OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tresièrs

Tresièrs (en francès Tréziers) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ a la web Toponímia Occitana occitana
# Districte d'Andarab

El districte d'Andarab és una subdivisió administrativa de la part sud de la província de Baghlan a l'Afganistan. La població estimada el 1990 era de 52.130 i no hi ha estadístiques posteriors. La capital és la ciutat de Banu o Banow l'antiga Andarab. El districte està creuat pel riu Andarab i el seu afluent el Kasan.
Comunica amb les mines del Pandjhir pel coll de Khawak. A la zona es troba malaquita, pirita i calcopirita, biotita, moscovita i altres minerals. L'activitat principal és minera seguit per la ramaderia.
La població és de majoria tadjik.

## Enllaços externs

* Dades del Districte per la UNHCR (United Nations High Commissioner for Refugees) Arxivat 2011-05-31 a Wayback Machine.(9 d'abril del 2002)
# Vicente Girauta Linares

Vicente Girauta Linares (? - Madrid, 24 de juliol de 1939) va ser un policia espanyol que va ocupar diversos llocs durant la Guerra Civil. Alguns autors han assenyalat el seu paper en les anomenades matances de Paracuellos.

## Biografia

Era policia de professió, procedent del Cos de Vigilància.
Després de l'esclat de la Guerra Civil, va ascendir i es va fer càrrec de la Brigada de Crims "Socials". A l'octubre de 1936 va ser nomenat Subdirector general de Seguretat, en substitució del dimitit Carlos de Juan Rodríguez. Quan va començar la batalla de Madrid el seu superior jeràrquic, Manuel Muñoz Martínez, se'n va anar a València al costat de la resta del govern republicà; això li va deixar pràcticament al capdavant de la DGS a Madrid. Però enmig de l'evacuació del govern les funcions de seguretat van ser assumides per la Delegació d'Ordre públic de la Junta de Defensa de Madrid, dirigida per Segundo Serrano Poncela, als ordres del qual va quedar Girauta. No obstant això, seria Girauta el que va signar moltes de les ordres d'evacuació de presos de les presons de Madrid que, no obstant això, acabarien sent executats a Paracuellos.
El paper de Girauta en aquests fets segueix generant discrepàncies entre els historiadors. Dues setmanes després que Muñoz Martínez abandonés Madrid, el 22 de novembre Girauta també es va traslladar a València. Al llarg de la contesa va ocupar diversos llocs: al juny de 1937 va ser nomenat Comissari general de Fronteres i Ports i al juliol de 1938 va ser nomenat Comissari general de Seguretat per la província de Madrid. Després del triomf del Cop de Casado, el recentment constituït Consell Nacional de Defensa li va nomenar Director General de Seguretat. Va ocupar el càrrec amb prou feines unes setmanes, poc abans que la República col·lapsés i acabés la contesa.
Capturat per les forces franquistes, va ser afusellat en les tàpies del Cementiri de l'Este el 24 de juliol de 1939, al costat de quaranta-set persones més.

## Referències

* ↑ Graham, 2002, p. 191.
* ↑ Ruiz, 2014, p. 88.
* ↑ Gaceta de Madrid núm. 298, pp. 448-449 (24 d'octubre de 1936)
* ↑ Gibson, 1987, p. 242.
* 1 2 Preston, 2015, p. 168.
* ↑ Gibson, 1987, p. 53.
* ↑ Gaceta de la República núm. 155, pàg. 1058 (4 de juny de 1938)
* ↑ Gaceta de la República núm. 230, pàg. 812 (18 de juliol de 1938)
* ↑ Gaceta de Madrid núm. 65, pàg. 501 (13 de març de 1939)
* ↑ Núñez i Roja, 1997, p. 121, 191.

