OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Germanes Franciscanes Filles de la Misericòrdia

La Congregació de les Germanes Franciscanes Filles de la Misericòrdia és una congregació religiosa de germanes mallorquina que forma part de la família franciscana. Les seves germanes, conegudes com a Monges Blaves, posposen al nom les sigles F.H.M.

## Història

Fou fundada a Pina el 1856 pel prevere mallorquí Mariano Ribas de Pina i la seva germana sor Concepció de Sant Josep. Les primeres fundacions foren a Pina, Costitx, Maria de la Salut, Calonge… A poc a poc la Congregació s'estengué per molts pobles de Mallorca. El 1875 tenien ja vint convents, el 1892 catorze més, i el 1896 vuit més. El 1922 en fundaren a diferents pobles de Menorca. El 1925 fundaren un convent a Assís, poble de Sant Francesc, i després seguiren altres fundacions a Itàlia. El 1927 fundaren convents a Villa Mayor de Santiago, a Conca, a València, a Barcelona i a altres províncies d'Espanya.
Amb motiu de la guerra del Marroc, algunes germanes de la Congregació partiren cap a Àfrica per donar serveis caritatius als hospitals de sang durant alguns mesos. Ajudaren les víctimes i els malalts de l'epidèmia del còlera morbo del 1865 i de la febre groga del 1871 que afectà les Illes. El 1936, a Barcelona, moriren màrtirs sor Caterina Caldés Socias i sor Miquela de Sagrament Rullan Ribot. El Papa Benet XVI aprovà el 2006 el decret pel qual l'Església reconeix el martiri d'aquestes religioses. Queda pendent la cerimònia de beatificació de les dues religioses.
A causa de les greus necessitats de Bolívia i el Perú, l'any 1961 s'establiren a aquests països. La seva tasca a Amèrica, igual que a Mallorca, era evangelitzar, ensenyar, visitar malalts i elevar el nivell cultural dels seus habitants. Posteriorment fundaren el convent de Waco (Texas).
La Congregació ha regentat diferents hospitals i també col·legis. Actualment dirigeix el centre Mater Misericòrdia. El 2007 va rebre el Premi Ramon Llull en reconeixement de la seva activitat de caràcter social, assistencial i educatiu al servei dels més necessitats; tasca duta a terme amb abnegació, senzillesa, humilitat i constància, i per la seva inestimable ajuda a les persones més desemparades del Tercer Món.
# Luci Crassici

Luci Crassici (en llatí: Lucius Crassitius) va ser un gramàtic nadiu de Tàrent, conegut com a Pasicles, nom que més tard va canviar per Pansa.
Primer va treballar assistint als escriptors de mims per al teatre, després va donar lectures de gramàtica. Va escriure un comentari sobre l'obscur poema de Gai Helvi Cinna, Smyrna que li va donar un gran renom a la seva època. Suetoni el menciona amb lloances, però no parla dels comentaris ni del contingut del poema, que es desconeix.
Va ensenyar als fills de moltes famílies nobles de Roma i entre ells a Jul·lus Antoni, fill de Marc Antoni. Va tancar la seva escola i es va dedicar finalment a la filosofia.
Es pensa que podria ser un llibert de Crassitius o Crassicius, mencionat per Ciceró l'any 43 aC com un dels amics de Marc Antoni i que Pasicles hauria estat el seu nom original, però altres sostenen que el Crassitius que cita Ciceró és el mateix Luci Crassici.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/886?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=CrassitiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 871-872. ]
# St. Francisville (Illinois)

St. Francisville és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 759 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Francisville tenia 759 habitants, 317 habitatges, i 221 famílies. La densitat de població era de 390,7 habitants/km².
Dels 317 habitatges en un 34,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,4% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 30% no eren unitats familiars. En el 27,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.543 $ i la renda mediana per família de 29.688 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.417 $ mentre que les dones 15.938 $. La renda per capita de la població era de 12.955 $. Aproximadament el 19,7% de les famílies i el 21,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Francisville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Francisville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Iguana marina

La iguana marina (Amblyrhynchus cristatus) és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós de la família dels iguànids amb la capacitat, única entre els llangardaixos moderns, de viure i cercar aliment dins del mar. Només es troba a les illes Galápagos (n'és espècie endèmica), a totes les illes de l'arxipèlag, on acostuma a viure a les ribes rocalloses, tot i que també es pot trobar a les platges i als manglars.
Té unes urpes molt esmolades que li serveixen per subjectar-se a les roques, a més de servir-los per a caminar a terra. Tot i la seva capacitat de submergir-se i nedar sota l'aigua, no deixen de ser rèptils, per la qual cosa necessiten, cada cert temps, exposar el seu cos al sol, per augmentar d'aquesta manera la seva temperatura, que al mar baixa amb una gran rapidesa. Disposen d'una pell impermeable i molt gruixuda, que els ajuda, en certa manera, a mantenir la temperatura.

