OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Duran i Gisbert

David Duran Gisbert, als seus llibres com David Duran (Barcelona, 1963), professor i escriptor. Ha treballat molts anys com a professor d'ensenyament secundari. Llicenciat en Psicologia, es va doctorar en Psicologia de l'Educació i, actualment, treballa de professor a la Facultat de Ciències de l'Educació de la Universitat Autònoma de Barcelona.
En l'àmbit professional, ha publicat nombrosos articles i llibres sobre aprenentatge cooperatiu. Entre d'altres el llibre Tutoria entre Iguales. En el camp de la literatura ha publicat diverses novel·les juvenils, com ara QRZ Rat Penat, Coses que passen, Cicle Bis o Generació Z, finalista del Premi Bancaixa de Literatura Juvenil. També és autor de les novel·les Cataconya. La Via Ridiculista d'Accés a la Independència i L'Última Vida: Una Historia De Bojos.

## Referències

* ↑ «David Duran Gisbert». UAB. [Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ «David Duran i Gisbert». Amazon. [Consulta: 4 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Llibres de David Duran segons Unilibro
# Wervershoof

Wervershoof és un municipi de la província d'Holanda Septentrional, al centre-oest dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 8.769 habitants repartits per una superfície de 31,08 km² (dels quals 7,62 km² corresponen a aigua).

## Centres de població

Onderdijk, Wervershoof, Zwaagdijk-Oost.

## Ajuntament

El consistori està format per 13 regidors:
* Algemeene Belange Combinatie, 3 regidors
* CDA, 2 regidors
* PvdA, 2 regidors
* Progressief Wervershoof, 2 regidors
* VVD, 2 regidors
* Zwaagdijker Dorpsbelang, 2 regidors

## Enllaços externs

* www.wervershoof.nl Arxivat 2007-02-05 a Wayback Machine.
# Ramon Sala i Saçala

Ramon Sala i Saçala (Vic?, 1665 - Vic, 13 d'abril de 1697) fou veguer i batlle de Vic.
També conegut com a Ramon de Sala i Saçala, fou descendent i continuador d'un llinatge de barons que van exercir càrrecs de gran importància ciutadana. El seu besavi Francesc fou conseller en cap el 1628 i capità dels sometents de Vic. El seu avi, també Francesc, a més del càrrec de conseller en cap, el 1676, fou veguer i batlle de Vic el 1670. Amb només vint-i-sis anys, Ramon Sala fou nomenat veguer i batlle de Vic pel virrei de Catalunya, i duc de Medina Sidònia Juan Clarós Pérez de Guzmán y Fernández de Córdoba, substituint qui ho havia estat fins aleshores, Francesc de Camats. Els seus dots de comandament quedaren palesos, especialment, en les guerres contra els francesos, que sovintejaren des de 1635, i de les quals aconseguí sortir victoriós. Entre les batalles en les quals participà destaca la Batalla de Sant Feliu de Pallerols, la qual va tenir lloc el 10 de març de 1695. Alhora, durant la Guerra dels Nou Anys (1688-1697), Ramon Sala, juntament amb Josep Mas de Roda, menant 16 companyies de miquelets i el sometent d'Osona en la batalla de Sant Esteve d'en Bas, derrota les tropes franceses, formades per uns 1.300 efectius, 826 dels quals foren fets presoners i 260 van morir.
Després de la seva mort, fou el seu germà Fèlix qui el succeí en el càrrec de veguer.

## Referències

* 1 2 3 Salarich i Torrents, Miquel S.; Ylla-Català i Genís, Miquel S. «Ramon Sala i Saçala». A: Vigatans il·lustres. Vic: Publicacions del Patronat d'Estudis Ausonencs, 1983, p. 65-74. ISBN 84-398-0654-X.
* 1 2 «Ramon de Sala i Saçala». 11setembre1714.org. Arxivat de l'original el 18 d’agost 2016. [Consulta: 10 agost 2016].
* ↑ Hernàndez i Cardona, Francesc Xavier. Història Militar de Catalunya. Vol III. La defensa de la terra. Francesc Xavier Hernàndez i Cardona. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2003, p. 149-150. ISBN 84-232-0664-5.
* ↑ Espino López, Antonio «La mobilització militar catalana durant la Guerra de Successió». Manuscrits, Núm. 24, 2006, pàg. 125-150 [Consulta: 10 agost 2016].