## Bibliografia

* Gibson, Ian. Paracuellos: cómo fue. Madrid: Plaza & Janés, 1987. ISBN 84-01-45076-4.
* Graham, Helen. The Spanish Republic at War 1936-1939. Cambridge University Press, 2002.
* Núñez, Mirta; Rojas, Antonio. Consejo de guerra: los fusilamientos en el Madrid de la posguerra (1939-1945). Madrid: Compañía Literaria, 1997.
* Preston, Paul. La Guerra Civil Española: reacción, revolución y venganza. Debolsillo, 2015.
* Ruiz, Julius. The 'Red Terror' and the Spanish Civil War: Revolutionary Violence in Madrid. Cambridge University Press, 2014.
# Bizalom

Bizalom (en hongarès confiança) és una pel·lícula hongaresa del 1980 dirigida per István Szabó ambientada en els darrers dies de la Segona Guerra Mundial que mostra dos membres de la resistència que passen com a marit i muller per salvar la seva vida davant dels nazis, tot i que cadascun d'ells és casat amb una altra persona. Aclamada per la crítica, Szabó va guanyar l'Ós de Plata al millor director al 30è Festival Internacional de Cinema de Berlín i fou nominada a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 1980.

## Sinopsi

Durant els darrers mesos de la Segona Guerra Mundial, la vida de Kata fa un gir inesperat. S'assabenta que, a causa de les activitats de resistència del seu marit, els dos s'han d'amagar una estona. Rep nous documents d'identitat com a esposa de János Bíró, un refugiat de Transsilvània, i descobreix una nova casa i un nou marit que ella desconeix. Kata, espantada i sense saber què fer, es dirigeix a aquest home amb confiança i se li obre, esperant que li respongui les preguntes, l'entengui i la doni suport. Però János Bíró, un lluitador experimentat en el moviment de resistència, que ha passat per experiències humanes i històriques difícils, acull Kata amb recel i fredor, exigint-li la més estricta precaució envers tot i tothom.

## Repartiment

* Ildikó Bánsági ... Kata
* Péter Andorai ... János
* Oszkárné Gombik ... A néni
* Károly Csáki ... A bácsi
* Ildikó Kishonti ... Erzsi
* Lajos Balázsovits ... Kata férje
* Tamás Dunai ... Günther Hoffmann
* Zoltán Bezerédi ... Pali
* Éva Bartis
* Béla Éless
* Danielle du Tombe ... Elza
* Gyula Gazdag ... Egy férfi
* Gyöngyi Dorogi
* László Littmann ... Dr. Czakó
* Judit Halász ... János felesége

## Referències

* ↑ British Film Institute
* ↑ «Berlinale 1980: Prize Winners». berlinale.de. Arxivat de l'original el 2013-10-15. [Consulta: 15 agost 2010].
* ↑ «The 53rd Academy Awards (1981) Nominees and Winners». oscars.org. [Consulta: 8 juny 2013].
* ↑ PORT.hu. «Bizalom» (en hongarès).

## Bibliografia

* (anglès) Charles Phillips Reilly, «The 19th New York Film Festival», Films in Review Vol.XXXII N°9, National Board of Review, New York, p.581, ISSN 0015-1688
* (anglès) «Confidence», Film Quarterly, Vol.35 N°4, University of California Press, Berkeley (Califòrnia), p.18-21, ISSN 0015-1386
* (anglès) Leonard Maltin, «Confidence», Leonard Maltin's 2001 Movie & Video Guide, Signet, New York, 1648p., p.276, ISBN 0-451-20107-8
# Districte de Le Raincy

El Districte de Le Raincy és un dels tres districtes amb què es divideix el departament francès de Sena Saint-Denis. Des del 2017 té 12 cantons i 22 municipis i el cap del districte és la sotsprefectura de Le Raincy.

## Composició
### Cantons

* Aulnay-sous-Bois
* Le Blanc-Mesnil
* Bondy (en part)
* La Courneuve (en part)
* Drancy
* Gagny
* Livry-Gargan
* Montreuil-1 (en part)
* Noisy-le-Grand
* Sevran
* Tremblay-en-France
* Villemomble

