OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fanny Da Rosa

Fanny Da Rosa López nascuda a Barcelona el 14 d'abril de 1931, on va cursar els seus estudis al col·legi de monges de les Concepcionistes, a l'Escola Universitaria d'Alts Estudis Mercantils, a la Facultat d'Història de l'Art i a l'Ananda Yoga Institut. És aquí on va realitzar en tres anys els estudis de professorat en Ciències Orientals, amb el professor Jorge Colomer. Va ampliar els seus estudis amb els professors Nil Hahoutoff i Van Lysabet, visitant l'Ashram de Ioga, d'Europa i de l'Índia. L'any 1990 va traslladar el seu domicili a Sitges, on col·labora amb l'Eco de Sitges com a crítica d'art. Ha publicat dos biografies de Pere Pruna, i també ha escrit la biografia de Josep Mestres Cabanes, l'escenògraf del Liceu de Barcelona. Com a escriptora és membre de l'ACEC, sòcia 577, i de CEDRO, sòcia 7816, que són Associacions Col·legials d'Escriptors de Catalunya.

## Obres

* Vida de Pere Pruna a Sitges, 1999
* Centenari i vida de Pere Pruna a Sitges, 2004
* Sempronio en primera persona, 2008
* Josep Mestres Cabanes, l'últim escenògraf del Liceu a Sitges, 2009
* Artistes contemporanis, pintors i escultors a Sitges, 2011
* El Museu contemporani de Sitges, 2012
* Viure a Sitges, 2014
* El misteri de l'India, 2014
* Vivències artístiques, Guia turística de Sitges, 2015
* Pintures religioses de Pere Pruna, 2016
* "Las Ciencias Orientales a Sitges", 2017.
# Institut de Biologia Integrativa de Sistemes

L'Institut de Biologia Integrativa de Sistemes (I2SYSBIO, estil.litzat com a I²SysBio) és un institut de recerca conjunt de la Universitat de València (UV) i l'Agència Estatal del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) dedicat a la investigació biològica en la Comunitat Valenciana.
Firmat l'acord per a la seva fundació en març de 2016 i inaugurat el 2018, està ubicat al Parc Científic de la Universitat de València al Campus de Burjasot-Paterna.
Els programes de recerca de l'institut abasten biologia teòrica i computacional, interaccions moleculars i regulació, biologia de sistemes de patògens, biologia de sistemes evolutius i biologia sintètica.

## Referències

* 1 2 «Instituto de Biología Integrativa de Sistemas (I²SysBio)». Bioval - Cluster Bio de la Comunidad Valenciana. [Consulta: 10 agost 2024].
* 1 2 3 «Nace el Instituto de Biología Integrativa de Sistemas El microbiólogo José Luis García y el bioquímico Juli Peretó codirigirán un centro con aplicaciones en la biotecnología». Las Provincias, 06-02-2018 [Consulta: 10 agost 2024].
* ↑ «El CSIC y la Universitat de València firman la creación del Instituto de Biología Integrativa y de Sistemas». CSIC, 08-03-2016 [Consulta: 10 agost 2024].
* ↑ «La UV i el CSIC inauguren l'Institut de Biologia Integrativa de Sistemes. El rector de la UV, Esteban Morcillo, i la presidenta del CSIC, Rosa Menéndez, han inaugurat l'Institut de Biologia Integrativa de Sistemes (I2SYSBIO), un nou centre de recerca dedicat a l'estudi de sistemes biològics complexos, sobretot microorganismes, amb aplicacions principalment en biomedicina i biotecnologia». InfoRuvid. Boletín de actualidad en I+D+i de las Universidades Valencianas. Xarxa d'Universitats Valencianes per al foment de la R+D+i (RUVID), 06-02-2018. ISSN: 1988-8155 [Consulta: 10 agost 2024].

