OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ptychochromoides vondrozo

Ptychochromoides vondrozo és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20,4 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 29-31.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: sud-est de Madagascar.

## Referències

* ↑ Kiener, A. & M. Maugé, 1966. Contributions à l'étude systématique et écologique des poissons Cichlidae endémiques de Madagascar. Mem. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. A) Zool. v. 40 (núm. 2): 51-99, Pls. 1-4.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Sparks, J. S. & P. N. Reinthal, 2001. A new species of Ptychochromoides from southeastern Madagascar (Teleostei: Cichlidae), with comments on the monophyly and relationships of the ptychochromine cichlids. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 12 (núm. 2): 115-132.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Maréchal, C. i J.-P. Gosse, 1991. Ptychochromoides. p. 419. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, New Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reinthal, P. N. i M. L. J. Stiassny, 1997: Revision of the Madagascan genus Ptychochromoides (Teleostei: Cichlidae), with description of a new species. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 7 (núm. 4): 353-368.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Publius Aelius Peregrinus Rogatus

Publius Aelius Peregrinus Rogatus va ser un notable de rang eqüestre, actiu entre les acaballes del s. II i els inicis del III dC, a l'època dels Severs. Una sèrie d'inscripcions epigràfiques n'esmenten très càrrecs importants: prefecte de la província de Sardinia, procurador-governador de la província imperial romana Mauretania Caesariensis i, més tard, procurator a cognitionibus. Apareix com a mandatari, entre d'altres, a inscripcions edilícies de Cesarea, capital d'aquesta província africana (CIL, VIII, 10979), o bé a inscripcions honorífiques de la ciutat d'Auzia (CIL, VIII, 9030). Fou encarregat de la implantació de nous habitants a la província vinguts de l'Àfrica Proconsular (CIL, VIII, 9228; AE, 1992, 1925). A més, sota el seu comandament, van continuar les obres d'instal·lació de la nova praetentura, creada per un predecessor seu, al sud de la província Cesariense.

## Referències

* ↑ Thomasson, Bengt E. Fasti africani: senatorische und ritterliche Amtsträger in den römischen Provinzen Nordafrikas von Augustus bis Diokletian (en alemany). Stockholm: P. Åström, 1996. ISBN 978-91-7042-153-2.
* ↑ Kasdi, Zheira «P. Aelius Peregrinus Rogatus et le gouvernement de la province de Maurétanie Césarienne» (en francès). Cahiers du Centre Glotz, 27, 2016, pàg. 325-360.
* ↑ Faoro, Davide. Praefectus, procurator, praeses: genesi delle cariche presidiali equestri nell'Alto Impero Romano (en italià). Le Monnier Università, 2011, p. 426. ISBN 8834897773, 9788834897775.
* ↑ Dessau, Hermann. Inscriptiones latinae selectae. Berolini Apud Weidmannos, 1892, p. núm. 5850.
# Pucará de La Compañía

El pucará del turó Gran de la Companyia és una fortalesa promauca, posteriorment utilitzada pels inques, situada al Turó Gran de la Compañía, comuna de Graneros, Xile.
La seua importància rau que és una de les edificacions més australs que es conserven de l'Imperi inca, juntament amb el pucará del Turó La Muralla, en la comuna de San Vicente de Tagua Tagua. És Monument històric de Xile.

## Història

Es poden identificar tres moments d'ocupació històrica del pucará:
* Entre els s. XIV i XV, d'acord amb la datació arqueològica, s'hauria utilitzat el turó amb finalitats que semblen relacionar-se amb la resistència de la població local, promaucaes o picunxes, a la invasió inca.
* La major part de les estructures i restes correspon a l'ocupació inca del turó, al s. XV i principis del XVI.
* Novament la població indígena local tornà a usar per darrera volta la fortalesa, tractant de resistir-se a la invasió espanyola. Les notícies documentals d'aquest succés que apareixen en les antigues cròniques guiaren els arqueòlegs i permeteren ressituar el pucará en anys recents.

## Arquitectura
### Descripció

Els vestigis del pucará són les bases de 7 estructures de planta circular, una construcció major i altres edificacions annexes que poden ser llocs de vigilància. El cim pla del turó està encerclada, a més, de murs defensius perimetrals.

### Situació actual

El pucará del Turó Gran de la Compañía fou declarat Monument històric pel Decret núm. 119 de l'11 de març de 1992. Així i tot, aquestes restes no tenen un accés turístic adequat, cap control i cura per part de les autoritats.
Una actitud que denota el poc de respecte pel patrimoni arqueològic del pucará és l'existència d'una gran antena de telefonia cel·lular en un dels extrems del cim del turó. Els treballs d'instal·lació d'aquesta estructura, realitzats el 1997, inclogueren un camí i moviments de terra, que destruïren quatre metres d'un mur defensiu del monument.

## Galeria d'imatges

* Límits del Collasuyu, el suyu inca on era el pucará
* Turó Gran de la Compañía
* Vista des del Turó Gran de la Compañía

## Vegeu també

* Collasuyu.

## Referències

* ↑ Palavecino, Enrique «Elementos lingüísticos de Oceanía en el qualchua» (PDF). La Esfinge indiana. El Ateneo [Buenos Aires], 1926, pàg. 335-349 [Consulta: 19 novembre 2014]. «Pucara - Fortaleza, cerro fortificado»
* 1 2 Consejo de Monumentos Nacionales. Pucará del cerro de la Compañía
* 1 2 «Èxits i fracassos en l'etapa de recuperació d'un patrimoni històric vulnerat: el cas de la fortalesa del Turó Gran de La Compañía». Revista Chungará, 01-09-2004. [Consulta: 27 juny 2013].

## Enllaços externs

* Turó Gran de la Compañía.
# Puericultura: publicació de l'Institut de Puericultura de Reus

Puericultura: publicació de l'Institut de Puericultura de Reus, va ser una revista especialitzada que sortí a Reus des del gener de 1921 al juny de 1936.

## Història

Alexandre Frías va fundar aquesta revista com a portaveu de l'Institut de Puericultura creat per ell mateix, per a divulgar entre la classe mèdica no especialitzada temes d'ordre pràctic en tots els àmbits relacionats amb la vida de l'infant i normes higièniques per a les dones. Al número 1 deia: "Tasca d'intercanvi i divulgació científica en una especialitat determinada i altament humanitària. Puericultura serà una càtedra oberta a totes les manifestacions de la ciència".
La direcció la portava el doctor Frías, i com a director honorari hi constava el doctor Andrés Martínez Vargas, catedràtic de pediatria a la Facultat de Medicina de Barcelona. El consell de redacció el formaven el doctor Pere Barrufet, subdirector de l'Institut i el doctor Francesc d'A. Fortuny, metge de l'Institut, i habitualment hi col·laboraven Jaume Sabater, Joan Domènech Mas, Josep Roig i Raventós, Romero Lozano, L. Loste Echeto, Paul Vigne, i d'altres especialistes de l'estat espanyol i d'Europa. També hi publicaren intel·lectuals reusencs i d'altres parts del país, com ara Ricard Ferraté, Josep Maria Guix Sugranyes i Jordi Maragall, i reproduïa articles de la seva especialitat d'altres periòdics, com ara Notícias Médicas, La Humanitat, La Veu de Catalunya, Crónica Médica, i altres.

## Aspectes tècnics

Imprès durant molt de temps per Gràfiques Navàs i després per la Impremta Diana, tot i que amb altres canvis d'impressor, de format quartilla i capçalera tipogràfica, sortia mensualment amb unes 16 pàgines, de les que aproximadament la meitat eren de publicitat. Tota la publicitat feia referència a productes farmacèutics relacionats amb l'infant o la mare (papilles, lactants...). Incloïa fotografies en blanc i negre. La llengua era bàsicament el català, però incorporava textos en castellà. Es venia per subscripció anual: Espanya, 12 números, 10 pessetes, estranger 20 pessetes.

## Localització

* Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus
* Biblioteca del Centre de Lectura de Reus, Universitat de Barcelona i Biblioteca Pública Arús.

## Referències

* 1 2 La Premsa a la província de Tarragona durant la Segona República: 1931-1936. Tarragona: la Diputació, 1996, p. 491-493. ISBN 848861828X.
* ↑ "Propòsit". Any I, núm. 1. Gener de 1921, pàg. 1
* ↑ «Puericultura». Catàleg Argus. [Consulta: 29-V-2015].
* ↑ «Puericultura». CCUC. [Consulta: 29-V-2015].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939

## Bibliografia

* Ferni Álvarez, Fátima. "La revista Puericultura (Reus, 1921-1936) como medio educativo de las madres". A: Gimbernat, vol. 53 (2010)
# Florica Musicescu

Florica Musicescu (Iași, 21 de maig, 1887, – Bucarest, 19 de març, 1969), va ser una reconeguda pianista i professora de piano romanesa, considerada una de les fundadores de l'escola de piano romanesa. Era filla del compositor i musicòleg Gavriil Musicescu.

## Estudis

Va estudiar piano, primer amb Margareta Sion i Aspasia Sion-Burada, després, a Leipzig, amb Robert Teichmüller. Amb la seva perfecta gràcia docent i la fermesa que li va valer el sobrenom de "Dama de Ferro", Florica Musicescu va saber plasmar un talent rar, doblat per la modèstia, un gran amor pel treball, el desig de perfecció i una mà que, a l'edat. de 12, podria cobrir un interval de 12 tecles. Va formar la seva pròpia doctrina, basada en els principis de l'escola de Rudolf Maria Breithaupt, l'anomenat mètode del "braç líder", imposat per primera vegada a Romania per Constanța Erbiceanu, el mètode de tocar el piano amb un instrument gran "com si cantàvem amb un polze, des de l'articulació de l'espatlla fins a la punta dels dits”, segons va afirmar. Després de la creació de l'Escola Secundària de Música de Bucarest, va participar en gairebé tots els exàmens i reunions del departament de piano, imposant sempre el seu punt de vista.

## Activitat didàctica

Va començar a ensenyar malgrat que no tenia cap títol, a la Reial Acadèmia de Música de Bucarest l'any 1921, la Reial Acadèmia de Música de Bucarest, que es va convertir, després de la Segona Guerra Mundial, en el Conservatori de Música de Bucarest. Molts pianistes famosos del segle XX es van formar sota la seva direcció: Dinu Lipatti, Corneliu Gheorghiu, Radu Lupu, Dan Grigore, Madeleine Cantacuzino, Paul Dan, Sorin Enăchescu, Mihai Brediceanu, Svetla Protich, Marietta Orlov, Myriam Marbe, Mîndru Katz, Tamás Vesmás, Shulamith Shapira, Maria Fotino i altres.

## Referències

* ↑ https://www.geni.com/people/Florica-Musicescu/6000000203076892830
* 1 2 https://enciclopediaromaniei.ro/wiki/Florica_Musicescu
* ↑ fr Gheorghiu, Corneliu: De la pianistique, Brussel·les 2007, ISBN 978-3833499982
# Punt al polígon

En geometria computacional, el problema del punt al polígon (PIP, de point-in-polygon) demana si un punt donat roman a dins, a fora, o als límits d'un polígon. És un cas especial dels problemes de localització de punts i té aplicacions en les àrees que tracten el processament de dades geomètriques, com ara la infografia, la visió artificial, els sistemes d'informació geogràfica (SIG), la planificació de moviment i el disseny assistit per ordinador.
Una descripció primerenca del problema en gràfics computacionals mostra dos enfocaments comuns (traçament de raigs i suma d'angles) que s'empraven ja el 1974.
Un intent dels entesos en gràfics computacionals per trobar la història del problema i alguns trucs per resoldre'l es pot trobar en un exemplar de Ray Tracing News.

## Referències

* ↑ Sutherland, Ivan «A Characterization of Ten Hidden-Surface Algorithms». ACM Computing Surveys, vol. 6, núm. 1, 1974.
* ↑ «Point in Polygon, One More Time...». Ray Tracing News, vol. 3, núm. 4, 01-10-1990. Arxivat de l'original el 24 de maig 2018 [Consulta: 7 d’abril 2015]. Arxivat 24 de maig 2018 a Wayback Machine.
# Puntal de l'Abella

El Puntal de l'Abella és una muntanya de 634 metres d'altura, situada al terme del municipi valencià de Segart, al límit amb el terme d'Estivella.
L'entorn del cim està protegit com a microreserva de flora des de l'any 1999 i conté dos tipus d'hàbitat: per una banda els matolls termo-mediterranis i pre-estèpics, i per l'altra les pendents rocoses silícies amb vegetació carmofítica.

## Referències

* ↑ ORDE de 4 de maig de 1999, de la Conselleria de Medi Ambient, per la qual es declaren 33 microrreserves vegetals a la província d'Alacant i 29 microrreserves vegetals a la província de València. (DOGV núm. 3.505 de 28.05.99)
* ↑ «Fitxa tècnica». Microrreserves de flora de la Generalitat Valenciana.
# Puntius asoka

Puntius asoka és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sri Lanka.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Pethiyagoda, R., 1991. Freshwater fishes of Sri Lanka. The Wildlife Heritage Trust of Sri Lanka, Colombo. 362 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. & R. Pethiyagoda. 1989. Eine neue Barbenart von Sri Lanka. Puntius asoka spec. nov. Aquarien und Terrarien Zeitschrift v. 42 (núm. 8): 472-476.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Puntius bantolanensis

Puntius bantolanensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Manguao (nord de Palawan, les Filipines).

## Referències

* ↑ Hamilton, F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges: i-vii + 1-405, Pls. 1-39.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1924. Distribution of the true freshwater fishes in the Philippines. I. The Philippine Cyprinidae. Philipp. J. Sci. 24(3):249-307.

## Bibliografia

* Day, A. L. 1914. Two new cyprinoid fishes of the genus Barbus from Lake Manguao, Palawan, P. I. Philippine Journal of Science v. 9 (Sect. D, núm. 2): 187-192, Pl. 1.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Puntius punjabensis

Puntius punjabensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pakistan.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Day, F. 1871. Monograph of Indian Cyprinidae. Parts 1-3. Journal and Proceedings of the Asiatic Society of Bengal v. 40 (pt 2, núm. 1-4): 95-142, 277-367, 337-367, Pls. 9, 21-23.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Morant Bay

Morant Bay és una ciutat del sud-est de Jamaica i capital de la parròquia de St. Thomas, situada a uns 40 quilòmetres a l'est de Kingston, la capital. La ciutat té una població d'uns 11.000 habitants i la parròquia uns 90.000 habitants.
Durant el segle XIX, la parròquia era una zona de plantacions de canya de sucre, amb una majoria descendent d'esclaus negres després de l'abolició de l'esclavitud. La Rebel·lió de la Badia de Morant va començar l'11 d'octubre de 1865, amb una marxa de centenars de persones des dels camps fins al palau de justícia per protestar per les males condicions a la parròquia. Després que set homes fossin assassinats per milícies voluntàries, la gent va cremar el palau de justícia i altres edificis propers; un total de 25 persones van morir a banda i banda en aquest enfrontament.
Durant els dos dies següents, centenars de jamaicans van prendre el control de tota la parròquia. El governador va ordenar a les tropes arrestar i reprimir els revolucionaris; van matar a més de 400 persones i en van arrestar més de 300, en ambdós casos incloses moltes persones innocents. Molts dels arrestats van ser executats, assotats o condemnats a llargues penes. Aquesta va ser l'única revolta important (a diferència de les rebel·lions d'esclaus i els aixecaments obrers) de la història de Jamaica. El palau de justícia va ser reconstruït. Va romandre fins a l'any 2007, quan es va cremar. Les funcions judicials es van celebrar en altres instal·lacions abans que es va completar i obrir un nou palau judicial el 2014.
# Podríem fer-ho millor

Podríem fer-ho millor és un magazine radiofònic que emet la ràdio valenciana À Punt des de setembre de 2019. Actualment s'emet els caps de setmana (dissabtes i diumenges de 9:00 hores a 13:00 hores) i, des de febrer de 2023, s'emet simultàniament dissabtes per la TDT d'À punt.
Està presentat per Mireia Llinares i Diego Varea des d'inicis de 2025
El programa compta amb col·laboracions com les del periodista Juan Nieto, els humoristes Saray Cerro o els creadors de contingut en xarxes socials Lluís Mosquera i Fran Tudela Cabra Fotuda.
Durant la primera temporada (setembre 2019-juny 2020) el programa era d'emissió diària en horari de vesprades (de 15:30 a 17:00 hores) i va ser conduït pel youtuber Carles Caparrós Korah amb un equip d'humoristes i col·laboradors que anteriorment havien presentat a la mateixa emissora el programa nocturn Sessió golfa com el beatboxer Fredy Beats, Tio Miguel, Dario, Rubén Aparisi i Maria Juan. En els 195 programes enregistrats durant aquesta temporada passaren pel programa personatges com Paco Arévalo que va participar en el programa inaugural provocant polèmica a les xarxes socials per les seues declaracions en que blanquejava el franquisme de les quals el programa es va desmarcar. També hi passaren pels estudis d'À Punt Lory Money, Samantha Gilabert o Ibai Llanos.
A partir de setembre de 2020 el programa passa a ser presentat per la humorista Maria Juan i a emetre's els matins dels caps de setmana.
A partir del setembre de 2022 Susa Calafat i Ramir Calvo ,agafen el relleu i al juny de 2024 Guillem Lisarde substitueix a en Ramir Calvo.
A inicis de 2025 el programa renova presentadors i son Mireia Llinares i Diego Varea que prenen el relleu de Susa i Guillem al capdavant del programa.
El programa és molt actiu a les xarxes gràcies a la gran feina dels seus grans CM, Agustí Panollo fins a juny de 2024 i Edu Dalton en l'actualitat.
El 2021 va rebre el premi al millor contingut audiovisual dels III Premis Tresdeu que atorga la revista del mateix nom en què votaren online 70.000 persones per a la tria dels reconeixements.
El 2023 va rebre el premi a millor programa de l'any als Premis Radio Associació.

## Referències

* ↑ «La ràdio d’À Punt incorpora noves veus a la informació i l’entreteniment diaris», 15-09-2022. [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ Jorge. «Nova temporada d’À Punt». [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ «À Punt Ràdio emitirá desde el Salón del Comic de Valencia – Guia de la Radio» (en castellà). [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ «Arévalo, a la ràdio d'À Punt: "Franco no va perseguir mai cap gai" - Diari La Veu». [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ «Temporada 1». [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ «Conversa amb Maria Juan (Podríem fer-ho millor)». [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «La cancelación de 'A La Ventura' provoca una cascada de cambios en À Punt» (en castellà). [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ «El programa de À Punt Ràdio ‘Podríem fer-ho millor’, premio al mejor contenido para radio en los III Premis Tresdeu – Guia de la Radio» (en castellà). [Consulta: 11 desembre 2022].
# Pygocentrus

Pygocentrus és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes que es troba a Sud-amèrica, principalment als rius Amazones, Orinoco i São Francisco.
Forma grans moles. Totes les seues espècies són depredadores.

## Taxonomia

* Pygocentrus cariba (Humboldt & Valenciennes, 1821)
* Piranya roja (Pygocentrus nattereri) (Kner, 1858)
* Pygocentrus palometa (Valenciennes, 1850)
* Pygocentrus piraya (Cuvier, 1819)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Humboldt, F. H. A. von & A. Valenciennes. 1821. Recherches sur les poissons fluviatiles de l'Amérique Équinoxiale. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 145-216, Pls. 45-52.
* ↑ Kner, R. 1858. Zur Familie der Characinen. Sitzungsberichte der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. Mathematisch-Naturwissenschaften Classe. v. 32 (núm. 22): 163-168.
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ FishBase (anglès)