## Galeria, Santa Cruz (Galápagos)

* Iguana, Amblyrhynchus cristatus a Badia Tortuga, Santa Cruz (Galápagos)
* (Amblyrhynchus cristatus) a Puerto Ayora, Santa Cruz (Galápagos)

## Referències

* ↑ Nelson, K., Snell, H. & Wikelski, M. 2004. Amblyrhynchus cristatus. The IUCN Red List of Threatened Species 2004: e.T1086A3222951. Downloaded on 12 June 2019.
* ↑ The Reptile Database
# Bandera de les Illes Marshall

La bandera de les Illes Marshall va ser aprovada a l'inici de l'autogovern, l'1 maig de 1979, per a aquest estat insular de l'oceà Pacífic.
Les Illes Marshall van ser part de la Territori en Fideïcomís de les Illes del Pacífic administrat pels Estats Units, del qual formaven part les Illes Marshall i els Micronèsia. En comú amb les nacions insulars de la regió, aquesta bandera té la representació simbòlica del lloc de les illes a l'oceà. La banda diagonal representa l'augment de l'equador, l'estrella, que representa l'arxipèlag a l'hemisferi nord. El blanc i el taronja representen, respectivament, el Ratak cadena (l'alba) i la Ralik cadena (la posta de sol), així com a símbol de pau i valor. L'estrella té 24 puntes que representen el nombre de districte electorals, mentre que els quatre punts allargats representen els principals centres culturals Majuro, Jaluit, Wotje i Ebeye. La bandera va ser dissenyada per Emlain Kabua, una de les primeres dames de la república.

## Banderes històriques

* Bandera sota domini colonial alemany usada de 1878 a 1894.
* Bandera de Territori en Fideïcomís de les Illes del Pacífic, usada de 1965 a 1979.
* Bandera de les Nacions Unides usada de 1947 a 1965.
* Bandera dels Estats Units d'Amèrica, usada de 1944 a 1986.
# Fabliaux

El fabliau (plural fabliaux) és un gènere narratiu medieval provinent del nord de França, concretament del territori d'Oíl. Neix al segle xii, cap a l'any 1160, i es transforma en altres gèneres a partir del segle xiii. S'estén mitjançant els joglars i va dirigit principalment a la burgesia. El terme "fabliaux" és el plural de "fabliau" diminutiu de la paraula francesa "fable".
Els "fabliaux" que s'han conservat fins ara estan escrits en vers, amb l'estrofisme anomenat codolada. Aquest gènere tracta assumptes divertits, jocosos, lliures i fins i tot obscens. El seu objectiu no és transmetre cap missatge ètic sinó fer passar una bona estona al seu públic, divertir mitjançant el sarcasme i la ironia. Els protagonistes solen ser de baixa o mitjana extracció social i sovint el personatge principal és la dona, la qual es presenta astuta i maquiavèl·lica. L'home té un paper més ingenu o innocent, ja que freqüentment és la víctima de la trama amorosa o engany. El clergat tampoc s'ha deslliurat de la burla dels "fabliaux". Els capellans són presentats com a persones amb ambició i amb l'únic objectiu d'aconseguir riqueses i poder. És un tipus de literatura molt d'estil dels goliards i molt estesa per tot Europa.

## Característiques

Els fabliaux es caracteritzen per:
* La brevetat
* Pocs personatges (2 o 3)
* Un sol escenari amb decorat, o dos com a màxim
* Unitat temporal (les històries duren un dia o dos com a màxim)
* Misogínia
* Anticlericalisme
* Tema per excel·lència: la infidelitat de la muller
Actualment, es conserven unes 150 obres, la majoria anònimes tot i que se'n troben de signades per Gautier de Leu, Jean Bodel, Jean de Londe i Rutebeuf. El conte més antic conservat es remunta al 1160.

