OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó de Pont-l'Abbé

El cantó de Pont-l'Abbé (bretó Kanton Pont-'n-Abad) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 7 comunes :
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Combrit | Kombrid | 3.165 | 24,13 | 29120 | 29037 |
| Île-Tudy | Enez-Tudi | 611 | 1,26 | 29980 | 29085 |
| Plomeur | Ploveur | 3.203 | 29,69 | 29120 | 29171 |
| Pont-l'Abbé | Pont-’n-Abad | 7.849 | 18,21 | 29120 | 29220 |
| Saint-Jean-Trolimon | Sant-Yann-Drolimon | 845 | 14,68 | 29120 | 29252 |
| Tréguennec | Tregened | 342 | 9,61 | 29720 | 29292 |
| Tréméoc | Tremeog | 821 | 11,66 | 29120 | 29296 |
| Cantó | Pont-’n-Abad | 16.836 | 109,24 | - | 2934 |

## Evolució demogràfica

| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 13.127 | 13.217 | 13.841 | 14.794 | 15.596 | 16.836 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Annick Le Loch | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Ángel Menchaca

Ángel Menchaca (Paraguai, 1855 - ?, 1924) fou un músic i periodista. Malgrat que nascut al Paraguai, és a l'Argentina on va residir quasi sempre, i a Buenos Aires va publicar les seves principals obres. També en aquella capital va dirigir El País i va publicar El Diario Oficial.
És autor, a més, d'un sistema de notació musical, en el que queden desterrades les principals característiques del de sempre, és a dir, pentagrames, claus, accidents, notes i indicacions, substituint-les per un verdader alfabet musical i donant a les figures un valor absolut i real, amb completa independència de tot factor aliè a ella. Aquest sistema anomenat Nuevo sistema teórico-gráfico de la música, fou donat a conèixer pel seu autor per mitjà de llibres, conferències, fulletons i articles, no tan sols a Amèrica, sinó també a França, Espanya, Alemanya, Anglaterra, Itàlia i Bèlgica, i arreu trobà molt favorable acollida, havent-li valgut a Menchaca entusiastes felicitacions dels més eminents teòrics d'Europa. En Espanya, que visità el 1911, on donà conferències a Madrid, Barcelona i València, i fou constantment complimentat, sent-l'hi concedida pel govern la creu d'Alfons XII. Malgrat l'èxit que sembla va tenir aquest sistema, la veritat és que els aficionats a la música d'avui 2015, no han sentit parlar mai d'aquest sistema de notació, ni per a cap músic ni cap compositor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 571 ISBN 84 239-4534-0
# Ángel Pagés López-Guerrero

Ángel Pagés López-Guerrero (27 de juliol de 1908, ? - ?, ?) fou un militar espanyol de l'arma de Cavalleria que, essent tinent, formà part del grup de militars anomenats Jinetes de Alcalá i que s'avalotà contra el govern de la Segona República Espanyola el 1936 a Mallorca. Els primers mesos de la Guerra Civil participà en la formació de les milícies falangistes, en la repressió de membres i simpatitzants del Front Popular i en la defensa contra el desembarcament de Mallorca per part de tropes republicanes.
El 1932 assolint el grau de tinent. L'abril de 1936 el destinaren al Regiment de Caçadors de Calatrava, núm. 2.
Formà part dels anomenats Jinetes de Alcalá, un grup de militars de l'arma de Cavalleria adscrits als Regiments de Caçadors de Calatrava, núm. 2, i de Villarrobledo, núm. 3, destinats a Alcalá de Henares, que a finals de juny de 1936 foren confinats al castell de Sant Carles de Palma, Mallorca. El Govern de la Segona República aprofità uns greus incidents entre soldats i membres de partits d'esquerra per fer neteja de conspiradors d'ambdós regiments. Al castell de Sant Carles conegueren al cap de la Falange Española a Mallorca, Alfonso de Zayas, que també estava empresonat i que els posà amb contacte amb els militars que s'havien d'aixecar contra la República. Quan es produí el pronunciament militar del 18 de juliol de 1936, aquests militars es posaren a les ordres dels avalotats. Participà en la formació de les milícies falangistes i en la repressió de membres i simpatitzants del Front Popular (detencions il·legals, tortures i assassinats). Comandà el grup de militars que vigilaven el desembarcament de Mallorca de les tropes republicanes del capità Bayo a Portocristo i fou el seu grup qui primer contactà amb ells.
Uns mesos després de l'alçament tornà a la península i fou ascendit a capità. El maig de 1937 fou destinat al Terç de Requetès Alcázar. Fou destinat, el 1938, a la Divisió de Cavalleria, i després a la Legió. El 1952 era comandant i estava destinat a l'Escola d'Aplicació de Cavalleria i Equitació de l'Exèrcit. El 1966 fou ascendit a coronel i era ajudant de camp del dictador Francisco Franco.