## Bibliografia

* Abadal i Calderó, Joaquim d'. Ramon Sala y Saçala. Discurso biográfico. Vic: Imp. Ramon Anglada i Pujals, 1897.
* Junyent i Subirà, Eduard. Ramon Sala y Saçala. Esbozo biográfico. Vic: Tipografía Balmesiana, 1942.
* «Ramon Sala y Saçala (1665-1697) ː Veguer de Vich». Gazeta de Vich, Núm. 3533, 1929.
# Galàxia espiral barrada

Una galàxia espiral barrada és una galàxia espiral amb una estructura rectangular cap al centre. Es pensa que aquestes «barres» estan creades per inestabilitats del disc. La majoria de les galàxies espirals son d'aquest tipus, més concretament del tipus SB segons la classificació de les galàxies escrita per Edwin Hubble (d'ell prové el nom d'aquell telescopi espacial).
# Sidi Bennour

Sidi Bennour (àrab: سيدي بنور, Sīdī Binnūr; amazic estàndard marroquí: ⵙⵉⴷⵉ ⴱⵏⵏⵓⵕ, Sidi Bnnuṛ) és un municipi de la província de Sidi Bennour, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 55.815 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Línia Lleida - Saragossa

Mapa línia Lleida - Saragossa :
La línia Lleida - Saragossa de Mitjana Distància (Lleida Pirineus - Saragossa-Delicias) és un servei de ferrocarril regional de via d'ample ibèric. És una de les vuit línies de regionals a Catalunya i aquesta en concret és gestionada i operada per Renfe. Transcorre per la línia Barcelona-Manresa-Lleida-Saragossa en el tram Lleida-Saragossa.
A l'estació de Saragossa-Delicias hi ha un doble canviador d'ample ibèric a internacional i a l'inrevés (sistema Talgo i sistema Brava-CAF).

## Horaris dilluns-divendres

Lleida- Saragossa :
| Lleida- Pirineus | Binèfar | Monsó- Riu Cinca | Sarinyena | Granén | Tardienta | Saragossa-Delicias |
| 06:25 | 06:59 | 07:09 | 07:35 | 07:52 | 08:02 | 08:56 |
| -- | 15:47 | 15:56 | 16:20 | 16:34 | 16:45 | 17:31 |
| 17:48 | 18:19 | 18:30 | 18:53 | 19:07 | 19:18 | 20:05 |
Saragossa-Lleida :
| Saragossa-Delicias | Tardienta | Granén | Sarinyena | Monsó- Riu Cinca | Binèfar | Lleida- Pirineus |
| 06:10 | 06.51 | 07:01 | 07:15 | 07:41 | 07:51 | -- |
| 15:15 | 15:53 | 16:02 | 16:18 | 16:42 | 16:53 | 17:27 |
| 20:37 | 21:34 | 21:44 | 22:00 | 22:23 | 22:34 | 23:08 |

## Horaris dissabte

Lleida- Saragossa :
| Lleida- Pirineus | Binèfar | Monsó- Riu Cinca | Sarinyena | Granén | Tardienta | Saragossa-Delicias |
| 10:25 | 11:03 | 11:12 | 11:34 | 11:50 | 12:01 | 12:53 |
| -- | 15:47 | 15:56 | 16:19 | 16:34 | 16:45 | 17:31 |
Saragossa-Lleida :
| Saragossa-Delicias | Tardienta | Granén | Sarinyena | Monsó- Riu Cinca | Binèfar | Lleida- Pirineus |
| 08:57 | 09:47 | 09:57 | 10:13 | 10:35 | 10:47 | 11:21 |
| 20:37 | 21:34 | 21:44 | 22:00 | 22:23 | 22:34 | -- |