### Municipis

Els municipis del districte de Le Raincy, i el seu codi INSEE, son:
* Aulnay-sous-Bois (93005)
* Le Blanc-Mesnil (93007)
* Le Bourget (93013)
* Clichy-sous-Bois (93014)
* Coubron (93015)
* Drancy (93029)
* Dugny (93030)
* Gagny (93032)
* Gournay-sur-Marne (93033)
* Livry-Gargan (93046)
* Montfermeil (93047)
* Neuilly-Plaisance (93049)
* Neuilly-sur-Marne (93050)
* Noisy-le-Grand (93051)
* Les Pavillons-sous-Bois (93057)
* Le Raincy (93062)
* Rosny-sous-Bois (93064)
* Sevran (93071)
* Tremblay-en-France (93073)
* Vaujours (93074)
* Villemomble (93077)
* Villepinte (93078)

## Vegeu també

* Cantons del Sena Saint-Denis

## Referències

* ↑ «Arrêté préfectoral, 30 December 2016, p 25». [Consulta: 1r agost 2017].
# Vicente Lusitano

Vicente Lusitano (Portugal, 1520 $^{(Gregorià)}$ - 1561 $^{(Gregorià)}$) fou un compositor i musicòleg portuguès del Renaixement.
Se sap que el 1551 vivia a Roma, i és conegut principalment per la discussió teòrica sobre els gèneres de la música de l'antiga Grècia (diatònic, cromàtic i enharmònic) i la seva aplicació a la música contemporània, que sostingué en la capella vaticana amb Nicola Vicentino, i en el qual els jutges donaren la raó a Lusitano.
A més d'una col·lecció de motets a sis i vuit veus (Roma, 1631), deixà una obra titulada Introduttione facilíssima e novíssima di canto fermo figurato, contrapunto simplice e in concerto con regole per faré fughe.

## Referències

* 1 2 «Lusitano, Vicente». A: Enciclopèdia Espasa (en castellà). Volum núm. 31, p. 855. ISBN 84-239-4531-6.
* ↑ «Nicola Vicentino». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lusitano, Vicente. Introduttione facilissima, et novissima, di canto fermo, figurato, contraponto semplice, et in concerto. Roma: IMSLP, 1553, 1558 i 1561 [Consulta: 31 agost 2019].
# Vicenç Balaguer

Vicenç Balaguer (la Jana, Baix Maestrat segle xvii - Tortosa, Baix Ebre segle xviii) fou un organista i compositor dels Països Catalans.
Vestí l'hàbit de l'Orde de la Mercè l'any 1692. El millor que va compondre fou un Càntic dedicat a la Verge del Puig, molt celebrat pels mestres del seu temps, i els Himnes de Sant Pere Armengol.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 7, pàg. 278 (ISBN 84-239-4507-3)
# Districte de Nogent-sur-Marne

El Districte de Nogent-sur-Marne és un dels tres districtes amb què es divideix el departament de Val-de-Marne, a la regió de l'Illa de França. Des del 2017 té 9 cantons i 14 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Nogent-sur-Marne.

## Composició
### Cantons

* Champigny-sur-Marne-1
* Champigny-sur-Marne-2
* Charenton-le-Pont (en part)
* Fontenay-sous-Bois
* Nogent-sur-Marne
* Plateau briard (en part)
* Saint-Maur-des-Fossés-2 (en part)
* Villiers-sur-Marne
* Vincennes

### Municipis

Els municipis del districte de Nogent-sur-Marne, i el seu codi INSEE, son:
* Bry-sur-Marne (94015)
* Champigny-sur-Marne (94017)
* Chennevières-sur-Marne (94019)
* Fontenay-sous-Bois (94033)
* Joinville-le-Pont (94042)
* La Queue-en-Brie (94060)
* Le Perreux-sur-Marne (94058)
* Le Plessis-Trévise (94059)
* Nogent-sur-Marne (94052)
* Noiseau (94053)
* Ormesson-sur-Marne (94055)
* Saint-Mandé (94067)
* Villiers-sur-Marne (94079)
* Vincennes (94080)