## Tradició en català

Exemples en català serien el Sermó del bisbetó, Disputa d'en Buch ab son cavall, Planys del cavaller Mataró, El sagristà i la burgesa, El testament d'en Bernat Serradell de Vic. Els experts no es posen d'acord en si està o no justificat anomenar "fabliaux" a aquestes obres. Un teòric que es decanta pel no és Arseni Pacheco (vegeu "Els fabliaux catalans no són fabliaux", Miscel·lània Joaquim Molas, vol. 3, 2009). Un teòric que es decanta pel sí és Antonio Ottaiano (vegeu "Els fabliaux catalans: anàlisi d'una definició").
Potser el més conegut és El llibre de fra Bernat, del gironí Francesc de la Via, que explica les peripècies d'un fatricel de vida dissipada que intenta aconseguir els favors amorosos d'una monja i s'ha de barallar amb altres dos pretendents, un canonge i un cavaller. Al final qui aconsegueix els serveix amorosos de la monja és el narrador, un alter ego de l'autor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Temàtica Catalana. Llengua i Cultura. Volum 7, p. 220. Barcelona: Proa.
* Emma González de Gambier. Diccionario de terminologia literaria.
* Demetrio Estebanez Calderón. Diccionario de términos literarios.
* Enciclopèdia Larousse. www.larousse.fr/encyclopedie/divers/fabliau/50877.
# Vladímir Sokalski

Vladímir Ivànovitx Sokalski, rus: Владимир Иванович Сокальский (Heidelberg, 24 d'abril de 1863 - Sebastòpol, 1919) fou un crític musical i compositor rus.
Estudià dret a Khàrkiv i, al mateix temps, música amb el seu oncle. el també compositor Piotr Petróvitx Sokalski, donant-se a conèixer com a notable compositor, sense abandonar l'exercici d'advocat.
Les seves obres principals són; Simfonia en sol menor; Fantasia dramàtica, per a orquestra; Andante elegíac, per a violoncel i orquestra; Impressions musicals, per a piano; El nap, òpera infantil; Suite, per a piano, i melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 1480 (ISBN 84 239-4556-1)
# Summerfield (Illinois)

Summerfield és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 472 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Summerfield tenia 472 habitants, 161 habitatges, i 123 famílies. La densitat de població era de 433,9 habitants/km².
Dels 161 habitatges en un 36% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,2% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 23,6% no eren unitats familiars. En el 17,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,2% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 7,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.031 $ i la renda mediana per família de 42.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.813 $ mentre que les dones 18.472 $. La renda per capita de la població era de 13.283 $. Aproximadament el 5,8% de les famílies i el 6,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Summerfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Summerfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Duna (novel·la)

Duna (en anglès, Dune) és una novel·la de ciència-ficció escrita per Frank Herbert i publicada el 1965. Va rebre el Premi Hugo de 1966 i el primer Premi Nebula a la Millor Novel·la. Duna es considera popularment una de les millors novel·les de ciència-ficció, i sovint se cita com la novel·la de ciència-ficció més venuda de tots els temps. Duna fou seguit de cinc seqüeles escrites també per Frank Herbert, i va inspirar una pel·lícula el 1984 de David Lynch, dues mini-sèries fetes pel canal de ciència-ficció dels Estats Units, videojocs, jocs de taula, i una sèrie de preqüeles i seqüeles coescrites pel fill de l'autor Brian Herbert i Kevin J. Anderson. Denis Villeneuve va fer una nova versió, separant la novel·la en dues pel·lícules.

## Trama

Duna pren lloc en un futur llunyà, enmig d'un imperi interestel·lar feudal on els planetes són controlats per cases nobles que deuen obediència a la casa Imperial: la Casa Corrino. La novel·la narra la història d'un jove Paul Atreides (hereu del Duc Leto Atreides) quan ell i la seva família es muden al planeta Arrakis, l'única font de l'espècia melange, la substància més important i valuosa de tot l'Univers. En una història que explora les complexes interaccions de la política, religió, ecologia, tecnologia, i les emocions humanes, el destí de Paul, la seva família, el seu nou planeta i els seus habitants natius, així com el de l'emperador, la poderosa Guilda Espacial, i l'orde femení secret de les Bene Gesserit, s'entrecreuen en una confrontació que canviarà el curs de la humanitat.

