OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Stephan Fay

Stephan Fay (Tours, 1770 - Versalles, 1845) fou un compositor i cantant francès.
El 1790 debutà a París i l'any següent estrenà l'opereta en tres actes, Flora, que aconseguí un bon èxit. El 1792 fou primer tenor del teatre Favart (avui Òpera Comique), i vers el 1795, en el teatre Théâtre Feydeau, on intensificà, a més, la seva producció teatral fins al 1801.
En aquesta presentà a l'escena:
* Le projet extravagant (peça en un acte, 1992);
* Le bon père (1792);
* Les rendez-vous espagnols (tres actes, 1793);
* L'intérieur d'un ménage républicain (1794);
* Emma ou le soupçon (tres actes, 1793);
* Clémentine ou la belle-mère (1795);
* La familie savoyarde (1800).
El 1802 es presentà La bonne aventure, passant Fay més tard a Brussel·les. De retorn a París presentà en l'Òpera Comique el 1805 la seva última obra Julie ou le pot de Fleurs, treballant després a províncies fins al 1819, en que va tornar a reaparèixer en l'Òpera Comique. El 1820 feu una gira per Holanda, fent després una breu reaparició en el Gymnase de París, i tornant a Brussel·les, on va romandre fins al 1826, en què s'acomiadà del teatre.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 421. (ISBN 84-239-4523-5)
# Hipposideros

Hipposideros és un gènere de ratpenats. Conté les següents espècies:
* Ratpenat nasofoliat d'Aba (H. abae)
* H. alongensis
* Ratpenat nasofoliat de l'Himàlaia (H. armiger)
* Ratpenat nasofoliat fosc (H. ater)
* Ratpenat nasofoliat nan (H. beatus)
* H. besaoka †
* Ratpenat nasofoliat bicolor (H. bicolor)
* H. boeadii
* H. brachyotus
* Ratpenat nasofoliat de Mentawai (H. breviceps)
* Ratpenat nasofoliat de Sundevall (H. caffer)
* Ratpenat nasofoliat d'esperons (H. calcaratus)
* Ratpenat nasofoliat del Camerun (H. camerunensis)
* Ratpenat nasofoliat de Gould (H. cervinus)
* Ratpenat nasofoliat cendrós (H. cineraceus)
* Ratpenat nasofoliat coronat (H. coronatus)
* Ratpenat nasofoliat de Telefomin (H. corynophyllus)
* Ratpenat nasofoliat de Cox (H. coxi)
* Ratpenat nasofoliat de Timor (H. crumeniferus)
* Ratpenat nasofoliat cuacurt (H. curtus)
* Ratpenat nasofoliat ciclop (H. cyclops)
* H. demissus
* Ratpenat nasofoliat de diadema (H. diadema)
* Ratpenat nasofoliat de Peling (H. dinops)
* Ratpenat nasofoliat de Sarawak (H. doriae)
* Ratpenat nasofoliat de Khajuria (H. durgadasi)
* Ratpenat nasofoliat de Dyak (H. dyacorum)
* H. edwardshilli
* H. einnaythu
* Ratpenat nasofoliat fuliginós (H. fuliginosus)
* Ratpenat nasofoliat lleonat (H. fulvus)
* Ratpenat nasofoliat de Cantor (H. galeritus)
* H. griffini
* Ratpenat nasofoliat de Yenbutra (H. halophyllus)
* H. hypophyllus
* Ratpenat nasofoliat crestat (H. inexpectatus)
* Ratpenat nasofoliat de Jones (H. jonesi)
* H. khaokhouayensis
* H. khasiana
* H. kingstonae
* Ratpenat nasofoliat del mont Nimba (H. lamottei)
* Ratpenat nasofoliat de Sri Lanka (H. lankadiva)
* Ratpenat nasofoliat de Horsfield (H. larvatus)
* Ratpenat nasofoliat de Lekagul (H. lekaguli)
* Ratpenat nasofoliat de Lyle (H. lylei)
* Ratpenat nasofoliat de Kangean (H. macrobullatus)
* H. madurae
* Ratpenat nasofoliat de Maggie (H. maggietaylorae)
* Ratpenat nasofoliat d'Aellen (H. marisae)
* Ratpenat nasofoliat orellut (H. megalotis)
* Ratpenat nasofoliat del riu Fly (H. muscinus)
* Ratpenat nasofoliat malai (H. nequam)
* H. nicobarulae
* Ratpenat nasofoliat de les Filipines (H. obscurus)
* Ratpenat nasofoliat de les Moluques (H. papua)
* H. pendleburyi
* Ratpenat nasofoliat de Hill (H. pomona)
* Ratpenat nasofoliat de Pratt (H. pratti)
* Ratpenat nasofoliat pigmeu (H. pygmaeus)
* Ratpenat nasofoliat de Ridley (H. ridleyi)
* Ratpenat nasofoliat de Noack (H. ruber)
* H. scutinares
* Ratpenat nasofoliat de Semon (H. semoni)
* H. sorenseni
* Ratpenat nasofoliat de Schneider (H. speoris)
* H. srilankaensis
* Ratpenat nasofoliat australià (H. stenotis)
* H. sumbae
* Ratpenat nasofoliat de les Riu-Kiu (H. turpis)
* Ratpenat nasofoliat de Wollaston (H. wollastoni)