## Referències

* 1 2 «Capitanes de Caballería». Anuario Militar, 1936, pàg. 251.
* ↑ Diario Oficial del Ministerio de la Guerra, II, 100, 30-04-1936, pàg. 250.
* ↑ Capellà, Llorenç «Els Jinetes de Alcalá». Diari Balears, 26-05-2009. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2020 [Consulta: 12 d’agost 2020]. Arxivat 28 de juliol 2020 a Wayback Machine.
* ↑ Massot i Muntaner, Josep, 1941-. El desembarcament de Bayo a Mallorca : agost-setembre de 1936. [Barcelona]: Abadia de Montserrat, 1987. ISBN 84-7202-835-6.
* ↑ «Destinos». Boletín Oficial del Estado, 214, 22-05-1937, pàg. 1557.
* ↑ «Por conveniencia del servicio...». Boletín Oficial del Estado, 464, 28-01-1938, pàg. 5472.
* ↑ «Por resolución, de S. E. el Generalísimo de los Ejércitos Nacionales,...». Boletín Oficial del Estado, 541, 15-04-1938, pàg. 6799.
* ↑ «Tienios». Diario Oficial del Ministerio del Ejército, III, 171, 31-07-1952, pàg. 426.
* ↑ «Ascensos». Diario Oficial del Ministerio del Ejército, IV, 225, 05-10-1966, pàg. 34.
# Paul Geisler

Paul Geisler (10 d'agost de 1856 a Stolp, Pomerània-3 d'abril de 1919, Posen) fou un compositor deixeble del seu avi (director de música a Marienburg) i de Konstantin Decker. Fou repetiteur al teatre Municipal de Leipzig, director d'orquestra a Bremen (1883-85), i posteriorment fundà a Poznań un conservatori de música, havent dirigit, a més, en aquesta població, diversos concerts simfònics. Des del 1899 fins al 1903 fou director de l'Associació provincial de Cantors.
És autor de diverses òperes, entre elles:
* Ingeborg, (Bremen, 1884),
* Hertha, (Hamburg, 1891),
* Die Ritter von Marienburg Palm, (1893),
* Warum, Fredericus rex, (1899),
* Prinzessin Ilse (1903),
* Wikingertod, episodi dramàtic,
* Der Rattenfänger von Hameln, poema simfònic (1880),
* Till Eulespiegel, poema simfònic,
* Sansara, poema simfònic,
* Galghatha, poema simfònic,
* Episoden, música vocal i piano,
* Monologe, música vocal i piano,
* Quatre simfonies, titulades Fresques symphoniques, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 25, pàg. 1166, ISBN 84-239-4525-1
# Trial de Sant Llorenç 1976

L'edició de 1976 del Trial de Sant Llorenç fou la 10a d'aquesta prova, organitzada pel Motor Club Terrassa. El trial era la tercera prova del Campionat del Món d'aquell any i tingué lloc el 7 de març pels voltants de Sant Llorenç del Munt, amb sortida a Matadepera, Vallès Occidental. Hi participaren 100 pilots, els quals hagueren de superar 24 zones repartides al llarg d'un recorregut que calia completar 2 vegades.
En aquella ocasió hi participaren pilots de tretze països diferents (26 dels quals catalans), i l'assistència de públic tornà a ser massiva.

## Zones

Algunes de les 24 zones marcades per a aquest trial eren habituals d'aquesta prova i es varen fer servir en diverses edicions, com ara per exemple les anomenades Reietó, Tobogan i Dipòsit (al Torrent de la Riba) o la Cañon Colorado (prop del Club Deportiu Terrassa, a uns 500 metres del quilòmetre 5,800 de la carretera BV-1221 de Terrassa a Talamanca). Moltes d'elles eren fàcilment accessibles en estar situades prop d'alguna carretera o camí forestal.