## Edicions en català

* Duna, traduïda per Manuel de Seabra, Edicions Pleniluni, Barcelona 1989. ISBN 84-85752-60-0
* Dune, traduïda per Manuel de Seabra, Mai Més Llibres i Raig Verd, Barcelona 2021. ISBN 978-84-123633-5-7

## Adaptacions

El llibre de Frank Herbert ha estat adaptat al cinema pel director David Lynch l'any 1984.
El 2020 el director de cinema Denis Villeneuve va rodar-ne una adaptació amb un gran elenc d'actors, entre els que es troben Timothée Chalamet, Oscar Isaac, Zendaya, Javier Bardem i altres actors coneguts.

## Referències

* ↑ «Sci-Fi bestselling novel». Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 13 juliol 2006]. La revista Locus feu una enquesta als lectors el 15 d'abril del 1975 en la que Duna "fou votada la millor novel·la de ciència-ficció de tota la història... Ha venut més de 10 milions de còpies en diverses edicions" pg 119, Touponce 1988
* ↑ NacióDigital. «Crítica Dune Part Two». [Consulta: 2 abril 2024].
* ↑ «Dune». [Consulta: 18 desembre 2021].
# Fanny Sallés Utiel

Fanny Sallés Utiel (Terrassa, 1964) fou una periodista catalana.
Va estudiar a l'Institut Blanxart de Terrassa, formant-se en periodisme a la Universitat Autònoma de Barcelona. Durant tota la vida va mantenir una vinculació destacada amb l'esport de la seva ciutat natal. Va treballar a Ràdio Terrassa fins al final de l'emissora, al capdavant de la informació esportiva, com a cap d’Esports. I al llarg de la seva vida va col·laborar amb diferents mitjans de comunicació. Durant molts anys va ser la corresponsal del diari “Sport” a la ciutat. A més, fou la responsable de premsa del Terrassa FC va ser una de les seves grans passions. A més d’informar sobre l’actualitat del club egarenc, posteriorment fou responsable de premsa i, fins i tot, va formar part de la junta directiva. Ha col·laborat amb diferents entitats de la ciutat i de la comarca. En els darrers anys va formar part de l'Associació Esportiva Mitja Marató en l'àrea de comunicació, formant part de l'estructura, o el Matadepera CF. Va treballar molt en el foment del futbol femení a la comarca, en la seva difusió i desenvolupant tasques de tota mena. Ha estat jurat molts anys del certamen Esportista de Terrassa i va col·laborar en l'elaboració del Pla Director de l'Esport, impulsat des de la regidoria d’Esports de l'Ajuntament de Terrassa. Va treballar durant més de 30 anys a la taquilla del Centre Cultural. Una tasca que també li va permetre viure de molt a prop l'activitat cultural de Terrassa. Va formar part de la redacció d'esports de Ràdio Terrassa, on va presentar «Música i Esport» i també va presentar «Terrassa Olímpica» que va heretar de José Luis Fernández Abajo després de la seva mort. Fanny era germana de José María Sallés Utiel, especialista en motor de Terrassa Olímpica.

## Referències

* ↑ Cadalso, Josep «Fanny Sallés Utiel (Terrassa, 1964-2022)». Diari de Terrassa, 12-04-2022 [Consulta: 1r agost 2022].
* ↑ «Fallece a los 57 años la periodista Fanny Sallés i Utiel, ex Ràdio Terrassa». Guia de la Ràdio, 11-04-2022 [Consulta: 1r agost 2022].
* ↑ Tarrida, Lluïsa «Mor la periodista de Terrassa Fanny Sallés». Món Terrassa, 11-04-2022 [Consulta: 1r agost 2022].
* ↑ «Mor la periodista terrassenca Fanny Sallés als 57 anys». La Ciutat. Diari Digital, 11-04-2022 [Consulta: 1r agost 2022].
# Joan Francesc de Lasa i Casamitjana

Joan Francesc de Lasa i Casamitjana (Barcelona, 1918 - 10 de setembre de 2004) va ser un crític, investigador, documentalista, historiador i director de cinema.