## Referències

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
# Stephane Alexandre Leprevost

Stephane Alexandre Leprevost (n. 1812 - París, 1874), fou un organista i compositor francès.
Estudia composició amb Fétis i Halévy en el Conservatori de París; però abans ja havia estudiat piano i orgue amb d'altres professors. Seguidament d'acabar els estudis entrà com a organista a l'església de Sant Roc, de París, i es llavors quan comença a compondre música especialment religiosa, sent moltes les obres que publicà d'aquest gènere.
També va escriure per al teatre, i el 1848 va estrenar a l'Òpera Còmica de la capital de França l'òpera Le révue éveillé; així mateix es autor de la cantata Halte dans les bois, que li va merèixer una medalla de l'Orphéon de France.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 30, pàg. 104/05. (ISBN 84-239-4530-8)
# Neacomys marajoara

Neacomys marajoara és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'illa brasilera de Marajó. El seu hàbitat natural és la jungla. Té el pelatge dorsal marró fosc amb alguns pèls de color taronja, mentre que el ventral va del blanc pur al blanc groguenc. El seu nom específic, marajoara, significa ‘de Marajó’ en les llengües tupí-guaraní. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* 1 2 Semedo et al., 2020, p. 26.
* ↑ Semedo et al., 2020, p. 23.
* ↑ Semedo et al., 2020, p. 25.

## Bibliografia

* Semedo, T. B. F.; Da Silva, M. N. F.; Gutiérrez, E. E.; Ferreira, D. C.; Nunes, M. d. S.; Mendes-Oliveira, A. C.; Farias, I. P.; Rossi, R. V. «Systematics of Neotropical Spiny Mice, Genus Neacomys Thomas, 1900 (Rodentia: Cricetidae), from Southeastern Amazonia, with Descriptions of Three New Species» (en anglès). American Museum Novitates, 3.958, 2020.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Stephen Heller

