OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Upland (Califòrnia)

Upland és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2002 tenia 70.493 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Upland tenia 68.393 habitants, 24.551 habitatges, i 17.873 famílies. La densitat de població era de 1.746,5 habitants/km².
Dels 24.551 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,2% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 27,2% no eren unitats familiars. En el 21,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.734 $ i la renda mediana per família de 57.471 $. Els homes tenien una renda mediana de 43.485 $ mentre que les dones 29.973 $. La renda per capita de la població era de 23.343 $. Entorn del 9,1% de les famílies i el 12% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Upland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Upland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Walnut (Califòrnia)

Walnut és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 30.004 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Walnut tenia 30.004 habitants, 8.260 habitatges, i 7.582 famílies. La densitat de població era de 1.290 habitants/km².
Dels 8.260 habitatges en un 50,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 77,1% hi vivien parelles casades, en un 9,9% dones solteres, i en un 8,2% no eren unitats familiars. En el 5,8% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 28,4% de 45 a 60 i un 6,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 97.367 $ i la renda mediana per família de 106.996 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.944 $ mentre que les dones 36.197 $. La renda per capita de la població era de 34.196 $. Entorn del 5,8% de les famílies i el 6,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Walnut». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Walnut». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Westlake Village

Westlake Village és una ciutat del Comtat de Los Angeles a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 8.368 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Westlake Village tenia 8.368 habitants, 3.270 habitatges, i 2.491 famílies. La densitat de població era de 620,1 habitants/km².
Dels 3.270 habitatges en un 32,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,8% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 23,8% no eren unitats familiars. En el 19,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 3,9% entre 18 i 24, un 23,1% entre 25 i 44, un 31,9% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,7 homes.
Cap de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Personatges il·lustres

* Josh McNey

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Westlake Village». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Westlake Village». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Whittier (Califòrnia)

Whittier és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 83.680 habitants.

## Fill predilecte

* John Naka (1914-2004): bonsaista

## Demografia

Segons el cens del 2000, Whittier tenia 83.680 habitants, 28.271 habitatges, i 20.468 famílies. La densitat de població era de 2.208,4 habitants/km².
Dels 28.271 habitatges en un 37,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,5% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 27,6% no eren unitats familiars. En el 22,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,38.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 18,6% de 45 a 60 i un 12,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.256 $ i la renda mediana per família de 55.726 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.394 $ mentre que les dones 34.223 $. La renda per capita de la població era de 21.409 $. Entorn del 7,8% de les famílies i el 10,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Whittier». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Whittier». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Ploma de vol

Les plomes de vol són plomes caracteritzades per ser llargues i rígides. Les vinculades a les ales reben el nom de remeres o rèmiges, i són asimètriques, mentre que les vinculades a la cua es denominen rectrius o timoneres i tenen una forma més simètrica. La disposició d'aquestes plomes al cos de les aus, sempre és simètrica. La funció principal és ajudar en la generació de l'empenta necessària que permeta el vol. En algunes espècies però, aquestes plomes han evolucionat per realitzar funcions addicionals, freqüentment associades amb comportaments territorials, rituals de festeig o mètodes d'obtenció d'aliment. En alguns ocells, s'han convertit en llargues plomes vistoses, mentre que en altres fan so durant els vols d'exhibició. Estries petites sobre la vora d'atac de les plomes remeres ajuden els rapinyaires nocturns per volar en silenci (i per tant caçar amb més èxit), mentre que les rectrius rígides dels picots els ajuden a assegurar-se contra els troncs dels arbres. Fins i tot els ocells no voladors conserven les plomes de vol, encara que de vegades radicalment modificades. La muda de les plomes de vol pot portar greus problemes als ocell, ja que poden afectar llur capacitat per volar. Diferents espècies han desenvolupat diferents estratègies per fer front a aquest problema, que van des de perdre totes les plomes de vol a l'hora, i amb elles, tota la capacitat de vol durat un període relativament curt, fins a la prolongació de la muda per durant un període d'alguns anys.
# Microhydromys argenteus

Microhydromys argenteus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids.

## Descripció
### Dimensions

És un rosegador de petites dimensions, amb una llargada de cap i cos de 78-86 mm, una llargada de la cua de 71-83 mm, una llargada del peu de 19-22 mm, una llargada de les orelles d'11,4-13 mm i un pes de fins a 13 g.

### Descripció

El pelatge és molt curta i tou. Les parts superiors són grisenques, mentre que les parts ventrals són més clares. El dors de les potes és clar i cobert de pèls curts i blanquinosos. La cua és una mica més curta que el cap i el cos, uniformement grisa amb la meitat terminal blanca, a vegades coberta de grans taques més clares i revestida de 17 anells d'escates per centímetre.