## Vegeu també

* Cantons de la Val-de-Marne
# Vicenç Pina

Vicenç Pina (Sogorb, Castelló de la Plana, finals segle xviii – 12 de novembre de 1849) fou un organista i compositor castellonenc.
Tota la seva vida va transcórrer al servei de la catedral de la seva vila natal. Primer ingressà com a infant del cor en lloc de Morata, que assolia el magisteri de capella (27 de novembre de 1797), més tard el 1809 supleix la vacant de primer organista, plaça que se li atorga oficialment el 1812, desenvolupant-la fins a la seva mort el 1849.
A l'arxiu de la catedral de Sogorb s'hi conserven unes Vigílies de la Verge (Dixit Dominus, Laetatus sum, Lauda Jerusalem i Magnificat), però no es té cap noticia de composicions per a orgue.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 44, pàg. 969 (ISBN 84-239-4544-8)
# Vicenç Plantada i Fonolleda

Vicenç Plantada i Fonolleda (?, segle xix — ?, segle XIX), fou folklorista, veterinari i mestre d'instrucció primària.
Molt popular en la comarca vallesana, figurà en la política, sent un dels més entusiastes partidaris d'Unió Catalanista. Col·laborà en el Butlletí del centre Excursionista de Catalunya i en altres publicacions, i e li deu: Alguns amics íntims de l'agricultor (Barcelona, 1880), Teories per a impedir la formació del granis i el desenvolupament del vent en els dies tempestuosos; Costums populars del Vallès que s'han perdut, i Orb hospitalària per a malalties infeccioses, (1885), Lo turó de la bandera. Episodis de la guerra del francès.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 45, pàg. 422. (ISBN 84-239-4545-6)
# Paraheminodus longirostralis

Paraheminodus longirostralis és una espècie de peix pertanyent a la família dels peristèdids.

## Descripció

* Fa 13,7 cm de llargària màxima.
* Cos fusiforme i cobert de plaques òssies.
* Nombre de vèrtebres: 33-34.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima subtropical (21°S-22°S, 167°E-168°W) que viu entre 412 i 467 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic: Nova Caledònia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kamohara, T., 1957. Notes on twenty additions to the marine fish fauna of Prov. Tosa, Japan, including one new genus (Family Peristediidae). Res. Rep. Kôchi Univ. v. 6 (núm. 5): 1-6.
* ↑ Kawai, T., K. Nakaya & B. Séret, 2008. A new armored searobin Paraheminodus longirostralis (Teleostei: Peristediidae) from New Caledonia. Ichthyological Research, 55 (4): 374-378.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sinagoga Kahal Zur Israel

La Sinagoga Kahal Zur Israel (hebreu: קהל צור ישראל‎, "Roca d'Israel") fou la primera sinagoga instituïda al continent americà, fundada a la ciutat de Recife el 1636 per jueus sefardites d'origen portuguès i espanyol que s'havien establert als Països Baixos i que després havien emigrat al nord-est del Brasil durant el breu període de dominació holandesa d'aquest territori. La nova comunitat va créixer aviat amb l'adhesió de jueus conversos que ja vivien al Nou Món, i que potser fins i tot van participar en la construcció de l'edifici. Van arribar a ser unes 1.450 persones. L'edifici original va perdurar fins a principis del segle xx, que fou enderrocat.
Una excavació arqueològica va confirmar l'emplaçament de l'antiga sinagoga al núm. 197 de la Rua do Bom Jesus, antiga Rua dos Judeus. Posteriorment, el 2001 es creà el museu jueu Arquivo Histórico Judaico de Pernambuco sobre les ruïnes conservades de diverses parts de la sinagoga original, com ara el bany ritual (micvé).
Actualment hi ha quatre sinagogues a Recife, però molts jueus prefereixen celebrar els seus casaments, Bar mitsvà i Bat mitsvà a la Kahal Zur Israel pel seu simbolisme, que els connecta directament amb la història del judaisme al Brasil. També s'està produint un ampli renaixement cultural al voltant d'aquest centre. Per exemple, cada mes de novembre s'hi celebra un festival de dansa, cinema i gastronomia jueus amb la participació d'uns 20.000 visitants.