Stephen Heller (Pest, avui Budapest, Hongria, 15 de maig de 1813 - París, França, 14 de gener de 1888) fou un compositor hongarès.
De 1827 a 1847 fou deixeble d'Anton Halm a Viena, on ja als tretze anys actuà en concerts públics. El 1828 emprengué un viatge d'art per Hongria, Polònia i Alemanya, establint-se més tard a Augsburg, on, seguint els consells de Robert Schumann, es consagrà activament a la composició.
A partir de 1838 fou professor de piano a París, on era molt apreciat. Heller ocupa entre els compositors per a piano (només componia per aquest instrument) un lloc preferent. Se'l equipara a Kirchner, encara que la seva composició és més fluida i agraciada que la d'aquest.
De les seves peces (generalment curtes i proveïdes de títols característics) mereixen especial atenció:
* Im Walde, (Op. 86 i 128)
* Blumen-Frucht-und Dornenstücke,
* Nuits blanches, (Op. 82)
* Wanderstunden (Promenades d'un solitaire, Op, 78, 80 i 89)
* Kinderzenen, (OP. 124)
* 33 Variacions sobre un tema de Beethoven (Op 130)
* 21 Variacions sobre un tema de Beethoven (Op 133)
* diverses Tarantellen, i excel·lents estudis.
* quatre Sonates,
* Preludis,
* Capricis,
* Nocturns,
* Balades,
* Valsos, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 1007 (ISBN 84-239 4527-8)
# Stephen Samuel Stratton

Stephen Samuel Stratton (Londres, 19 de desembre de 1840 - 25 de juny de 1906) fou un organista, musicòleg i compositor que estudià amb professors particulars i des de 1866 fou organista de diverses esglésies de Londres i Birmingham, sent nomenat el 1877 crític musical del diari Daily Post d'aquella última ciutat. La seva obra més reeixida és el diccionari British Musical Biography, en col·laboració amb James D. Brown (1897), component a més, unes biografies sobre Mendelssohn (1901) i Paganini (1907), i diverses conferències. També va publicar diverses composicions religioses i profanes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1277 ISBN 84 239-4557-X
# Sternarchogiton

Sternarchogiton és un gènere de peixos pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: la conca del riu Amazones, incloent-hi el riu Xingu i el Brasil.

## Taxonomia

* Sternarchogiton labiatus (De Santana & Crampton, 2007)
* Sternarchogiton nattereri (Steindachner, 1868)
* Sternarchogiton porcinum (Eigenmann & Allen, 1942)
* Sternarchogiton preto (De Santana & Crampton, 2007)
* Sternarchogiton zuanoni (De Santana & Vari, 2010)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 De Santana C.D. & W.G.R. Crampton, 2007. Revision of the Deep-channel Electric Fish Genus Sternarchogiton (Gymnotiformes: Apteronotidae). Copeia, 2007(2), pp. 387–402.
* ↑ Steindachner, F., 1868. Abhandlung über die Gymnotiden des Wiener Museums. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 5 (núm. 20): 176-177.
* ↑ Eigenmann, C. H. & W. R. Allen, 1942. Fishes of western South America. I. The intercordilleran and Amazonian lowlands of Peru. II.- The high pampas of Peru, Bolivia, and northern Chile. With a revision of the Peruvian Gymnotidae, and of the genus Orestias. Univ. Kentucky. Fishes West. S. America: i-xv + 1-494, Pls. 1-22.
* ↑ De Santana, C. D. & Vari, R. P., 2010. New Rheophilic Species of Electric Knifefish from the Rapids and Waterfalls of the Lower Rio Xingu, Brazil (Gymnotiformes: Apteronotidae). Copeia, 2010 (1): 160-164.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Myers, G. S., 1936: A new genus of gymnotid eels from the Peruvian Amazon. Proceedings of the Biological Society of Washington, 49: 115-116.
# Sternarchorhamphus muelleri

Sternarchorhamphus muelleri és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids i l'única del gènere Sternarchorhamphus.