## Biologia
### Comportament

És una espècie terrestre.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie és difosa a la part oriental i centre-oriental de Nova Guinea.
Viu als boscos molsosos a entre 380 i 1.450 metres d'altitud.

## Estat de conservació

Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Helgen, Leary i Aplin, 2010.

## Bibliografia

* Helgen, K. M.; Leary, T.; Aplin, K. P «A review of Microhydromys (Rodentia, Murinae), with description of a new species from southern New Guinea» (en anglès). American Museum Novitates, 3.676, 2010, pàg. 1-22.
# Anse Royale

El districte d'Anse Royale es troba localitzat a la part sud - oest de l'illa de Mahé. La seva extensió és de 6 km² i segons l'últim cens portat a terme per les autoritats de les Seychelles hi viuen un total de 3.688 habitants.
# Franklin Grove

Franklin Grove és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.052 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Franklin Grove tenia 1.052 habitants, 372 habitatges, i 249 famílies. La densitat de població era de 1.097,8 habitants/km².
Dels 372 habitatges en un 34,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,4% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 28,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 21% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 24,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.181 $ i la renda mediana per família de 45.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.654 $ mentre que les dones 19.063 $. La renda per capita de la població era de 15.427 $. Aproximadament el 5,9% de les famílies i el 7,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Franklin Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Franklin Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kaskinen

Kaskinen (Kaskö en suec) és una ciutat de Finlàndia de la província de Finlàndia de l'est i part de la regió de Ostrobotnia. La ciutat té una població de prop de 2.000 habitants i cobreix una àrea de 10,23 km² dels quals 0,15 km² són aigua.
La ciutat, com la majoria de ciutats finlandeses, és bilingüe, amb una majoria (prop del 70%) de finès per sobre de suec. Kaskinen és la ciutat més petita de Finlàndia.
# Sais (Tarn)

Sais (en francès Saïx) és un municipi francès, de la regió d'Occitània i del departament del Tarn.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.271 | 1.361 | 1.646 | 2.252 | 2.900 | 3.277 | 3.326 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Yves Peres | Divers droite |
| 2001- | Henri Blanc | Divers gauche |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Josep Julien i Ros

Josep Julien i Ros (Barcelona, 21 de gener de 1966), conegut per Josep Julien, és un actor de teatre, de cinema i de televisió català. Tot i néixer a Barcelona, va viure fins als 20 anys a Sabadell.
És llicenciat en interpretació per l'Institut del Teatre de Barcelona, ha treballat com a actor amb Manel Dueso, Àlex Rigola, Lurdes Barba, Josep Maria Mestres, David Selvas, Joan Lluís Bozzo o Javier Daulte, entre d'altres. També treballa regularment a televisió a sèries com Sitges, Secrets de família, La Riera, El cor de la ciutat, Ell i ella, Cuéntame cómo pasó o Amar es para siempre. També ha fet anuncis per a la televisió.
Va treballar com a hoste al programa Lluna de mel, el concurs dirigit per La Trinca per a la productora Gestmusic Endemol per emetre a les televisions autonòmiques de 1993 a 1994 per a TV3, presentat per Montse Guallar i Caballé.
El 2006 va guanyar el Premi Octubre de Teatre. Així mateix, ha estat premiat amb el premi de la fundació Romea o el 50è aniversari de Crèdit Andorrà.

## Obres
### Teatre
#### Com a actor

* 2000: Caça de rates
* 2003: Refugiats
* 2006: Mika i el paradís
* 2006: Las otras
* 2007: Intimitat
* Aloma
* La gavina
* Benefactors
* Tot esperant Godot

#### Com a director

* 1997: Absolutament lluny
* 2006: Anitta Split
* 2007: Sex n'drugs n'Johan Cruyff, premi Octubre de teatre

### Cinema

* 2001: Anita no perd el tren, de Ventura Pons
* 2003: Excuses!, de Joel Joan
* 2005: Sense tu, de Raimon Masllorens
* 2007: Els Totenwackers, d'Ibón Cormenzana
* 2007: Vida de família, de Llorenç Soler
* 2010: La mosquitera, d'Agustí Vila
* 2014: Born, de Claudio Zulian

### Televisió

* 1995: Secrets de família
* 1996: Sitges
* 2000: Laberint d'ombres
* 2001: Ell i ella
* 2003-2004: El cor de la ciutat
* 2005: A tortas con la vida
* 2006-2007: Porca misèria
* 2011: Cuéntame cómo pasó
* 2011: La Riera
* 2012: Amar es para siempre
* 2015: Cites
* 2017-1019: Com si fos ahir