## Classificació

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Martin Lampkin | Bultaco | 36,7 |
| 2 | Ulf Karlson | Montesa | 37,2 |
| 3 | Manuel Soler | Bultaco | 37,3 |
| 4 | Malcolm Rathmell | Montesa | 49,4 |
| 5 | Yrjö Vesterinen | Bultaco | 49,8 |
| 6 | Charles Coutard | Bultaco | 52,2 |
| 7 | Mick Andrews | Yamaha | 53,9 |
| 8 | Jaume Subirà | Montesa | 56,9 |
| 9 | Xavier Cucurella | Bultaco | 62,7 |
| 10 | Rob Shepherd | Montesa | 65 |

## Referències

* ↑ «Lampkin (Bultaco) venció en el X Trial de Sant Llorenç del Munt» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 08-03-1976. [Consulta: 14 gener 2014].
* ↑ MC Terrassa 1979: «Horario de paso corredores» p. 27
* ↑ MC Terrassa 1979: «Número y nombre de zonas» p. 29
* ↑ Martí, Josep Maria. «Trial por todo lo alto en Sant Llorenç del Munt» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 04-03-1976. [Consulta: 14 gener 2014].

### Bibliografia

* «Trial World Championship 1976 - G.P. Spain - Espagne» (PDF) (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 11 de febrer 2017. [Consulta: 20 febrer 2011].
* Alguersuari, Jaume (Director) «Historial Trial Sant Llorenç de Munt» (en castellà). Solo Moto. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 131, 09-03-1978, p. 47.
* Programa XIII Trial de Sant Llorenç del Munt (en castellà). Terrassa: Motor Club Terrassa, 11 març 1979, p. 34 (Historial), 27 i 29.
* «Historial Trial de Sant Llorenç del Munt». A: Programa XV Trial de Sant Llorenç del Munt (en castellà). Terrassa: Motor Club Terrassa, 22 febrer 1981, p. 13.
# Schizodon borellii

Schizodon borellii és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Pot assolir 2 kg de pes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraguai.

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Schizodon borellii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* López, H.L., A.M. Miquelarena i R.C. Menni 2003. Lista comentada de los peces continentales de la Argentina. ProBiota Serie Técnica y Didáctica Núm. 5, 87p.
* López, H.L., A.M. Miquelarena i J. Ponte Gómez 2005. Biodiversidad y distribución de la ictiofauna Mesopotámica. Miscelánea 14:311-354.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Nion, H., C. Rios i P. Meneses 2002. Peces del Uruguay: Lista sistemática y nombres comunes. Montevideo, DINARA, Infopesca.
* Vari, R. P. i S. J. Raredon 1991: The genus Schizodon (Teleostei: Ostariophysi: Anostomidae) in Venezuela, a reappraisal. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 104 (núm. 1): 12-22.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Zérubia

Zérubia (en cors Zirubia) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 29 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 40 | 50 | 40 | 27 | 34 | 29 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001 | Jean-Claude Lucchini | DVD | |
# Ludwig Christoph Heinrich Hölty

Ludwig Christoph Heinrich Hölty (Mariensee, Neustadt, 21 de desembre de 1748 - Hannover, 1 de setembre de 1776) fou un poeta alemany.
Freqüentà el Gimnàs de la seva població nadiua i després estudià teologia a Gottinga. Allà fou un dels més actius membres de l'anomenada Aliança de poetes de Gottinga (Goettinger Dichterbund). Uns amors contrariats i desgraciats i l'excessiu treball al que es dedicà per atendre la seva subsistència, li precipitaren la mort.
Els seus poemes (per exemple Wer wolle sicht mit Grillen plagen i Ueb'immer Treu und Redlichkeit) vessant gràcia i delicadesa d'idees, ingenuïtat de pensaments i entusiasme amorós, units a una rara harmonia de llenguatje. La vida pacífica i intensa, el sentiment de l'amistat, el gaudi de la naturalesa i de les seves manifestacions, són els principals elements de les seves poesies. Les seves baldes pertanyen als primers assaigs d'aquest gènere de composició a Alemanya.
Els seus Poemes els publicà per primera vegada Geissler a Halle, el 1782, després Voss i Stolberg a Hamburg, el 1783, amb algunes modificacions dels texts primitiu en una edició augmentada per Voss amb una excel·lent biografia de l'autor, (Hamburg, 1804) i, finalment, per Voigt (2a edició, Hannover, 1858).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, 1a part, pàg. 155-56 (ISBN 84-239-4528-6)
# Luigi Bassi