## Descripció

* Pot arribar a fer 45,5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Ward D. P., 1905. The Gymnotidae. Proc. Wash. Acad. Sci. v. 7. 159-188.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Steindachner, F., 1881. Beiträge zur Kenntniss der Flussfische Südamerika's (III) und Ichthyologische Beiträge (XI). Anz. Akad. Wiss. Wien v. 18 (núm. 11): 97-100.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Albert, J.S., 2003. Apteronotidae (Ghost knifefishes). P. 497-502. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil.
* ↑ Barriga, R., 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* ↑ Lasso, C.A., O.M. Lasso-Alcalá, A. Pombo i M. Smith, 2004. Distribution of fish species among localities during the AquaRAP survey of the Gulf of Paria and Orinoco delta, Venezuela. p. 315-319. A: Rapid assessment of the biodiversity and social aspects of the aquatic ecosystems of the Orinoco delta and the Gulf of Paria, Venezuela. RAP Bulletin of Biological Assessment 37. Conservation International. Washington DC, Estats Units. 360 p.
* ↑ Mago-Leccia, F., 1994. Electric fishes of the continental waters of America. Fundación para el Desarrollo de las Ciencias Físicas, Matemáticas y Naturales (FUDECI). Biblioteca de la Academia de Ciencias Físicas. Matemáticas y Naturales, Caracas, Veneçuela. Vol. 29 . 206 p.
* ↑ Ortega, H. i R.P. Vari, 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Møller, P. R., 1995. Electric fishes: history and behavior. Chapman & Hall, Londres. 584 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Ratolí musaranya del Kampalili

El ratolí musaranya del Kampalili (Baletemys kampalili) és una espècie de rosegador de la família dels múrids. Es tracta de l'única espècie del gènere Baletemys. És endèmic de la zona del mont Kampalili, a l'est de l'illa filipina de Mindanao, on viu a altituds d'entre 1.640 i 1.900 m. El seu hàbitat natural són els boscos montans i molsosos Té una llargada de cap a gropa de 131-143 mm, la cua de 100-102 mm i un pes de 70-71 g. El seu nom genèric significa 'ratolí de Balete' en llatí, mentre que el seu nom específic es refereix al seu origen geogràfic. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Rowsey et al., 2022, p. 1 i 10.
* ↑ Rowsey et al., 2022, p. 14.
* ↑ Rowsey et al., 2022, p. 8.
* ↑ Rowsey et al., 2022, p. 7-9.

## Bibliografia

* Rowsey, D. M.; Duya, M. R. M.; Ibañez, J. C.; Jansa, S. A.; Rickart, E. A.; Heaney, L. R. «A new genus and species of shrew-like mouse (Rodentia: Muridae) from a new center of endemism in eastern Mindanao, Philippines» (en anglès). Journal of Mammalogy, gyac057, 2022, pàg. 1-19. DOI: 10.1093/jmammal/gyac057.
# Ctenomys verzi

Ctenomys verzi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels ctenòmids. És endèmic del centre-oest de l'Argentina, on viu a altituds properes a 2.800 msnm a la província de Mendoza. Es tracta d'un tuco-tuco mitjà, amb una llargada total de 260 mm, incloent-hi la cua de 89 mm. El seu hàbitat natural són les zones de matollars montans i herbassars. Fou anomenat en honor del mastòleg i paleontòleg argentí Diego Verzi. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* 1 2 Teta et al., 2023, p. 464.
* ↑ Teta et al., 2023, p. 468.
* ↑ Teta et al., 2023, p. 466 i 467.

## Bibliografia

* Teta, P.; Jayat, J. P.; Alvarado-Larios, R.; Ojeda, A. A.; Cuello, P.; D'Elía, G. «An appraisal of the species richness of the Ctenomys mendocinus species group (Rodentia: Ctenomyidae), with the description of two new species from the Andean slopes of west-central Argentina» (en anglès). Vertebrate Zoology, 73, 2023, pàg. 451-474. DOI: 10.3897/vz.73.e101065.
# Planigale tealei

Planigale tealei és una espècie de marsupial de la família dels dasiúrids. És endèmic d'Austràlia Occidental. Ocupa hàbitats argilosos. Els mascles fan fins a 62,5 mm de llargada (sense comptar la cua) i pesen fins a 6,1 g, mentre que les femelles assoleixen una llargada (sense comptar la cua) de 60 mm i un pes de fins a 4,7 g. Fou anomenat en honor del zoòleg Roy Teale. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Umbrello et al., 2023, p. 30.
* ↑ Umbrello et al., 2023, p. 33.
* ↑ Umbrello et al., 2023, p. 32.