## Horaris diumenge

Lleida- Saragossa :
| Lleida- Pirineus | Binèfar | Monsó- Riu Cinca | Sarinyena | Granén | Tardienta | Saragossa-Delicias |
| 15:15 | 15:47 | 15:56 | 16:19 | 16:34 | 16:44 | 17:31 |
| 17:48 | 18:19 | 18:30 | 18:52 | 19:06 | 19:17 | 20:05 |
Saragossa-Lleida :
| Saragossa-Delicias | Tardienta | Granén | Sarinyena | Monsó- Riu Cinca | Binèfar | Lleida- Pirineus |
| 10:27 | 11:08 | 11:19 | 11:33 | 11:57 | 12:07 | 12:37 |
| 20:37 | 21:34 | 21:44 | 22:00 | 22:23 | 22:34 | 23:08 |

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Milford (Kansas)

Milford és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 502 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Milford tenia 502 habitants, 183 habitatges, i 133 famílies. La densitat de població era de 1.211,4 habitants/km².
Dels 183 habitatges en un 41,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,4% hi vivien parelles casades, en un 6,6% dones solteres, i en un 26,8% no eren unitats familiars. En el 22,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,1% tenia menys de 18 anys, un 11,6% entre 18 i 24, un 32,7% entre 25 i 44, un 15,9% de 45 a 60 i un 5,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.750 $ i la renda mediana per família de 40.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.583 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 14.246 $. Entorn del 10,3% de les famílies i el 8,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Milford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Milford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eduardo Escartín Sánchez

Eduardo Escartín Sánchez (Barcelona, 1 de desembre de 1945) és un historiador i polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la IV Legislatura.

## Biografia

Va estudiar Filosofia i Lletres a les universitats de Madrid i Barcelona. Es doctorà en història moderna amb Premi Extraordinari a la Universitat de Barcelona gaudint d'una beca doctoral del Patronat Menéndez Pelayo del CSIC de 1972 a 1975.
El 1970 va obtenir plaça de professor no numerari d'història moderna de la Universitat de Barcelona, passant a numerari en 1979, ocupant la plaça fins al 1997. També ha estat col·laborador becat de la Institució Milà i Fontanals del CSIC a Barcelona de 1977 a 1980.
De 1965 a 1977 va militar a Unió Democràtica de Catalunya, de 1973 a 1981 fou vicepresident de la Unió Europea de Joves Demòcratacristians i formà part de l'Assemblea de Catalunya. També va escriure alguns articles a la Gran Enciclopèdia Catalana. El 1977 es passà a Unió de Centre Democràtic (UCD), partit amb el qual fou assessor del delegat del govern a Catalunya (1981-1982), i quan aquest es va dissoldre el 1982 va ingressar al Partit Demòcrata Popular, amb el que en 1989 es va integrar en el Partido Popular. De 1981 a 1991 ha estat Secretari de l'Institut Català de Cooperació Iberoamericana i el 1988 participà en la missió internacional d'observadors a les eleccions legislatives del Salvador de 1988.
El 1996 va substituir en el seu escó Francisco Marhuenda García, elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1995. De 1996 a 1999 ha estat membre de la Comissió de Política Cultural del Parlament de Catalunya i membre de la Comissió de Control Parlamentari de l'Actuació de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió i de les Empreses Filials.
En els darrers anys ha donat conferències als locals de l'Acción Cultural Miguel de Cervantes, criticant aspectes de la política catalana com la fundació del Museu d'Història de Catalunya.

## Obres

* Documents cabdals de la història de Catalunya, amb Frederic Udina i Martorell i Josep Termes, Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1985.
* La intendencia de Cataluña en el siglo XVIII, Barcelona, Santandreu, 1995.
* Manual de historia moderna, Barcelona, Ariel, 1993.
* Un capítol sobre història al llibre El Cercle del Liceu (1991)
* Catalunya, conllevancia o convivencia a Cuadernos de Pensamiento Político No. 39 (Julio/Septiembre 2013), pp. 107-122

## Referències

* ↑ Eduard Escartín Sánchez, al Departament d'Història de la UB
* ↑ Eduardo Escartín Sánchez a actashistoria
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la V Legislatura p. 133
* ↑ El Museo de Historia de Cataluña fue una ocurrencia de Pujol en 1996 a lavozdebcn.com, 24 de gener de 2011

## Enllaços externs

«Obra de Eduardo Escartín Sánchez» a Dialnet.
* Eduardo Escartín a La 2
* Eduardo Escartín Arxivat 2015-07-09 a Wayback Machine. a 8TV
# Bartomeu Mas i Collellmir