## Enllaços externs

* Institut de Biologia Integrativa de Sistemes - Lloc web oficial
# Jaume Francisco Puig

Jaume Francisco Puig (Barcelona, 1922 - Barcelona, 12 de desembre de 1999), fou un dels més importants mestres de cant de la segona meitat del segle XX.
Va cursar Estudis Superiors de Música i Piano al Conservatori Municipal de Música de Barcelona. Va ser mestre correpetidor a les classes de cant de les senyores Galli Markoff i Carmen Bonaplata. En aquesta etapa va treballar amb cantants com Alfredo Kraus i molts d´altres i va desenvolupar el seu innat talent extraordinari per l'ensenyança del cant. Impartia les classes de cant al seu domicili al carrer del Rec, 65, al barri de la Ribera de Barcelona, a 20 metres de la casa natal de Jaume Aragall, essent amic del seu pare i a petició seva, el va audicionar i veient les possibilitats extraordinàries de la seva veu i va començar a treballar amb ell vocal, musical i moralment sense cobrar-li mai lliçons que no es podia permetre, fins audicionar al Liceu on van quedar extasiats i el van contractar immediatament. Posteriorment i davant l'èxit apabullant d´Aragall, esdevingué el mestre de referència amb qui van estudiar figures mundials i grans cantants com Josep Carreras, Vicenç Sardinero, Dalmau Gonzalez, Ángeles Chamorro, Coronada Herrera, Francisco Ortiz, Sergio de Salas, Rosa Ysàs, Fernando Bañó, Stefano Palatchi, Rosa Maria Conesa, Lluís Sintes, Maria José Gallego, Josep Bros, Carlos Cosías, el cantant Francisco quan va voler entrar en el món de la Lírica, Marc Canturri i Carlos Ivan Borràs entre d'altres. El mestre Puig destaca per la gran musicalitat i gust pel fraseig i la dicció que es pot comprovar com un fil conductor en els seus alumnes. Reconegut i consultat per figures operístiques d´arreu del món, fou una persona entranyable, de gran bondat i generositat que va viure únicament pel cant, la música i els seus alumnes. Morí a l'Hospital del Mar de Barcelona el 12 de desembre de 1999 deprés d´una etapa final on va anar-se apagant ràpidament, pràcticament en l'oblit i acompanyat només per unes poques persones, bàsicament alguns dels darrers alumnes. Es realitzà una Missa Funeral a la seva veïna Basílica de Santa Maria del Mar.

## Referències

* ↑ Alier, Roger. Que es Esto de la Opera (en castellà). Ediciones Robinbook, 2007-08-10. ISBN 978-84-96924-63-5.
* ↑ Morgades, Lourdes «Carreras, un tenor popular» (en castellà). El País [Madrid], 25-07-1987. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Giacomo Aragall | Biography, Albums, Streaming Links» (en anglès). [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ Moretto, Marta. «Intervista al tenore Giacomo Aragall» (en italià), 05-06-2014. [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ «Jose Carreras | Encyclopedia.com». [Consulta: 16 desembre 2020].
# Jocund Bonet Mercadé

Jocund Bonet Mercadé (Tarragona 1874 - Reus 14-VIII-1936) va ser un sacerdot català mort a principis de la guerra civil espanyola.
Va ser soldat a la Guerra de Cuba, i quan va acabar els estudis al Seminari de Tarragona, va ser ordenat sacerdot l'any 1900 per l'arquebisbe Tomàs Costa i Fornaguera. Va ser nomenat vicari de la Catedral de Tarragona i després, el 1915, regent i rector de la Parròquia de Sant Joan de Reus. Va treballar per cercar mecenes per la construcció de l'església parroquial, iniciada el 1912. L'església de sant Joan va ser inaugurada l'any 1932 pel cardenal Vidal i Barraquer, encara que no estava acabada. Sembla que mossèn Bonet va dedicar tots els seus estalvis a finançar la construcció de l'església. A Reus va organitzar l'Acció Catòlica de la Dona i la Secció de Joventut, i va col·laborat assíduament al periòdic Semanario Católico de Reus, d'ideologia conservadora. Als inicis de la guerra civil, va estar amagat a casa d'uns amics, però un grup de milicians el va trobar. Conduït a la carretera de Falset (actual N-420), a l'encreuament de la que va a l'Institut Pere Mata, el van fer baixar i el van afusellar. Està enterrat al Cementiri de Reus. És considerat beat i màrtir per l'Església Catòlica des de la Beatificació de Tarragona.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 131.
* 1 2 «Jocund Bonet Mercadé». Arquebisbat de Tarragona. [Consulta: 18-III-2018].
# Josep Bru Boronat