## Bibliografia

* Umbrello, L. S.; Cooper, N. K.; Adams, M.; Travouillon, K. J.; Baker, A. M.; Westerman, M.; Aplin, K. P. «Hiding in plain sight: two new species of diminutive marsupial (Dasyuridae: Planigale) from the Pilbara, Australia» (en anglès). Zootaxa, 5.330, 1, 2023, pàg. 1-46. DOI: 10.11646/zootaxa.5330.1.1.
Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Vernaya nushanensis

Vernaya nushanensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de la província xinesa de Yunnan, on viu a altituds d'entre 2.700 i 3.750 msnm. Té una llargada de cap a gropa de 69-75 mm i la cua de 113-133 mm. El crani és petit en comparació amb altres espècies del gènere Vernaya. Té el pelatge dorsal de color gris marronós clar i el pelatge ventral blanc. El nom específic nushanensis significa 'de Nu Shan' en llatí. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Zhao et al., 2023, p. 14 i 15.
* ↑ Zhao et al., 2023, p. 14.

## Bibliografia

* Zhao, S.; Wang, X.; Li, B. V.; Dou, L.; Liu, Y.; Yang, S.; Fan, R.; Jiang, Y.; Li, Q.; Liao, R.; Hu, M.; Jiang, X.; Liu, S.; Chen, S. «Molecular phylogeny and taxonomy of the genus Vernaya (Mammalia: Rodentia: Muridae) with the description of two new species» (en anglès). Ecology and Evolution, 13, e10628, 2023. DOI: 10.1002/ece3.10628.
# Horta de Múrcia

L'Horta de Múrcia (en castellà Huerta de Murcia) és una comarca de la Regió de Múrcia amb 477.134 habitants i capital a Múrcia. Està formada pels municipis d'Alcantarilla, Beniel, Múrcia i Santomera. Es troba entre el Segura Mitjà i el Baix Segura, aquesta última ja al País Valencià. Es dedica als serveis, l'administració, la indústria conservera i l'agricultura de regadiu al voltant de les hortes del riu Segura. La població està dispersa en nombroses poblacions i el nucli principal de Múrcia té uns 175.000 habitants, encara que el seu municipi té més de 400.000 i la seva àrea urbana més de 550.000 habitants. Els seus productes agrícoles són molt coneguts i tenen reputació internacional. Sempre s'ha dit que només hi ha dues hortes: la de València i la de Múrcia.
Horta de Múrcia (2004) :
| Municipi | Població | Extensió | Densitat |
| la Cantarella | 44.056 | 16,1 | 2750,20 |
| Beniel | 7.717 | 10,00 | 704,70 |
| Ciutat de Múrcia | 402.028 | 881,3 | 456,2 |
| Santomera | 14.532 | 44,5 | 314,60 |
| Total | 477.134 | 951,7 | 501,34 |

## Història

L'Horta de Múrcia, així com tot l'antic Regne, fou conquistada per Jaume el Conqueridor entre el 1265-1266, durant la seva conquesta del Regne de València, i cedida a Castella en compliment del Tractat d'Almizra. Més tard, Jaume II tornà a ocupar el regne durant l'etapa 1296-1304 i, després del Tractat d'Elx (1305), el cedí definitivament a Castella. Arran de la seva repoblació inicial, feta amb catalans, el català s'hi va parlar fins al tombant del segle xiv, en què fou substituït pel murcià (anomenat "panotxo" a la zona), un castellà empeltat de catalanismes procedent de noves repoblacions amb castellans. El murcià es troba actualment en franca reculada a causa de l'ensenyament del castellà normatiu a les escoles.