Bartomeu Mas i Collellmir (les Preses, Garrotxa, 1900 — Olot, 1980) fou un pintor català. Va aprendre l'ofici de la mà de Melcior Domenge a l'Acadèmia Baixas de Barcelona i a l'Escola de la Llotja. En finalitzar els estudis, va començar a treballar coma professor a la mateixa escola de la Llotja el 1929. Més endavant retornaria a la Garrotxa, per a continuar la tasca de professor a l'Escola de Belles Arts, que arribar a dirigir entre 1951 i 1969. Va publicar un tractat de perspectiva. La seva obra és principalment figurativa, on destaca la seva tècnica. És un dels autors dels retrats de la Galeria d'Olotins il·lustres.

## Referències

* ↑ Valeri, Xavier «Olot reivindica el llegat dels autors de l'època daurada de la pintura artística». Diari de Girona.
* ↑ Colomer, Xavier Solà i. El santuari de la mare de Déu de la Font de la Salut: Vall d'Hostoles-Collsacabra, història, llegenda i paisatge. L'Abadia de Montserrat, 2003. ISBN 9788484154808.
* ↑ «Bartomeu Mas i Collellmir». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Ajuntament d'Olot, Museu Comarcal Olot: Directors de l'Escola, Obres i Etapes, Escola de Belles Arts 1783 - 1983 (Edicions Municipals No 21), Olot 1983.
* Ajuntament d'Olot, Josep M. Canals: Diccionari Biogràfic d'Olot, Olot 2015, ISBN 978-84-938058-4-5, Seite 447, Article „Mas i Collellmir, Bartomeu“
# Ideograma

Un ideograma és una representació gràfica d'una idea que no sigui per mitjà de paraules, és una icona, imatge convencional o símbol, que representa un ésser, relació abstracta o idees, però no paraules o frases que els signifiquin, encara que en l'escriptura de certes llengües significa una paraula, un morfema, una frase determinada o idees completes, sense representar cadascuna de les seves síl·labes o fonemes.
Les escriptures íntegrament ideogràmiques diferents a les nostres, i és el més comú que els ideogrames es combinin amb un altre tipus de logogrames que no representen directament idees o conceptes. Les escriptures que fan servir alguns ideogrames, com la jeroglífica egípcia, la sumèria o la xinesa, ràpidament van començar a utilitzar aquest signe per a grups d'idees semànticament relacionades o per paraules amb un so similar, però per a les quals era més difícil crear un pictograma realista del concepte.
Aquests fets fan que moltes d'aquestes escriptures evolucionessin cap a principis de representació mixtos que deixaven de ser estrictament ideogràmics. Els ideogrames solen formar-se per la combinació de pictogrames, caràcters que indiquen una idea mitjançant la seva representació gràfica. Ambdós estan molt lligats històricament, encara que els ideogrames són posteriors.
En certes escriptures com la xinesa, la japonesa, en el seu moment la nàhuatl o la nsibidi, determinats símbols representen paraules o idees completes.
Per exemple, en l'escriptura xinesa, el pictograma 人 (pronunciat rén) significa persona, i és una representació deformada del perfil d'un home. Basant-se en això, l'ideograma 囚 (qiú) representa una persona dins d'un requadre, i significa "presoner". Altres exemples semblants són 木 (Mu), que significa arbre, ja que en representa la forma d'un, i 林 (lín) on es dibuixen dos arbres, la qual cosa s'interpreta en català com "bosc".

## Vegeu també

* Caràcter xinès
* Alfabet
* Heurístic
* Existencialisme
* Idealisme

## Referències

* ↑ ideograma a Optimot
* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.293. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 1r desembre 2014].
# Elefant marí meridional

L'elefant marí meridional (Mirounga leonina) és la foca més grossa del món. Habita als mars meridionals, des de l'Antàrtida fins als altres continents que els voregen, i es reprodueix a la terra en platges de les illes subantàrtiques. Estudis de seguiment per satèl·lit n'han revelat les extraordinàries habilitats de viatge en l'oceà i de capbussada.
Fou caçat de manera intensiva durant el segle xix, i en menor mesura fins a mitjans del segle xx. Aleshores, es trobava en perill d'extinció, però des d'aleshores les seves poblacions s'han recuperat en part; tanmateix, aquestes poblacions experimenten fluctuacions encara inexplicades.