## Referències

* ↑ «Synagogue in Brazilian town Recife considered oldest in the Americas». Reuters, 12-11-2008. Arxivat de l'original el 30/5/2012. [Consulta: 29 juny 2008].
* 1 2 «The Kahal Zur Israel Synagogue, Recife, Brazil». The Museum of the Jewish People at Beit Hatfutsot, ?. Arxivat de l'original el 24/11/2007. [Consulta: 28 juny 2008].
* 1 2 «The Jewish Community of Recife». The Museum of the Jewish People at Beit Hatfutsot, ?. [Consulta: 28 juny 2008].
# Sinagoga Status Quo Ante (Târgu Mureș)

La sinagoga Status Quo Ante a Târgu Mureș (en romanès: Sinagoga Status Quo din Târgu Mureş), també coneguda com el Gran Temple de Târgu Mureş, o la Gran Sinagoga de Târgu Mureş, és una congregació i sinagoga jueva Status Quo Ante, situada al carrer Aurel Filimon 24, Târgu Mureș, al comtat de Mureș, Transsilvània, Romania. Dissenyada per Jakob Gartner amb un estil arquitectònic eclèctic, la sinagoga es va acabar l'any 1900, durant el període austrohongarès.
La sinagoga va ser inclosa al Registre Nacional de Monuments Històrics de Romania el 2004.

### Edifici de la sinagoga

La Gran Sinagoga de Târgu Mureș va ser construïda entre el 1899 i el 1900 durant el període austrohongarès, en un estil arquitectònic eclèctic, seguint els plànols de l'arquitecte vienès Jakob Gartner, d'origen moravià. El constructor de l'edifici va ser un notable paleta i empresari, Pál Soós. L'inici de la construcció a finals del segle XIX va marcar, per a la comunitat jueva "Status Quo" de Târgu Mureș, un deslligament definitiu de la comunitat jueva ortodoxa de la resta de Transsilvània.
La sinagoga va ser inaugurada l'any 1900 pel rabbin Dr Joachim Wilhelm, en presència dels líders de la comunitat jueva local: Adalbert Burger (president de la comunitat) i Mendel Farcas (vicepresident). Les celebracions d'inauguració van tenir lloc durant tres dies i tres nits. Una placa de marbre, col·locada al vestíbul d'entrada, està marcada amb els noms dels principals donants de la construcció. La sinagoga continua sent coneguda fins als nostres dies amb el nom familiar Sinagoga de pe ulița Școlii (la sinagoga del carril de l'escola) també en hongarès Iskola utcai Zsinagóga, malgrat l'eventual canvi de nom del carrer i el canvi d'adreça de la sinagoga.

## Notes

* ↑ Anteriorment conegut com el carrer Școlii núm. 21, entrada al núm. 23.
* ↑ Tanmateix, la sinagoga no està inclosa a la "Llista de Monuments Històrics 2015", publicada pel Ministeri de Cultura.

## Referències

* ↑ «Great Temple in Târgu Mureş». Historic Synagogues of Europe. Foundation for Jewish Heritage and the Center for Jewish Art at the Hebrew University of Jerusalem, n.d.. [Consulta: 29 agost 2024].
* ↑ «Lista Monumentelor Istorice 2015: Județol Mureş» (en romanès). Ministerul Culturii. Guvernul României, 2018. [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ «AZ IZRAELITA HITKÖZSÉG ZSINAGÓGÁJA (The synagogue of the Israelite Community)» (en hongarès). Arxivat de l'original el 2006-06-18.
* ↑ «Sinagoga Status Quo Ante, Targu Mures». Visit Mures.
* ↑ «Situl Sinagogii din Tg. Mureș».
# Sindred de Toledo

Sindred o Sindered (Sinderedus o Sindredus en llatí), fou l'últim Arquebisbe de Toledo visigòtic (c. 710).
Segons almenys un cronista, el suposa arquebisbe durant el regnat de Vítiza (694-710), durant la qual suposadament va participar en el desafiament de Vítiza a l'autoritat de l'església durant els últims nou anys del seu regnat. Es diu que Sindred havia obeït les ordres del rei "mitjançant l'assetjament continu i perseguint als homes de gran integritat entre el clergat" en el regne, Corrupte, castigà estrictament diversos clergues que havien criticat Vítiza per la seva tirania i la seva vida dissoluta. És fiable que, d'acord amb la Crònica de 754, ja sigui ell o Gunderic va instituir algun tipus de pressió.
En el moment de l'ocupació musulmana, Sindred, partidari del rei Roderic, va fugir cap a Itàlia poc després de la batalla de Guadalete a 711. Quan era a Roma, Sindred va assistir al concili que el papa Gregori II presidí l'any 721 contra els casaments il·lícits dels clergues. Sindred va signar amb títol de bisbe ex Hispania (Sinderedus episcopus ex Hispania).