## Biografia

Llicenciat en dret, d'estudiant participà en un Comitè de Cinema (anys 30). S'inicià en la crítica cinematogràfica col·laborant en publicacions (des dels anys 30 fins als 70). Crític independent defensà els valors ètics i estètics del cinema. També exercí de redactor literari de publicitat en diferents distribuïdores. Paral·lelament, des de mitjan dècada del 1940 fundà i dirigí diversos cineclubs. Instituí la Setmana del Nuevo Cine Español de Molins de Rei (anys 60), i creà i dirigí els dos primers Festivals de Castelldefels (finals dels 50) de teatre, música i dansa.
Publicà assaigs sobre el cine Coliseum de Barcelona, sobre la comèdia en el cinema espanyol, sobre la necessitat de crear a Barcelona una Secció de Cinematografia Catalana (1957); un resum sobre la història del cinema espanyol i un altre sobre el cinema català. Especialista en els cineastes pioners a Catalunya, va escriure sobre Feliu Elias, Fructuós Gelabert i els germans Baños.
Fou cineasta amateur i també va rebre encàrrecs de cinema publicitari i industrial. Per a TVE a Catalunya dirigí i presentà la sèrie una història del cinema a Catalunya (1979-1980) i el programa "Visual" sobre el món de la imatge.
Va ser guardonat amb el premi de Cinematografia de la Generalitat 1989 per la seva labor d'investigació sobre el cinema primitiu a Catalunya i amb la Creu de Sant Jordi de Cinematografia 1997 per la seva aportació a la cinematografia.

## Filmografia

* Si la Rambla pudiera hablar (1954) (cinema amateur)
* Aquell primer cinema català. Els germans Baños. Generalitat Catalunya-Dep.Cultura. Barcelona, 1996.

## Bibliografia

* "El món de Fructuós Gelabert". Generalitat Catalunya-Dep.Cultura. Barcelona: 1988.
* Simó, I.C. "L'art de saber veure televisió". Canigó, núm.636, 1979.
* Torras, J. "Una glossa d'un deixeble". Cinematògraf, vol.3.1986.
* Perucho, J. "Joan Francesc de Lasa". Avui Cultura, 1-8-1996.
* Joan Francesc de Lasa, La memòria crítica. Associació Catalana de Crítics i Escriptors Cinematogràfics. Barcelona: 1997.
* Romaguera, J. (dtor.) Diccionari del Cinema a Catalunya. Enciclopèdia Catalana. Barcelona: 2005.
* Els Nostres peoners: creadors, tècnics i intèrprets article de J.F. de Lasa

## Referències

* ↑ «Joan Francesc de Lasa i Casamitjana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cefisodor (orador)

Cefisodor (grec antic: Κηφισόδωρος, llatí: Cephisodorus) fou un orador atenenc, el deixeble més important d'Isòcrates d'Atenes, que va escriure una «Apologia d'Isòcrates» en quatre llibres defensant el seu mestre contra Aristòtil, sota el títol de αἱ προς Ἀριστοτέλη ἀντιγραφαί, segons que diu Dionís d'Halicarnàs. També va atacar Plató.
Un escoli a Aristòtil esmenta un escriptor grec del mateix nom, i el fa autor d'una història de la Tercera Guerra Sagrada entre els exèrcits de Tebes i la Fòcida pel control de Delfos. Era deixeble d'Isòcrates, i degué ser la mateixa persona.

## Referències

* ↑ 2.Cephisodorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 668
# Districte de Montdidier

El Districte de Montdidier és un dels quatre districtes amb què es divideix el departament francès del Somme, a la regió dels Alts de França. Té 5 cantons i 132 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Montdidier.

## Cantons

cantó d'Ailly-sur-Noye - cantó de Montdidier - cantó de Moreuil - cantó de Rosières-en-Santerre - cantó de Roye

## Vegeu també

* Cantons del Somme
# Summit (Illinois)

Summit és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 10.637 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Summit tenia 10.637 habitants, 3.356 habitatges, i 2.416 famílies. La densitat de població era de 1.937,2 habitants/km².
Dels 3.356 habitatges en un 38,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,7% hi vivien parelles casades, en un 15,8% dones solteres, i en un 28% no eren unitats familiars. En el 23% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,16 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 12,1% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 17,7% de 45 a 60 i un 10,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.132 $ i la renda mediana per família de 44.063 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.287 $ mentre que les dones 21.628 $. La renda per capita de la població era de 14.611 $. Aproximadament el 12,6% de les famílies i el 16,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Summit». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Summit». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.