## Descripció

És un parent molt proper de l'espècie nord-americana, l'elefant marí septentrional (M. angustirostris), de la qual es distingeix en un cos generalment més massiu i en un musell més ample.
El dimorfisme sexual està molt marcat: els mascles adults són de tres a quatre vegades més grossos que les femelles. Els exemplars més grans poden pesar prop de quatre tones i mesurar més de sis metres, però habitualment els mascles tenen un pes mitjà d'aproximadament dues tones i una llargada de quatre metres, mentre que les femelles pesen uns 500 kg i mesuren uns 270 cm.
En els mascles, els narius es desenvolupen en forma de trompa, particularitat que es troba a l'origen del nom d'elefant de mar. Aquesta trompa (o probòscide) es fa més gran i s'infla per actuar com una mena de caixa de ressonància quan l'animal eructa o rugeix per tal d'afirmar la seva autoritat.
Els ulls són grans, rodons i negres. Aquesta mida dels ulls i el fet que tenen una forta concentració de pigments adaptats a la visió en lluminositat feble semblen indicar que la vista té un paper important a l'hora de capturar les preses en les profunditats.
Com totes les foques, els elefants marins tenen membres posteriors atrofiats, en què només les extremitats estan desenvolupades, formant amb la cua una aleta caudal. Tanmateix, cadascuna de les potes roman ben distinta i pot desplegar-se en ventall: presenten els cinc llargs dits que sostenen la membrana interdigital. Aquest doble palmell, molt àgil, serveix per a la propulsió dins l'aigua. L'animal l'utilitza generalment en posició vertical, de manera semblant als peixos. En canvi, les aletes pectorals són utilitzades molt poc en la natació.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Assumpta Farran i Poca

Assumpta Farran i Poca (Barcelona, 1968) és una física catalana, directora de l'Institut Català d'Energia des de 2016. Llicenciada en Ciències Físiques en l'especialitat de Física de l'Atmosfera i Geofísica per la Universitat de Barcelona, té formació en energies renovables, mercat únic europeu de l'energia, pool elèctric i comerç europeu d'emissions de CO2, entre d'altres. En l'àmbit de la gestió pública, ha participat en els programes de formació en Direcció Estratègica i Gestió de la col·laboració públicoprivada (ESADE) i d'Innovació i Lideratge a la Gestió Pública (IESE).
Des de l'any 2011 i fins al 2016 ha estat directora general de Qualitat Ambiental de la Conselleria de Territori i Sostenibilitat on ha liderat l'aprovació i desenvolupament del Pla d'Actuació per a la Millora de la Qualitat de l'Aire a la Conurbació de Barcelona, ha impulsat la redacció i aprovació de la fiscalitat ambiental per emissions atmosfèriques contaminants a l'àmbit de la indústria i l'aviació comercial així com la introducció de descomptes per a vehicles nets en els peatges de la xarxa viària de la Generalitat on, en destaca la gratuïtat dels vehicles elèctrics com a eina fiscal per al seu desenvolupament.
Des de l'any 1993 i fins al gener del 2011, va desenvolupar la seva carrera professional de forma compartida en l'àmbit tècnic de l'energia i del medi ambient. El període 93-98 a la Conselleria de Medi Ambient i en el període 98-2010 a l'Institut Català d'Energia.
Casada amb en Pere Macias Arau

## Referències

* 1 2 3 4 «El Govern nomena Assumpta Farran i Poca com a directora de l'Institut Català d'Energia». Generalitat de Catalunya, 19-01-2016. Arxivat de l'original el 17 de juny 2016. [Consulta: 15 juny 2016].
* ↑ «Assumpta Farran, directora general de Qualitat Ambiental» (en castellà), 02-02-2015. [Consulta: 19 setembre 2021].
* ↑ «Lo que oculta el cese del consejero Baiget: las parejas que se la juegan con el 'procés'» (en castellà), 08-07-2017. [Consulta: 19 setembre 2021].
# Patriarca Benjamí I