Luigi Bassi (Pesaro, 5 de setembre de 1766 – Dresden, 13 de setembre de 1825) fou un cantant d'òpera italià de la tessitura de baríton.
Estudià la música i el cant des de molt infant, i als tretze anys es presenta en el teatre fent papers de dona, en els que assolí grans èxits per la seva bella veu. Després de perfeccionar-se sota la direcció del cantant Pietro Laschi, es presentà a Florència com a baríton, i passant d'aquesta població a Praga ja com a famós cantant quan només tenia dinou anys.
A la seva veu admirable unia un gran talent d'actor, que brillava sobretot en les òperes El barber de Sevilla i El rei Theodor. Quan Mozart va escriure el Don Giovanni, dedicat als seus amics de Praga, Bassi feu una creació del rol de protagonista, completant-se la glòria d'aquest cantant amb l'òpera Les noces de Figaro.
Les revoltes polítiques de 1806 van cloure el teatre, i llavors Bassi passà a Viena al servei de la capella del príncep Lobkowitz. El 1815 donà algunes representacions en el teatre de Dresden, però la seva veu començava a decaure i poc temps després es retirà de l'escena.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 1091 (ISBN 84-239-4532-4)
# Luigi Capotorti

Luigi Capotorti (Molfetta, 1767 – San Severo, 1842) fou un compositor i violinista italià.
Va ser mestre de capella de diversos convents. La seva primera obra fou la farsa titulada Gli sposi in vissa, la qual s'estrenà amb bon èxit en el teatre Nuovo, de Nàpols, a la que li seguiren L'impegno superato, i en el Teatro San Carlo les òperes Ciro, Eneas in Cartagine, Gli Orazzi e Curiazzi, Marco Cuzio i Obbede ed Alamaro, i per fi, Ernesta e Carlino i Bref il Sordo, en el teatre dels Fiorentini.
Entre les seves obres de caràcter religiós destaca l'oratori Les plagues d'Egipte.

## Referències

* ↑ Ambìveri, Corrado. Operisti minori: dell'ottocento Italiano. Gremese Editore, 1998, p. 35–36. ISBN 978-88-7742-263-7.
* ↑ Masutto, Giovanni. I maestri di musica italiani del secolo XIX: notizie biografiche. G. Cecchini, 1834, p. 35–36.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 11, pàg. 569. (ISBN 84-239-4511-1)
# Luigi Ferdinando Casamorata

Luigi Ferdinando Casamorata (Würzburg, 15 de maig de 1807 - Florència, 24 de setembre de 1881) fou un compositor italià.
Estudià dret, però ensems cultiva la música, col·laborant en la Gazettas Musicale de la capital de la Toscana i de Milà, i component diverses peces de concert, diversos ballets, una òpera titulada Iginia d'Asti i molta música sagrada. Casamorata a més organitzà l'Instituto musicale de Florència, devent-se-li també un Manuale di armonia (1876), i Origini ed ordinamento del R. Instituto musicale Fiorentino.

## Referències

* ↑ Rescigno, Eduardo. Vivaverdi: dalla A alla Z Giuseppe Verdi e la sua opera. Bur, 7 de novembe de 2012, p. 166–167. ISBN 978-88-586-3902-3.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 12, pàg. 116. (ISBN 84-239-4512-X)
# Luigi Gherardeschi

Luigi Gherardeschi (Pistoia, Toscana, 3 de novembre de 1791 - 1871) fou un compositor
italià de la nissaga dels Gheradeschi. Succeí al seu pare Giuseppe en el càrrec d'organista i mestre de capella de la catedral de Pistoia i va escriure música religiosa i la cantata Cristoforo Colombo. El seu fill Gherard també fou organista i mestre de capella de la catedral de Pistoia.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 53, pàg (ISBN 84-239-4553-7)
# Luigi Grabinski Broglio

Luigi Grabinski Broglio (Milà, c. 1850 - c. 1950) fou un violoncel·lista italià.
Va pertànyer al Trio i al Quartet florentí, i amb ells va donar importants concerts a França i Anglaterra, on residí molt de temps. Fou professor a Pàdua i el 1930 encar ho era al Conservatori de Florència.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. II, pàg. 595 (ISBN 84-239-4572-3)
# Luigi Luzzi

Luigi Luzzi, de nom complet Luigi Giuseppe Fortunato Luzzi, (Olevano di Lomellina, Província de Pavia, 27 de març de 1824 - Stradella, 26 de febrer de 1876) fou un compositor italià.