## Economia

Tradicionalment agrícola, i seu de la major productora d'hortalisses de tot Europa, actualment la vegueria murciana ha adoptat un paper decisiu en el sector industrial i de serveis murcians. Destaca el polígon oest, on es troben localitzades gran part d'aquestes indústries.
Poblacions com Alcantarilla són seu de grans empreses que exporten conserves a l'estranger. A Santomera i Beniel destaca la producció de cítrics, especialment la llimona, el que ha dut a Santomera a ser coneguda com "el llimonar d'Europa".

## Referències

* ↑ «La conquesta de Múrcia» (PDF). publicacions.iec.cat. IEC, 17-04-2013. [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ Soldevila, Ferran. «La conquesta de Múrcia». A: Resum d'Història dels Països Catalans. Barcelona: Editorial Barcino, 1974, p. 65-67. ISBN 84-7226-043-7.
* ↑ Limorti Payà, Esther. Toponímia del Carxe (PDF). València [Av. de la Constitució, 284]: Publicacions de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, 2017, p. 2. ISBN 978-84-482-6155-9. Arxivat 2022-10-12 a Wayback Machine.
# Alazani

L'Alazani (en georgià: ალაზანი, en àzeri: Qanıx) és un riu de Geòrgia i de l'Azerbaidjan que neix al Caucas, a la regió de la Tutxètia. És el principal afluent del Kura a l'est de Geòrgia, i flueix durant 351 quilòmetres. Part del seu recorregut forma la frontera entre Geòrgia i Azerbaidjan, abans de trobar-se amb el Kura al pantà de Mingəçevir.
El riu és probablement el mateix que el referit pels autors clàssics Estrabó i Plini com "Alazonius" o "Alazon", i també pot ser el riu Abas esmentat per Plutarc (Plut. Pomp. 35) i Cassi Dió (37.3) com a ubicació de la batalla dels Abas (65 aC).

## Referències

* ↑ United Nations. Economic Commission for Europe. Our Waters: Joining Hands Across Borders : First Assessment of Transboundary Rivers, Lakes and Groundwaters. United Nations Publications, 2007, p. 5. ISBN 978-92-1-116972-0.
* ↑ Smith, Wiliiam. John Murray. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1857.
# Algeti

L'Alghuèti o Algeti és un riu de Geòrgia.
El 1598 els georgians van iniciar la guerra contra els turcs i van atacar Gori, que fou capturada. Tblisi estava amenaçada i el sultà otomà va enviar un exèrcit que va acampar al riu Alghuèthi, prop de Nakhiduri. Els georgians van presentar combat i van ser derrotats; el rei de Kartli fou capturat i enviat a Istanbul carregat de cadenes.

## Referències

Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Gran Zab

El Gran Zab o Zab Superior (àrab: الزاب الكبير, az-Zāb al-Kabīr; kurd: زێی گەورە, Zêyê Behdînan o زێی مەزن, Zêyê Mezin; turc: Zap) és un riu que neix al territori del Kurdistan del Nord prop del llac Van, i entra al Kurdistan del Sud, on desaigua al riu Tigris. La conca rep Les aigües d'un gran nombre d'afluents. Porta més aigua a la primavera i menys a l'estiu. A la seva conca, s'han planejat sis preses, però només una se'n va portar a terme, la de Bekhme. El seu nom clàssic fou Lycus (Lycos o Zabatus), que no s'ha de confondre amb els multiples Licos (Lycus/Λύκος) de l'Àsia Menor. El riu Gran Zab o Superior no s'ha de confondre amb el riu Zab Inferior o Petit Zab.
En aquest indret, tingué lloc la batalla del riu Zab en la qual els abbàssides derroten l'exèrcit omeia. Set mesos després, es captura Marwan II i se li dona mort, culminant així la revolució abbàssida.

## Vegeu també

* Sarlis

## Referències

* ↑ Smith, William. «Lycus (Λύκος)». A: Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
* ↑ Smith, William. «Lycus (Λύκος)(1-6)». A: Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
* ↑ Mikaberidze, Alexander. Conflict and Conquest in the Islamic World (en anglès). ABC-CLIO, 2011, p.965. ISBN 1598843370.