Josep Bru Boronat (Mont-roig del Camp 16 de juny de 1883 - Reus 27 de juliol de 1936) va ser un sacerdot català mort a principis de la guerra civil espanyola.
Amb 9 anys els seus pares en van fer entrar al Seminari de Tarragona, i ajudava a la família en les despeses treballant de dependent en un comerç de queviures. L'any 1904 va fer el servei militar a Alcoi. Va ser ordenat sacerdot el 4 d´abril de l'any 1908, i el bisbat el va destinar com a vicari a Ulldemolins. Després va ser traslladat a Reus, a l'església de Sant Francesc. Més endavant va ser nomenat ecònom de Belianes. Va tornar a Reus i va ser capellà de l'Institut Pere Mata, una institució per a malalts mentals. A mitjans dels anys 30 del segle XX va ser destinat a Cambrils on era a capellà dels Germans de La Salle.
Després del Cop d'estat del 18 de juliol, es va refugiar al mas del Carles Roig, un propietari de Cambrils que havia adquirit moltes finques durant el primer terç del segle xx. Situat al Roquís, al terme municipal de Reus, hi porta el camí del Mas de l'Heura. Allà s'hi havia refugiat també el seu germà Miquel.
A les 4 de la tarda del dia 27 de juliol es van presentar al mas quatre milicians procedents de Reus preguntant per mossèn Bru. Van obligar el seu germà a anar-lo a buscar, amb l'amenaça de calar foc a la casa i als sembrats. Josep Bru es va presentar sense oferir resistència, i comentant que segurament només el portaven a declarar davant el Comitè Revolucionari de Riudoms, ja que el mas era a la vora d'aquesta població. Va convèncer els habitants del mas que abans d´una hora el tornarien. El van fer pujar en un cotxe a punta de fusell, i a la carretera de Vinyols el van fer baixar. Comminat a caminar, a les poques passes li van disparar les armes de foc i el van deixar mort a la cuneta. Mitja hora més tard un camió passà a recollir el cos i el van enterrar a la fossa comuna del cementiri de Reus. És considerat beat i màrtir per l'Església Catòlica des de la Beatificació de Tarragona.

## Referències

* 1 2 «Josep Bru Boronat». Beatificacions. Màrtirs del segle XX. Arquebisbat de Tarragona. [Consulta: 7-V-2018].
* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 499. ISBN 8486387655.
# Antilles Franceses

Les Antilles Franceses són les illes depenent de França al Carib.

## Llista de les Antilles franceses

* Guadalupe
L'arxipèlag guadalupeny és una regió i un departament d'ultramar (DOM-ROM) axií com una regió ultraperifèrica de la Unió Europea (RUP), el seu número de departament és el 97.1.
* Basse-Terre
* Grande-Terre
* Marie-Galante
* La Désirade
* Terre-de-Haut
* Terre-de-Bas
* Martinica
Martinica també és un departament d'ultramar (97.2), una regió francesa i una regió ultraperifèrica d'Europa.
* Saint Barthélemy
Aquesta col·lectivitat d'ultramar (núm 977) se situa al nord de les Petites Antilles, entre Guadalupe i Puerto Rico.
* Saint Martin
Aquesta col·lectivitat d'ultramar (núm 978) comparteix territori amb Sint Maarten.
Repartides sobre 2.835 km², la població total de les Antilles franceses és de 841.986 habitants el 2006.
| Rang | Illa | Població (2006) | Superfície (km²) | Densitat | Nom kali'na |
| 1 | Martinica | 397.732 | 1.128,03 | 353 | Juanakaera |
| 2 | Grande-Terre | 197.603 | 586,68 | 337 | Kuchâalawa |
| 3 | Basse-Terre | 186.661 | 847,82 | 220 | Kalaukaera |
| 4 | Saint-Martin | 35.263 | 53,20 | 663 | Walichi |
| 5 | Marie-Galante | 12.009 | 158,01 | 76 | Aïchi |
| 6 | Saint Barthélemy | 8.255 | 25,00 | 330 | Oüanalao |
| 7 | Terre-de-Haut | 1.838 | 5,22 | 352 | Kaarukaera |
| 8 | La Désirade | 1.595 | 23,12 | 69 | Waliri |
| 9 | Terre-de-Bas | 1.030 | 7,58 | 136 | Kaarukaera |

## Referències

* ↑ «Nom indígena de les illes de les Antilles». Arxivat de l'original el 2011-09-21. [Consulta: 21 octubre 2009].
# Baldwin (Iowa)

Baldwin és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 127 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Baldwin tenia 127 habitants, 57 habitatges, i 33 famílies. La densitat de població era de 136,2 habitants per km².
Dels 57 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,4% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 42,1% no eren unitats familiars. En el 36,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.313 $ i la renda mediana per família de 43.438 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.500 $ mentre que les dones 21.563 $. La renda per capita de la població era de 15.997 $. Cap de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Baldwin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Baldwin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Districte de Saint-Pierre (Reunió)

El districte de Saint-Pierre és una divisió administrativa francesa, situada al departament i regió de l'illa de la Reunió.

## Composició

El districte cobreix 10 comunes i 18 cantons:

### Cantons

* Cantó de Les Avirons
* Cantó d'Entre-Deux
* Cantó de L'Étang-Salé
* Cantó de Petite-Île
* Cantó de Saint-Joseph-1
* Cantó de Saint-Joseph-2
* Cantó de Saint-Louis-1
* Cantó de Saint-Louis-2
* Cantó de Saint-Louis-3
* Cantó de Saint-Philippe
* Cantó de Saint-Pierre-1
* Cantó de Saint-Pierre-2
* Cantó de Saint-Pierre-3
* Cantó de Saint-Pierre-4
* Cantó de Le Tampon-1
* Cantó de Le Tampon-2
* Cantó de Le Tampon-3
* Cantó de Le Tampon-4

### Comunes

* Les Avirons
* Cilaos
* Entre-Deux
* L'Étang-Salé
* Petite-Île
* Saint-Joseph
* Saint-Louis
* Saint-Philippe
* Saint-Pierre
* Le Tampon

## Canvis

Els límits del districte han estat modificades a 1 de setembre de 2006. Les Avirons i L'Étang-Salé i han estat incorporats del districte de Saint-Paul, al nord-oest.

## Vegeu també

* Districtes de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Cantons de l'illa de la Reunió

## Referències

* INSEE: Llista dels cantons del districte de Saint-Pierre
# Joaquín Suárez (Uruguai)

Joaquín Suárez és un municipi de l'Uruguai, ubicat al departament de Canelones, a la setzena Secció Judicial, en el límit amb el departament de Montevideo. Rep el seu nom de l'expresident de la República i pròcer de la independència, conjuntament amb José Gervasio Artigas, el General Joaquín Suárez, que va governar el país des de 1843 fins a l'any 1852.
L'actual alcalde és Leonardo D'Andrea.

## Història

Va ser fundat pel rematador de terres Francisco Piria el 15 d'octubre de 1882, al paratge Cuchilla Alta, entre Toledo i Pando.
Era creuat per la via fèrria d'un extrem a l'altre (Ferrocarril uruguaià de l'Est) i envoltat per la colònia Garibaldi, construïda per Piria i la seva empresa "La Industrial". Al costat de l'estació es va reservar un lloc per a la plaça, la comissaria, l'església i l'escola.
El 2 d'octubre de 1929 va ser declarat poble, i el fraccionament de terrenys cap a la ruta 8 va determinar l'origen de certes viles. Les principals fonts de treball, a més dels serveis públics, són granges de fruiters, fàbrica d'enllatades, i pedreres de granit, encara que la majoria dels habitants treballen a Montevideo.

## Població

Joaquín Suárez té una població de 6.124 habitants segons les dades de l'INE durant el cens de 2004.

## Infraestructura

Compta amb un centre d'ensenyament secundari i allà es troba citada la Colònia Educacional Roberto Berro, centre educatiu de l'INAME (Institut Nacional del Menor).

## Referències

* ↑ "Municipis de l'Uruguai", Congrés de les Intendències de l'Uruguai (CI) Arxivat 2012-03-08 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (INE) – Cens 2004 Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine. (castellà)

## Vegeu també

* Camino del Andaluz y Ruta 84
* Fraccionamiento Sobre Ruta 74

## Enllaços externs

* Mapa de Joaquín Suárez Arxivat 2019-06-01 a Wayback Machine. (PDF; 145 kB)
# Finlandesos voladors

Els Finlandesos voladors és el nom amb el que es coneixen a una sèrie d'atletes finlandesos que van dominar les distàncies de fons i mig fons a la dècada dels anys 20 del segle xx. Els integrants més coneguts van ser: Paavo Nurmi, Ville Ritola, Albin Stenroos i Hannes Kolehmainen.
Posteriorment, a partir de la dècada dels 60 del segle XX, aquest terme també es va adoptar pels pilots finlandesos destacats de ral·li i Fórmula 1, com Simo Lampinen, Rauno Aaltonen, Pauli Toivonen o Timo Mäkinen, els quals van iniciar una sèrie d'èxits esportius, seguint aquesta popular denominació fins als nostres dies.

## Finlandesos voladors als ral·lis

* Rauno Aaltonen
* Markku Alén
* Simo Lampinen
* Marcus Grönholm
* Mikko Hirvonen
* Jari-Matti Latvala
* Timo Mäkinen
* Tommi Mäkinen
* Juha Kankkunen
* Timo Salonen
* Henri Toivonen
* Ari Vatanen
* Esapekka Lappi
* Kalle Rovanperä
* Hannu Mikkola

## Finlandesos voladors a la Fórmula 1

* Mika Häkkinen
* Kimi Räikkönen
* J.J. Lehto
* Keke Rosberg
* Mika Salo
* Leo Kinnunen
* Valtteri Bottas
* Nico Rosberg

## Referències

* ↑ «Los finlandeses voladores ...(+).» (en castellà). [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ «La leyenda de los finlandeses voladores» (en castellà). [Consulta: 9 agost 2024].
# Valeri de Saragossa

Valeri o Valeri de Saragossa (segle III-IV) va ser bisbe de Saragossa (segle iv), mestre de Sant Vicent Màrtir i confessor de la fe cristiana. Els documents no en diuen gaires coses, consta que va estar present al primer concili espanyol de què hi ha notícia: el d'Elvira, actual Granada (ca.306). Aureli Climent Prudenci afegeix que el seu diaca era Vicenç, mort a València, i que el va acompanyar a la seua captivitat fins a la ciutat del Túria durant la persecució de Dioclecià. Valeri, però, va salvar la vida. La tradició posterior, més novel·lesca, diu que Sant Valeri era quec i li costava parlar, i que Vicenç era qui parlava per ell; això va fer que, en el tribunal valencià, l'atenció principal s'adrecés al fogós Vicent, que va parlar per ambdós i va pagar amb la vida el seu atrevit discurs.

## Veneració

És el sant patró de la ciutat de Saragossa, en la qual es venera una part de les seues relíquies des del segle xii. La seua festa se celebra el dia 29 de gener i és tradicional la degustació de tortells per eixe motiu.
Després de la invasió musulmana, acabat de néixer el Regne d'Aragó, van arribar notícies que s'havien descobert les seues restes al Pirineu. Es va suposar llavors que el bisbe havia sigut exiliat en aquelles terres. Una altra versió diu que va morir exiliat en Anet (Eure i Loir), a França. El 1050, unes restes que es va creure que eren les del seu cos venerable varen ser portades a la seu episcopal de Roda d'Isàvena, llavors cap eclesial d'Aragó. A la cripta es conserva una arqueta amb aquestes relíquies; l'arqueta original, anomenada Arqueta de Sant Valeri, amb valuosos esmalts romànics de Llemotges, del segle xii, va ser robada l'últim quart del segle XX i només recuperada en part.
Quan les tropes d'Alfons I d'Aragó i de Gastó de Bearn van entrar a Saragossa en 1118, la restauració de la mitra cristiana exigia, quasi, la presència física de les relíquies valerianes. El capítol de Roda va ser generós i va enviar, en successius moments, primer un braç i, més tard, el crani del bisbe confessor (aquest, en 1170, al regnat d'Alfons II d'Aragó). Avui, el crani és a la predel·la de l'altar major de la Seu de Saragossa.

## Referències

* ↑ Jesús Gonzalo López. Noticias sobre el órgano de la Catedral de Roda de Isábena
# Entre-Deux

Entre-Deux és un municipi de l'illa de la Reunió. L'any 2006 tenia 5.713 habitants. Limita amb els municipis de Cilaos, Saint-Benoît, Saint-Louis, Saint-Pierre i Le Tampon.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1967 | 1974 | 1981 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 3.723 | 3.745 | 3.705 | 4.260 | 5.170 | 5.713 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1945-1959 | Gérard Dujardin |
| 1959-1977 | Alfred Marc Hoarau |
| 1977-2001 | Daniel Tholozan |
| 2001- | Bachil Moussa Valy |
# Óbuda

Óbuda (en català: Vella Buda) és una ciutat històrica d'Hongria. Actualment forma part del districte III de Budapest.
El seu centre és Fő tér (Plaça Major). Molt a prop hi ha una petita plaça amb unes esculptures de dones amb paraigües, les quals avui són la imatge més coneguda de la ciutat. Està connectada amb la resta de la capital pel tren urbà, HÉV.

## Història

S'hi han trobat assentaments que daten de l'edat de pedra. Els antics romans hi van construir la ciutat d'Aquincum, que va ser la capital de la província de Pannònia. Al temps de l'arribada dels magiars, anomenada Honfoglalás, va servir com a seu d'alguns dels cabdills principals i els posteriors reis. Després de la invasió dels mongols de 1241, el rei Béla IV d'Hongria va construir una nova capital al sud d'Óbuda, Buda. El 17 de novembre de 1873 es va unir a les ciutats de Buda i Pest per formar la nova capital, Budapest.

## Enllaços externs

* Web oficial d'Óbuda
# Cap Oriental

El Cap Oriental és una de les actuals províncies de Sud-àfrica, formada amb part de l'antiga província del Cap i tot el territori dels bantustans de Transkei i Ciskei.

## Municipis

La província del Cap Oriental es divideix en 46 municipis:
* Aberdeen Plain
* Alfred Nzo
* Amahlathi
* Amatole
* Baviaans
* Blue Crane Route
* Buffalo City (East London, Mdantsane i King William's Town)
* Cacadu
* Camdeboo
* Chris Hani
* Elundini
* Emalahleni
* Engcobo
* Gariep
* Great Kei
* Ikwezi
* Inkwanca
* Intsika Yethu
* Inxuba Yethemba
* King Sabata Dalindyebo
* Kouga
* Kou-Kamma
* Lukanji
* Makana
* Maletswai
* Mbhashe
* Mbizana
* Mhlontlo
* Mnquma
* Ndlambe
* Nelson Mandela Metropolitan (Port Elizabeth, Uitenhage i Despatch)
* Ngqushwa
* Nkonkobe
* Ntabankulu
* Nxuba
* Nyandeni
* O.R. Tambo
* Port Saint Johns
* Quakeni
* Sakhisizwe
* Senqu
* Sunday's River Valley
* Tsolwana
* Ukhahlamba
* Umzimkhulu
* Umzimvubu

## Enllaços externs

* Província del Cap Oriental Arxivat 2006-05-23 a Wayback Machine.
* Addo Elephant Park Arxivat 2008-09-05 a Wayback Machine.
# Oriola (Portugal)

Oriola és una freguesia de Portugal que pertany al municipi de Portel, del districte d'Évora, a la regió de l'Alentejo. El nucli és menut, de 36,21 km² i 495 habitants (2001). El nom deriva de la llengua àrab Uryūlâ (أريولة) o Ūryūlâ (أوريولة).
# Amt Schafflund

Amt Schafflund (danès Skovlund; frisó septentrional: Schaflün) és un amt del districte de Slesvig-Flensburg, a Slesvig-Holstein, Alemanya, que comprèn la part continental septentrional del districte. Té una extensió de 236,8 km² i una població de 12.211 habitants (2008). La seu és a Schafflund. El burgmestre és Reinhard Friedrichsen.

## Subdivisions

L'Amt Schafflund és format pels municipis:
* Böxlund
* Großenwiehe
* Hörup
* Holt
* Jardelund
* Lindewitt
* Medelby
* Meyn
* Nordhackstedt
* Osterby
* Schafflund
* Wallsbüll
* Weesby

## Enllaços externs

* www.amt-schafflund.de
54° 46′ N, 09° 10′ E﻿ / ﻿54.767°N,9.167°E﻿ / 54.767; 9.167
# Astreu

Astreu (en grec antic Ἀστραῖος "l'estrellat") va ser un tità, fill del tità Crios i d'Euríbia, filla de Pontos.
És considerat el pare dels vents i de les estrelles, segons la genealogia més antiga recollida per Hesíode i per Apol·lodor. Durant la Titanomàquia, llançà els vents contra els Olímpics. Zeus, després de dominar-los, va fixar Astreu a la volta del cel, convertit en estel. Per tenir quiets els vents, els déus els tancaren en una caverna sota la vigilància d'Èol (de vegades considerat el seu pare), que només els deixava sortir quan Zeus ho requeria.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, V, 375 i seg.
* ↑ Apol·lodor. Biblioteca, I, 2, 4
* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 30 i 218. ISBN 8429741461.