## Referències

* ↑ Bradley, 1883, p. 356-357.
* ↑ Collins, 2004.
* ↑ Orlandis, José. La Iglesia en la España visigótica y medieval (en castellà). Universidad de Navarra, 1976. ISBN 84-313-0422-7.
* ↑ Flórez, Enrique. España Sagrada (en castellà). vol. 5. Antonio Marín, 1750, p. 320-321.

## Fonts

* Bradley, Henry. The Goths: from the Earliest Times to the End of the Gothic Dominion in Spain (en castellà). 2a edició. G. P. Putnam's Sons, 1883.
* Collins, Roger «'Sicut lex Gothorum continent': Law and Charters in Ninth and Tenth Century León and Catalonia». The English Historical Review, vol. 100, núm. 396, 1985, pàg. 489-512.
* Collins, Roger. Visigothic Spain, 409-711 (en anglès). Blacwell Publishing, 2004.
# Sinibrama

Sinibrama és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Sinibrama affinis (Vaillant, 1892)
* Sinibrama longianalis (Xie, Xie & Zhang, 2003)
* Sinibrama macrops (Günther, 1868)
* Sinibrama melrosei (Nichols & Pope, 1927)
* Sinibrama taeniatus (Nichols, 1941)
* Sinibrama wui (Rendahl, 1932)

## Referències

* ↑ Wu H.-W. 1939. On the fishes of Li-Kiang. Sinensia v. 10 (núms. 1-6). 92-142.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Vaillant, L. L. 1892. Sur quelques poissons rapportés du haut-Tonkin, par M. Pavie. Bull. Soc. Philomath. Paris (Ser. 8) v. 4 (núm. 3): 125-127.
* ↑ Xie, Z.-G., C.-X. Xie & E. Zhang. 2003. Sinibrama longianalis, a new cyrpinid species (Pisces: Teleostei) from the upper Yangtze River basin in Guizhou, China. Raffles Bull. Zool. v. 51 (Núm. 2): 403-411.
* ↑ Günther, A. 1868. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Heteropygii, Cyprinidae, Gonorhynchidae, Hyodontidae, Osteoglossidae, Clupeidae,... [thru]... Halosauridae, in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 7: i-xx + 1-512.
* ↑ Nichols, J. T. & C. H. Pope. 1927. The fishes of Hainan. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. v. 54 (art. 2): 321-394, Pl. 26.
* ↑ Nichols, J. T. 1941. Four new fishes from western China. Am. Mus. Novit. Núm. 1107: 1-3.
* ↑ Rendahl, H. 1932. Die fischfauna der chinesischen Provinz Szetschwan. Ark. Zool. v. 24 A (pt 4): 1-134.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia), Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sinocyclocheilus anatirostris

Sinocyclocheilus anatirostris és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Guangxi (Xina).

## Referències

* ↑ Fang P.-W. 1936. Sinocyclocheilus tingi, a new genus and species of Chinese barbid fishes from Yunnan. Sinensia v. 7 (núm. 5). 588-593.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Proudlove, G.S. 1997 A synopsis of the hypogean fishes of the world. p. 351-354. A Proceedings of the 12th International Congress of Speleology, La Chaux de Fonds, Suïssa. vol. 3.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sinocyclocheilus biangularis

Sinocyclocheilus biangularis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Fang P.-W. 1936. Sinocyclocheilus tingi, a new genus and species of Chinese barbid fishes from Yunnan. Sinensia v. 7 (núm. 5). 588-593.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.