## Biografia i obra

El 1827 va quedar orfe i la família es traslladà a la ciutat propera, i més important, de Mortara. Estudià medicina a Torí, però ho deixà per dedicar-se de ple a la seva passió, la música, que alimentava des de petit, quan va prendre lliçons de l'organista de Mortara. Esdevingué un apreciat mestre i compositor de música, distingint-se sobretot com a melodista i autor de música vocal.
El 1847 es donà conèixer posant música a un himne que s'interpretà a Mortara el 1848 amb motiu de la promulgació de l'Estatut Albertí. El 1871, en casar-se, es va establir a Stradella.
Va escriure les òperes Chiarina, Tripilla i La ventola, diverses composicions per a orquestra i per a pianoforte, així com nombroses composicions vocals i instrumentals. Una obra seva sovint interpretada en l'actualitat és l'Ave Maria, Op. 80, que va compondre el 1866.

## Referències

* ↑ «Tutti in piazza a Olevano. Mostra storica dedicata a Luigi Giuseppe Fortunato Luzzi» (en italià). la Provincia Pavese, 20-10-2006 [Consulta: 7 setembre 2015].
* ↑ Basso, Alberto. Il Conservatorio di musica 'Giuseppe Verdi' di Torino (en italià). Unione tipogr.-ed., 1971, p. 43.
* ↑ Luigi Luzzi a YouTube

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 940 ISBN 84-239-4531-6
# Luis R. Sammartino

Luis R. Sammartino fou un compositor argenti que destacà entre els moderns del seu país per un fi sentit líric i una originalitat espontània sense rebuscaments. A vegades s'expressa en un llenguatge pianístic tradicional i les seves cançons són notables per la seva línia melòdica senzilla sostinguda per un fluid acompanyament. En algunes de les seves composicions s'observa la influència de Schumann; altres resten concebudes en un ambient impressionista. Les seves obres més importants són: Acuarelas, d'entre les quals destaquen les titulades Primaveral; Quietud; Arabesco; Agua mansa, i Follaje. Cal citar també la Zamba, de ritme característic i hàbil composició, i les seves col·leccions de cants escolars; Tres cants escolars, sobre lletres d'Amado Nervo, Carlos Fernández-Shaw i Pedro Juan Vignale, i Nuevos cantos escolares, sobre composicions de Nervo, Félix María Samaniego, Gabriela Mistral i Oscar Tolosa.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 839 ISBN 84-239-4579-0
# Lukas Oslander

Lukas Oslander (Nuremberg, 16 de desembre de 1534 - Stuttgart, 17 de setembre de 1604) fou un compositor alemany.
Fou pastor protestant a Adelberg i el seu nom és principalment conegut per haver sigut el primer que tingué la idea de col·locar la melodia del cor en la part superior (soprano).
Deixà una interessant col·lecció de 50 Geistliche Lieder und Psalmen mit vier Stimmen auf Kontrapunktische Weise (1586).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 40, pàg. 867 (ISBN 84-239-4540-5)
# Lupinoblennius nicholsi

Lupinoblennius nicholsi és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: nord-est de Florida, Golf de Mèxic, Texas i nord-est de Mèxic.

## Referències

* ↑ Herre A. W. C. T., 1942. Notes on a collection of fishes from Antigua and Barbados, British West Indies. Stanford Univ. Publ., Univ. Ser., Biol. Sci. v. 7 (núm. 2). 286-305.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Tavolga, W. N., 1954. A new species of fish of the genus Blennius from Florida. Copeia 1954 (núm. 2): 135-139.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Robins, C.R. i G.C. Ray, 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Smith, C.L., 1997. National Audubon Society field guide to tropical marine fishes of the Caribbean, the Gulf of Mexico, Florida, the Bahamas, and Bermuda. Alfred A. Knopf, Inc., Nova York, Estats Units. 720 p.
* ↑ Springer, V.G., 1978. Blenniidae. A: W. Fischer (ed) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Central Atlantic (fishing area 31). Vol.1, FAO, Roma, Itàlia.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. 1990. ISBN 0-940228-23-8
* Eschmeyer, William N., ed. 1998. Catalog of Fishes. Special Publication of the Center for Biodiversity Research and Information, núm. 1, vol. 1-3. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. ISBN 0-940228-47-5.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Nelson, Joseph S.: Fishes of the World, John Wiley & Sons. 2006. ISBN 0-471-25031-7
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB