OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Forma de Backus i Naur

La Forma de Backus i Naur o Forma de Backus-Naur o BNF és una notació que té com a finalitat descriure les regles sintàctiques dels llenguatges de programació.
Va ser concebuda per John W. Backus i Peter Naur arran de la creació del llenguatge Algol 60.
Inicialment coneguda com a Forma Normal de Backus, va esdevenir Forma de Backus-Naur per suggeriment de Donald Knuth.

## Sintaxi

En BNF es distingeixen els meta-símbols, els terminals i els no-terminals.
* Els meta-símbols són els símbols del llenguatge BNF
* Els símbols terminals són símbols del llenguatge descrit
* Els símbols no-terminals són les categories que descriuen les produccions vàlides del llenguatge descrit.

## Exemples

Producció "if" del llenguatge C:

## Variants

Hi ha moltes variants i extensions de BNF, possiblement contenint alguns o tots els comodins d'expressions regulars com un "*" o "+". El Extended Backus-Naur form (EBNF) és una variant comuna. De fet l'exemple anterior no és la forma pura inventada per a l'informe de l'ALGOL 60. La notació dels claudàtors "[ ]" va ser introduïda alguns anys més tard en la definició de PL/I de la IBM però ara es reconeix universal. L'ABNF és una altra extensió usada comunament per a descriure protocols del IETF.
Les expressions gramaticals d'analitzadors sintàctics construïdes en BNF i les notacions d'expressió regular per a formar una classe alternativa de la gramàtica formal, que és essencialment analítica més que generativa en caràcter.

## Vegeu també

* Ashtadhyayi (Gramàtica en sànscrit amb estructura matemàtica)
* Frasejada GOLD BNF
* Generador de Frasejada Yacc
* GNU bison Versió GNU del Yacc

## Enllaços externs

* Univ. de Regensburg - BNF i altres especificacions gramaticals Arxivat 2007-05-05 a Wayback Machine. (anglès)
# Revista Muntanya

Muntanya és una revista trimestral editada des de l'any 1970 pel Centre Excursionista de Catalunya amb l'objectiu d'informar als excursionistes i viatgers sobre tots els aspectes referents al muntanyisme, la cultura excursionista o la natura.
Muntanya és la primera revista d'excursionisme en català. Conté articles d'itineraris de muntanya, fonamentalment de pirineisme i alpinisme, però també d'himalaisme i muntanyes d'arreu del món; cultura excursionista; treballs d'etnografia, geografia i ciències naturals; medi ambient i defensa de la natura; escalada, esquí, espeleologia, bicicleta de muntanya, etc.; articles d'opinió i entrevistes. Puntualment ha fet números monogràfics dedicats a una comarca, un massís o un tema concret relacionat amb l'excursionisme.
Provinent de l'esperit publicista que començà amb l'antic Butlletí del Centre Excursionista de Catalunya de 1891, el primer número de la revista Muntanya aparegué el 1970 sota la direcció de Josep Llaudó Majoral, amb el núm. 648, resultat de sumar els números del Butlletí i del primer Montaña (aquest en castellà). En aquest número es va publicar l'expedició científica a la Patagònia austral, a cura de Joan Créixams i Emili Civis, que intentaren l'escalada al Cerro Torre.
L'any 1976, la revista Muntanya fou portaveu dels actes commemoratius del centenari del Centre Excursionista de Catalunya, amb un número especial. En aquests anys també es comença a publicar a la revista la Geografia física dels Països Catalans, a cura d'Oriol Riba, Oriol de Bolòs, Josep M. Panareda, Josep Nuet i Martí Boada. El 1980 Muntanya inicia una nova etapa, amb un format més gran i amb més pàgines, sota la direcció de Josep Casanovas, on es poden llegir les inauguracions de dos refugis importants del Pirineu català: el nou xalet Ventosa i Calvell, a l'estany Negre de Boí, i el d'Amitges, a l'alta coma de Ratera. És també una etapa marcada per l'aparició de temes que configuren la història de l'excursionisme català, amb la ressenya d'expedicions als Andes i a l'Himàlaia, com ara les expedicions a l'Everest de Lluís Belvis (1982) i Conrad Blanch i Fors (1983 i 1985; en aquesta darrera assolirien el cim).
A partir de 1989 Muntanya pren un altre guiatge sota la direcció de Josep Nuet i Badia, que encarrilà i donà impuls a la revista fins al 2004, any en què prengué el relleu Ferran Alexandri. A partir del nº 857 (febrer 2005), Ferran Alexandri endegà una nova etapa en la qual, per primera vegada, la revista es publica íntegrament en color, amb un disseny molt treballat per a cada article, amb nous aspectes i continguts, que abracen totes les àrees dels esports de muntanya. L'any 2011 la revista torna a reinventar-se, amb un nou format (17 x 24,5 cm, com l'original de 1970), un augment de pàgines i amb un tractament renovat de tots els continguts.

## Referències

* 40 anys fent país Elpuntavui
* "40 anys de la revista Muntanya". Muntanya 892 (2011): 6-11.

## Enllaços externs

* Revista Muntanya Arxivat 2010-06-20 a Wayback Machine.
# Siphonognathus

Siphonognathus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels odàcids.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del sud d'Austràlia.

## Taxonomia

* Siphonognathus argyrophanes (Richardson, 1858)
* Siphonognathus attenuatus (Ogilby, 1897)
* Siphonognathus beddomei (Johnston, 1885)
* Siphonognathus caninis (Scott, 1976)
* Siphonognathus radiatus (Quoy & Gaimard, 1834)
* Siphonognathus tanyourus (Gomon & Paxton, 1986)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Gomon, M.F., J.C.M. Glover i R.H. Kuiter, 1994: (Eds.) The fishes of Australia's south coast. Flora and Fauna of South Australia Handbooks Committee. State Printer, Adelaida: 1-992.
* ↑ Richardson, J., 1858. On Siphonognathus, a new genus of Fistularidae. Proceedings of the Zoological Society of London. 1857 (pt 25): 237-240, Pl. 6.
* ↑ Ogilby, J. D., 1897. New genera and species of Australian fishes. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 22 (pt 1): 62-95.
* ↑ Johnston, R. M., 1885. Description of a new species of Odax. Pap. Proc. R. Soc. Tasmania 1884: 231-232.
* ↑ Scott, J. K., 1976. A review of the fish genus Neoodax (Odacidae) of Western Australia with description of a closely allied new genus and species. Rec. West. Aust. Mus. v. 4 (núm. 4): 349-373.
* ↑ Quoy, J. R. C. & J. P. Gaimard, 1834. Poissons. A: Voyage de découvertes de "l'Astrolabe," exécuté par ordre du Roi, pendant les années 1826-1829, sous le commandement de M. J. Dumont d'Urville. París. Voyage Astrolabe, Poissons v. 3: 645-720, Pls. 1-4, 7, 10-12,1 4.
* ↑ Gomon, M. F. & J. R. Paxton, 1986. A revision of the Odacidae, a temperate Australian-New Zealand labroid fish family. Indo-Pac. Fishes Núm. 8: 1-57, Pls. 1-6.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Fritzsche, R.A., 1982. Osteichthyes. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill, Nova York: 858-944.
# Toda de Pamplona

Toda Asnar de Larraun (v 885 - d 970), infanta i reina consort de Pamplona (?-925).
Filla d'Asnar Sanxes de Larraun, net de Garcia I de Pamplona, i d'Ònnega de Pamplona, filla de Fortuny Garcés.
Toda va néixer del matrimoni dels seus pares, que eren cosins, i a la mort de Fortuny Garcés, vers el 925, va heretar els drets dinàstics d'aquest. Però les revoltes internes ocorregudes en els últims anys del regnat del seu avi i gràcies a l'ajuda externa d'Alfons III d'Astúries i del comte de Pallars va provocar que Sanç I Garcés fos elegit rei de Pamplona el 905.
Els nobles navarresos per refermar els drets dinàstics del nou rei el casaren amb Toda, la qual la mort del seu marit (925) s'encarregà de la tutela del seu fill Garcia II, donant proves de tanta energia com prudència, ja que en realitat des d'aquell moment portà les regnes del Govern. El regne, en aquell temps, es veia mesclada en les guerres de Castella, recolzant primer a Alfons IV i després d'altres pretendents.
Més tard s'uní a Ramir II i a Muhammad ibn Hashim contra Abd al-Rahman III, però el califa emprengué el 937 una campanya i penetrà en territori navarrès, obligant Toda a demanar la pau i a reconèixer la sobirania del soltà; malgrat tot, ben aviat, sacsejà aquest jou l'enèrgica Toda, doncs el 1939 ajudà a Ramir II en les Batalla de Simancas i la d'Alhandega, i se suposa que ella en persona comandà les seves hosts i contribuí eficaçment a la voctòria de Ramir II.
En la guerra entre Ordoni III i Sanç I, Toda es declarà per Sanç I, el qual era net seu. Destronat Sanç el 958, es traslladà a la cort de la seva àvia, doncs es creu que Toda seguia governant malgrat que Garcia Sanxes ja tenia edat suficient per a fer-ho. D'aquesta època data el viatge que feu Toda a Còrdova, viatge que alguns historiadors qualifiquen de llegenda, mentre que d'altres el descriuen amb gran luxe de detalls. La visita al califa tenia per objecte el restabliment de Sanç al tron de Lleó i fou iniciada en l'ànim de la reina pel metge jueu Hasdaï. Toda, amb el seu fill i el seu net i acompanyada de nombrós seguici es posà en camí vers la cort dels Estats musulmans, sent rebuda amb gran pompa pel califa. En l'entrevista es va convenir que el califa retornaria el tron a Sanç, amb la condició que el rei de Pamplona atacaria a Castella, com així ho va fer, apoderant-se inclús del comte Ferran González, si bé es negà a entregar-lo al musulmà.
Res més se sap de la reina Toda, que per aquella època devia ser ja molt anciana.
Del matrimoni entre Sanç I Garcés i Toda nasqueren:
* Sança de Pamplona (900-959), casada el 923 amb Ordoni II de Lleó i vers el 932 amb Ferran González
* Urraca de Pamplona (?-956), casada vers el 932 amb Ramir II de Lleó i el 959 amb el seu cunyat Ferran González
* Ònnega de Pamplona (?-931), casada el 923 amb Alfons IV de Lleó
* Garcia Sanxes I de Pamplona (919-970), rei de Pamplona
* Belasquita de Pamplona, casada el 930 amb Galí de Ribagorça
* Òrbita de Pamplona

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 62, pàg. 1585 (ISBN 84-239-4562-6)
# Okamejei philipi

Okamejei philipi és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Somàlia i el Iemen.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lloyd, R. E., 1906. Natural history notes from the R.I.M.S. ship "Investigator," Capt. T. H. Heming, R.N. (retired), commanding. Series III, Núm. 14. Notes on the skull of the genus Aulastomatomorpha, with descriptions of some new deep-sea fish. Annals and Magazine of Natural History (Series 7) v. 18 (núm. 106): 306-311.
* ↑ IUCN (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Leptobotia orientalis

Leptobotia orientalis és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima subtropical, el qual viu a Àsia: la Xina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1870. Description d'une espèce inédite de Botia de Chine et figures du Botia elongata et du Botia modesta. Versl. Akad. Amsterdam (Ser. 2) v. 4. 254-256. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 6 setembre 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Xu, T.-Q., Fang, S.-M. & Wang, H.-Y., 1981. A new species of fishes of the genus Leptobotia (Family Cobitidae) from China. Zoological Research v. 2 (núm. 4): 379-381.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Zhang, W., 1998. China's biodiversity: a country study. China Environmental Science Press, Beijing. 476 p.
* ↑ Zhu, S.-Q., 1995. Synopsis of freshwater fishes of China. Jiangsu Science and Technology Publishing House i-v + 1-549.
* ↑ Cheng, Q.T. i C.W. Zhou, 1997. The fishes of Shandong Province. Shandong Science and Technology Press, Jinan, la Xina.
* ↑ Wang, S.-A., Z.-M. Wang, G.-L. Li, Y.-P. Cao, et al., 2001. The fauna of Hebei, China. Pisces. Hebei Science and Technology Publishing House:1-366.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ FishWise (anglès)
* ↑ China Endemic Freshwater Fish Checklist (anglès)

## Bibliografia

* Hanel, L. i J. Novák, 2002. Ceské názvy zivocichu V. Ryby a ryboviti obratlovci (Pisces) 3., maloústí (Gonorhynchiformes) - máloostní (Cypriniformes). Národní muzeum (zoologické oddelení), Praga.
* Kottelat, M., 2004. Botia kubotai, a new species of loach (Teleostei: Cobitidae) from the Ataran River basin (Myanmar), with comments on botiine nomenclature and diagnosis of a new genus. Zootaxa 401:1-18.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan. 1.028 pàgines.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* AQUATAB (txec)
* Discover Life (anglès)
# Valentí Massana Gràcia

Valentí Massana Gràcia (Viladecans, Catalunya, 1970) és un atleta català, ja retirat, especialista en proves de marxa atlètica.

## Biografia

Va néixer el 5 de juliol de 1970 a la ciutat de Viladecans, població situada a la comarca del Baix Llobregat.

## Carrera esportiva

Va donar-se a conèixer internacionalment en el Campionat del Món d'atletisme junior realitzat l'any 1988 a Sudbury (Canadà), on aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova dels 10.000 metres marxa. Va participar, als 22 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on fou desqualificat en la prova dels 20 quilòmetres marxa quan anava en segona posició, just per darrere de Dani Plaza, i quedaven pocs metres per entrar a l'Estadi Olímpic de Montjuïc. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) fou vintè en els 20 quilòmetres marxa i aconseguí guanyar la medalla de bronze en els 50 quilòmetres marxa. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) únicament participà en els 50 km marxa, aconseguint la quarta posició i un diploma olímpic.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar dues medalles en el Campionat del Món d'atletisme, una d'elles d'or; una medalla de bronze en el Campionat d'Europa d'atletisme. Ha estat 4 cops campió d'Espanya dels 20 km marxa (1992, 93, 94 i 95) i tres cops campió dels 50 km marxa (1993, 94 i 95).
És el responsable de la secció de marxa de l'Associació Esportiva Blanc i Blau Pro-Seccions i és plusmarquista espanyol de 50 km marxa amb un registre de 3h38´43" fets al circuit urbà d'Orense el 20 de març de 1994.

## Resultats internacionals destacats

| Any | Competició | Lloc | Resultat | Distància |
| 1988 | Campionat del Món Júnior | Sudbury, Canadà | 2n | 10000 m |
| 1990 | Campionat d'Europa | Split, Iugoslàvia | 4t | 20 km |
| 1991 | Campionat del Món Indoor | Sevilla, Espanya | 5è | 5000 m |
| | Campionat del Món | Tòquio, Japó | 5è | 20 km |
| | Copa del Món | San José, Califòrnia | 10è | 20 km |
| 1993 | Campionat del Món | Stuttgart, Alemanya | 1r | 20 km |
| | Copa del Món | Monterrey | 2n | 20 km |
| 1994 | Campionat d'Europa | Hèlsinki, Finlàndia | 3r | 20 km |
| 1995 | Campionat del Món | Göteborg, Suècia | 2n | 20 km |
| 1996 | Jocs Olímpics | Atlanta, Estats Units | 3r | 50 km |
| 1998 | Campionat d'Europa | Budapest, Hongria | 9è | 20 km |
| 1999 | Campionat del Món | Sevilla, Espanya | 4t | 50 km |
| | Copa del Món | Mézidon-Canon, França | 8è | 50 km |
| 2000 | Jocs Olímpics | Sydney, Austràlia | 4t | 50 km |
| 2001 | Campionat del Món | Edmonton, Canadà | 6è | 50 km |

## Campionats de Catalunya

* 5 vegades campió: (1992, 1993, 1994, 1995 i 1997)

## Millors Marques

* 10 km marxa en pista: 39´31"08 l'any 1997.
* 10 km marxa: 39´27" l'any 1992.
* 20 km marxa: 1h19´25" l'any 1992.
* 50 km marxa: 3h38´43" l'any 1994.

## Referències

* ↑ «Records estatals d'atletisme». Arxivat de l'original el 2009-02-20. [Consulta: 17 setembre 2007].
* ↑ Atletismo Español núm. 553

## Enllaços externs

* (català) Historial del Campionat de Catalunya
# Ahmad Paixà Khain

Ahmad Paixà Khain (mort 1524) fou visir de l'Imperi Otomà i sultà d'Egipte.
Era nascut a Geòrgia. Va servir a palau i el 1519 fou nomenat beglerbegi de Rum o Tokat. A la companya de Solimà I contra Belgrad, va idear el pla d'operacions i va conquerir Bögürdelen (Sabacz) el 8 de juliol de 1521, entrant llavors a Sírmia (Syrmia); com a premi fou nomenat tercer visir (tardor del 1521).
Fou comandant en cap de la campanya de Rodes i va ser part important en la rendició del castell pels Cavallers de Sant Joan de Jerusalem (21 de desembre de 1522).
A la caiguda del gran visir Piri Mehmed Pasha, a la que va contribuir, esperava ser nomenat gran visir, ja que el segon visir estava absent a Egipte; però contra el costum fou nomenat gran visir Ibrahim Pasha que era khass odabashi. Desenganyat va demanar el govern d'Egipte que li fou concedit (19 d'agost de 1523) i va reconciliar als mamelucs amb l'imperi i també als beduïns que estaven agitats després de la mort de Khayri Beg.
Poc després Solimà I va nomenar governador a Kara Musa i va ordenar a aquest executar a Ahmed, però aquest se'n va assabentar i es va proclamar independent agafant el títol de sultà (gener del 1524); els geníssers foren massacrats al castell del Caire, i va fer aliança amb les potències europees occidentals. Solimà I va enviar una flota dirigida pel visir Ayla Pasha i alguns agents que van incitar a la revolta de les tropes d'Egipte. Un oficial de l'exèrcit, Kadizade Mehmed Beg, el va intentar assassinar mentre era als banys públics, però només el va ferir; llavors va fugir amb els beduïns Banu Bakr, que finalment el van entregar i fou decapitat.

## Bibliografia

* Marino Sanuto, I Diari, volums 25 a 28. Venència 1879 a 1903
# Via XX

La Via XX (per loca maritima) és una via romana que apareix amb aquest número a l'itinerari d'Antoní. Connectava les ciutats de Bracara Augusta (actualment Braga) amb Asturica Augusta (actualment Astorga). Era una variant de la Via XIX que borajava el vessant atlàntic de la Gal·lècia passant per Brigantium, que actualment seria La Corunya o Betanzos. Algunes parades d'aquesta ruta s'esmenten també a l'Anònim de Ravenna.

## Itinerari

A continuació hi ha la llista d'aturades (mansiones), amb la indicació de les distàncies en milles romanes (m.p.) o en estadis grecs:
* Bracara, Braga.
* Aquis Celenis, (m.p. CLXV), Caminha? Caldas de Reis?
* Vico Spacorum ou Vicus Caporum?, (stadia CXCV), Vigo? Baroña?
* Ad Duos Pontes, (stadia CL), Pontevedra? Noia?
* Glandimiro/Glandomiro, (stadia CLXXX), Cesures? Brandomil?
* Atricondo, (m.p. XXII), Trigonde? Sigüeiro?
* Brigantium, (m.p. XXX), La Corunya?
* Caranico/Caronium, (m.p. XVIII), Parga? Graña de Vecín?
* Luco Augusti, (m.p. XVII), Lugo.
* Timalino/Talamine, (m.p. XXII), Vilartelín?
* Ponte Neviae/Navia, (m.p. XII), Pontes de Gatín?
* Uttaris (m.p. XX), Golón-Manzanal?
* Bergido, (m.p. XVI), Castro Ventosa? Pieros?
* Asturica, (m.p. L), Astorga.

## Referències

* ↑ Suárez Piñeiro, 2001, p. 82.
* ↑ Arias Vilas, 1992, p. 50.

## Vegeu també

* Llista de vies romanes.
* Mansio.

## Bibliografia

* Arias Vilas, Felipe. A romanización de Galicia (en gallec). A Nosa Terra, 1992. ISBN 84-604-3279-3.
* Franco Maside, Rosa María «Rutas naturais e vías romanas na provincia de A Coruña» (en gallec). Gallaecia [Santiago de Compostel·la], núm. 19, 2000, pàg. 143-170. ISSN: 0211-8653.
* Franco Maside, Rosa María «La vía per loca maritima: Un estudio sobre vías romanas en la mitad noroccidental de Galicia» (en castellà). Gallaecia [Santiago de Compostel·la], núm. 20, 2001, pàg. 217–248. ISSN: 0211-8653.
* Moralejo, Juan J. «Toponimia de las vías romanas de Galicia» (en castellà). Acta Palaeohispanica X [Lisboa], núm. 9, 2009, pàg. 189-202. ISSN: 1578-5386.
* Suárez Piñeiro, Ana María. Os romanos en Galicia (en gallec). Lóstrego, 2001 (O saber de peto). ISBN 84-931-301 8-4.
* Villanueva, Raúl «Las vías romanas 19 y 20 del Itinerario de Antonino» (en castellà). El Nuevo Miliario [Madrid], núm. 3, 2006, pàg. 25-36. Arxivat de l'original el 2014-03-13. ISSN: 1885-9534 [Consulta: 30 agost 2020].
# Districte d'Angulema

El Districte d'Angulema és un dels tres districtes del departament del Charente, a la regió de la Nova Aquitània. Té 16 cantons i 115 municipis, el cap del districte és la prefectura d'Angulema.

## Cantons

* Cantó d'Angulema-Est
* Cantó d'Angulema-Nord
* Cantó d'Angulema-Oest
* Cantó d'Aubaterra
* Cantó de Blanzac-Porcheresse
* Cantó de Chalais
* Cantó de La Couronne
* Cantó de Gond-Pontouvre
* Cantó de Hiersac
* Cantó de Montberol
* Cantó de Montmoreau-Saint-Cybard
* Cantó de La Ròcha Focaud
* Cantó de Ruelle-sur-Touvre
* Cantó de Saint-Amant-de-Boixe
* Cantó de Soyaux
* Cantó de Vilabòsc-La Valeta

## Referències

* ↑ «Arrondissement d'Angoulême (161)» (en francès). INSEE. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «Arrondissements et cantons en Charente» (en francès). Prefectura del Charente. [Consulta: 18 desembre 2022].

## Vegeu també

* Cantons del Charente
# Districte de Jonzac

El Districte de Jonzac és un dels cinc districtes del departament francès del Charente Marítim, a la regió de la Nova Aquitània. Té 7 cantons i 114 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Jonzac.

## Cantons

cantó d'Archiac - cantó de Jonzac - cantó de Mirambeau - cantó de Montendre - cantó de Montguyon - cantó de Montlieu-la-Garde - cantó de Saint-Genis-de-Saintonge

## Evolució demogràfica

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | - | - | - | - | - | - | 59.070 | 59.362 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 59.932 | 57.404 | 54.883 | 57.724 | 52.269 | 51.675 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Referències

* ↑ Web de l'Insee

## Vegeu també

* Cantons del Charente Marítim
# Districte de Montbard

El Districte de Montbard és un dels tres districtes del departament de la Costa d'Or, a la regió de Borgonya-Franc Comtat. Té 12 cantons i 254 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Montbard.

## Cantons

cantó d'Aignay-le-Duc - cantó de Baigneux-les-Juifs - cantó de Châtillon-sur-Seine - cantó de Laignes - cantó de Montbard - cantó de Montigny-sur-Aube - cantó de Précy-sous-Thil - cantó de Recey-sur-Ource - cantó de Saulieu - cantó de Semur-en-Auxois - cantó de Venarey-les-Laumes - cantó de Vitteaux

## Vegeu també

* Cantons de la Costa d'Or
# Districte de Nevers

El Districte de Nevers és un dels quatre districtes del departament de la Nièvre, a la regió de Borgonya-Franc Comtat. Té 13 cantons i 83 municipis, el cap del districte és la prefectura de Nevers.

## Cantons

cantó de Decize - cantó de Dornes - cantó de Guérigny - cantó d'Imphy - cantó de La Machine - cantó de Nevers-Centre - cantó de Nevers-Est - cantó de Nevers-Nord - cantó de Nevers-Sud - cantó de Pougues-les-Eaux - cantó de Saint-Benin-d'Azy - cantó de Saint-Pierre-le-Moûtier - cantó de Saint-Saulge

## Vegeu també

* Cantons
# Varicorhinus thacbaensis

Varicorhinus thacbaensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ Rüppell W. P. E. S. 1836. Neuer Nachtrag von Beschreibungen und Abbildungen neuer Fische, im Nil entdeckt. Mus. Senckenberg, Abhandl. Beschr. Naturg. v. 2 (núm. 1). 1-28.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.