guimarães (Paço dos Duques de Bragança) és una majestuosa casa senyorial manada construir el segle xv per Alfons I, futur duc de Bragança i fill del rei Joan I.
Està situat als voltants del Castell de Guimarães i es tracta d'un exemplar únic a la península Ibèrica d'arquitectura senyorial de l'Europa Septentrional, caracteritzada per la grandesa dels seus edificis i per les seves nombroses xemeneies cilíndriques. Va ser utilitzat com a caserna militar el segle xix i reconstruït en diverses ocasions, sent la més destacada la dels anys 1937 i 1959, any en què fou obert al públic i transformat en museu, allotjant restes dels segles xvii i xviii. Tot l'edifici està classificat com a Monument Nacional des de finals del segle xix.

## Referències

* ↑ «Paço dos Duques de Bragança / Residência Oficial do Presidente da República / Museu» (en portuguès). Monumentos. Sistema de Informação para o Património Arquitetónico. [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ Vieira da Silva, José Custodio «Paços medievais-séculos XIV e XV». Propaganda & poder: Congresso Peninsular de História da Arte. Edições Colibri, 2001, pàg. 115–130.

## Enllaços externs

* "Visita Guiada - Paço dos Duques de Bragança, Guimarães", episódio 2, 22 de março de 2021, temporada 11, programa de Paula Moura Pinheiro, RTP
# Trichomycterus bomboizanus

Trichomycterus bomboizanus és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,2 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Equador.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tortonese, E. 1942. Descrizione di una nuova specie ecuadoriana del genere Pygidium (Teleostei, Nematognathi). Boll. Mus. Zool. Anat. Comp. Torino (Ser. 4) v. 49 (núm. 121): 1-3, Pl. 1.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trichomycterus catamarcensis

Trichomycterus catamarcensis és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,2 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Argentina (Catamarca).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fernández, L. & R. P. Vari. 2000. New species of Trichomycterus (Teleostei: Siluriformes: Trichomycteridae) lacking a pelvic fin and girdle from the Andes of Argentina. Copeia 2000 (núm. 4): 990-996.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trichomycterus conradi

Trichomycterus conradi és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Veneçuela i Guaiana.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eigenmann, C. H. 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Memories of the Carnegie Museum v. 5 (núm. 1): i-xxii + 1-578, Pls. 1-103.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trichomycterus emanueli

Trichomycterus emanueli és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17,4 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Veneçuela.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schultz, L. P. 1944. The catfishes of Venezuela, with descriptions of thirty-eight new forms. Proceedings of the United States National Museum v. 94 (núm. 3172): 173-338, Pls. 1-14.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trichomycterus laucaensis

Trichomycterus laucaensis és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Xile.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Arratia, G. 1983. Trichomycterus chungaraensis n. sp. and Trichomycterus laucaensis n. sp. (Pisces, Siluriformes, Trichomycteridae) from the high Andean range. Stud. Neotrop. Fauna Environ. v. 18 (núm. 2): 65-87.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Fila (filla d'Antípatre)

Fila (grec antic: Φίλα, Phila; morta l'any 287 aC) fou la filla d'Antípatre, regent de Macedònia. Es diu que era una dona noble i virtuosa i de judicis encertats ja de ben jove, fins al punt que el seu pare la consultava habitualment en temes de política. Va ser reina consort de Macedònia.
L'any 322 aC el seu pare la va donar en matrimoni a Cràter d'Orèstia en recompensa per l'assistència que li va donar a la guerra de Làmia, segons Diodor de Sicília, però probablement havia estat casada abans (potser l'any 332 aC) amb Bàlacros, segons Antoni Diògenes, que es pensa que podria ser el sàtrapa de Cilícia (o de Capadòcia).
Cràter va morir el 321 aC es va casar llavors amb Demetri Poliorcetes, el fill d'Antígon el Borni, potser el 319 aC; encara que Fila era de més edat que el seu nou marit, va exercir sobre ell considerable influència i li va restar fidel a pesar de les nombroses amants i de les esposes que va tenir Demetri. Durant els anys de matrimoni Fila va residir principalment a Xipre, probablement almenys fins a la batalla d'Ipsos. La van enviar a Macedònia, amb el seu germà Cassandre, on va negociar un acord entre aquest i Demetri, i després va tornar a Xipre on el 295 aC va quedar assetjada a Salamina per les forces de Ptolemeu I Sòter i es va haver de rendir, però Ptolemeu la va tractar de manera honorable i la va enviar, junt amb el seu fill, a Macedònia.
L'any 287 aC, quan la revolució va expulsar del tron a Demetri, Fila, desesperada, es va suïcidar a Cassandrea.
Va deixar dos fills de Demetri: Antígon II Gònates i Estratonice (casada amb Seleuc I Nicàtor i després amb el seu fill Antíoc I Sòter). Probablement també va tenir un fill de Cràter que portava igualment el nom de Cràter.
A Atenes, per agradar a Demetri Poliorcetes, es va dedicar un temple a Fila sota el nom d'Afrodita.

## Referències

* ↑ 2.Phila a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 259-260
Viccionari