Benjamí I (en grec Βενιαμίν Αʹ) va ser Patriarca de Constantinoble de l'any 1936 al 1946. Va néixer a Edremit el gener de 1871. Entre els anys 1889 i 1896 va estudiar a l'Escola Teològica de Halki. Ordenat diaca, va ser ardiaca i protosincel·le amb el patriarca Joaquim III.
L'any 1912 va ser nomenat metropolità de Rodes, i el 1913 de Silibria, encara que el mateix any el van nomenar metropolità de Filipòpolis, però no va exercir el càrrec per l'inici de la Primera Guerra Mundial.
El 1933 va ser nomenat metropolità d'Iràklio (Càndia), a Creta. El 18 de gener de l'any 1936, després de la mort de Foci II, va ser elegit patriarca de Constantinoble, una elecció que va causar sorpresa perquè ningú no l'esperava. Durant la Segona Guerra Mundial, Benjamí, que ja estava malalt, va exercir amb poca energia els seus deures de Patriarca, responsabilitat que va recaure en el metropolità de Calcedònia i amb el Sant Sínode.
Benjamí va morir a Istanbul el 17 de febrer de 1946, a causa d'una bronquitis i va ser succeït per Màxim V. A la convenció nacional de l'Arxidiòcesi ortodoxa grega d'Amèrica d'aquell any, es van fer dos minuts de silenci en honor de Benjamí i un delegat del papa Pius XII va assistir al seu funeral.

## Referències

* ↑ «Βενιαμίν» (en grec). Ecumenical Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 22 agost 2023].
# Neotènia

La neotènia es dona quan persisteixen unes característiques juvenils en l'estat adult. Els individus amb neotènia pateixen un retard en el desenvolupament somàtic, ja sigui de manera global o local.
Es parla de neotènia quan es troben, en formes adultes, els caràcters dels seus avantpassats evolutius. Un exemple de neotènia són els axolots, larves de salamandra tigrada (Ambystoma tigrinum) que no passen a l'estat adult. Aquests amfibis mantenen les brànquies (tret característic dels peixos), fet que significa la persistència d'una característica pròpia del seu estat larval durant tota la vida.
Molts teòrics evolucionistes com Desmond Morris sostenen que la neotènia ha estat un canvi adaptatiu clau en l'evolució humana. Aquests són trets neotènics en els éssers humans: cara aplanada, cara més ampla, cervell gros, cos sense pèl, cara sense pèl, nas petit, reducció de l'arc superciliar, dents petites, mandíbula superior petita, maxil·lar inferior petit, ossos del crani molt prims, extremitats proporcionalment curtes en comparació amb la longitud del tors, cama més llarga que el braç, ulls més grans i postura dreta.

## Referències

* ↑ The Naked Ape
# Trisíl·lab

Un trisíl·lab és un mot o un vers de tres síl·labes.
Els versos trisíl·labs no són gaire freqüents en la mètrica catalana, tot i que n'hi ha exemples memorables i de vegades es troben intercalats en combinació amb altres versos.
En la poesia trobadoresca són més aviat rars, per tal com es prescrivia un mínimum de quatre síl·labes (tetrasíl·labs). En la poesia moderna i contemporània és un format curt amb continguts poètics semblants al haiku d'origen japonès. Exemple:
| « | Contra el sol la blavor, aquest tronc d'arbre mort. | » |
| — Salvador Espriu i Castelló, Poema XLIV de La Pell de Brau (1960) |||

## Referències

* 1 2 Alonso, Miquel. «Resum de mètrica». Xarxa Telemàtica Educativa de Catalunya, 27 juliol 2004 (2004-07-27). [Consulta: 17 desembre 2014].

## Bibliografia

* Bargalló Valls, Josep (1991): Manual de Mètrica i versificació catalanes. Ed. Empúries. Col·lecció Les Naus. Barcelona.
* Oliva i Llinàs, Salvador (1988): Introducció a la Mètrica. Quaderns Crema. Assaig Minor, núm. 4. Barcelona.
* Parramon i Blasco, Jordi (2000): Diccionari de Poètica. Edicions 62. Col·lecció El Cangur Diccionaris, núm. 265. Barcelona.
* Serra i Baldó, A i Llatas, Rossend (1986): Resum de Poètica Catalana. Mètrica i Versificació. Ed. Barcino. Col·lecció Popular, núm. 75. Barcelona.
Viccionari