## Premis i reconeixements

* 2022: Premi de teatre Ciutat d'Alzira Palanca i Roca per Carn humana

## Referències

* ↑ Colomer, Víctor. «Josep Joaquim Julien, l'anunci de Telefònica». Diari de Sabadell, 07-02-1998. Arxivat de l'original el 2013-07-11. [Consulta: 7 desembre 2016].
* ↑ Premi Octubre de teatre al web del diari Avui
* ↑ «Premi Octubre de teatre a AssaigGeneral». Arxivat de l'original el 2015-01-15. [Consulta: 20 novembre 2010].
* ↑ Premi Octubre de teatre a VilaWeb
* ↑ Martín, Daniel. «El valencià Tomàs Llopis guanya el premi Ciutat d'Alzira de novel·la amb una obra sobre les Germanies», 11-11-2022. [Consulta: 11 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2018-08-18 a Wayback Machine.
* "Salmaldon" TV el Vendrell - Josep Julien (part 1) Arxivat 2015-02-21 a Wayback Machine.
* Les seves dades professionals al web de l'Associació d'Actors i Directors de Catalunya
* L'alegria de viure: Josep Julien, un actor amb molt d’ofici, a Ràdio Sabadell
# Praomys

Praomys és un gènere de rosegadors de la família dels múrids que viuen a l'Àfrica subsahariana. El pelatge és suau en totes les espècies, però algunes tenen els pèls llargs i d'altres els tenen curts.
Conté les següents espècies:
* Praomys coetzeei
* Praomys daltoni
* Praomys degraaffi
* Praomys derooi
* Praomys hartwigi
* Ratolí vellutat de Jackson (P. jacksoni)
* Praomys minor
* Praomys misonnei
* Praomys morio
* Praomys mutoni
* Praomys obscurus
* Praomys petteri
* Praomys rostratus
* Praomys tullbergi

## Bibliografia

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
# L'Arrabassada (Tarragona)

L'Arrabassada és una platja urbana de la Costa Daurada, al municipi de Tarragona a la comarca del Tarragonès. Situada a l'extrem nord del passeig marítim Rafael Casanova de la ciutat, a l'est de la Punta Grossa i separada de la platja de la Savinosa per la punta o morro de l’Arrabassada. La platja queda limitada al nord per la línia de ferrocarril. A la platja hi arriben dos barrancs, el barranc de la Budellera i el barranc Terres Cavades, que habitualment no aboquen a mar, però que en règim de fortes pluges, aquest darrer desemboca a la zona de bany.
Originàriament hi existia un veïnat de pescadors, que el turisme i el pas de la carretera de Barcelona a Tarragona, han transformat. Actualment, l'Arrabassada i la Savinosa, és una entitat singular de Població de Tarragona on hi habiten 4.342 persones en diferents nuclis i disseminat.
Té 550 m de llarg i 65 m d'ample. Accés a peu, en cotxe i en transport públic. Es caracteritza per una sorra molt fina i un mar tranquil. Disposa de servei de socorrisme i salvament, dutxes, sanitaris portàtils, lloguer de para-sols i gandules aparcament, guinguetes, activitats nàutiques, activitats esportives a la sorra i consignes. S'hi celebren competicions esportives, com el I Tàrraco Aquatló i el circuit de vòlei platja Svatour.
La platja està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.
El topònim prové de la Rabassada, mot derivat de rabassa: terreny netejat de bosc.

## Referències

* ↑ «mapa topogràfic, base 1:5.000». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, ICGC, 2021. [Consulta: 29 juliol 2021].
* 1 2 «Platja de l'Arrabassada». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «platja de l'Arrabassada». enciclopèdia.cat, GEC, 2021. [Consulta: 29 juliol 2021].
* ↑ «Nomenclàtor estadístic d'entitats de població de Catalunya (a 01-01-2020)». Idescat, 2020. [Consulta: 29 juliol 2021].
* ↑ «L'Arrabassada». Agència Catalana de Turisme, 2021. [Consulta: 29 juliol 2021].
* ↑ «Tarragona acoge la I Tàrraco Aquatló». Diari de Tarragona, 21-05-2024.
* ↑ «La platja de l’Arrabassada acollirà la segona prova del circuit de vòlei platja Svatour 2024». Tarragona Ràdio, 16-05-2024.
* ↑ «95 platges i 23 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2024». Generalitat de Catalunya, 07-05-2024.
* ↑ «Platja de l'Arrabassada». Tarragona.cat Ajuntament de Tarragona, 2021. [Consulta: 29 juliol 2021].
* ↑ Coromines, J.. Onomasticon Cataloniae. Volum: VI. Edicions Curial, 1989, p. Pàgina: 318 Columna: b Línia: 58. ISBN 9788472563315.
# Marbode de Rennes

Marbode de Rennes (Angers, 1035-1123) fou un hagiògraf, himnòleg i poeta francès. Va ser ardiaca a Angers, França, i posteriorment professor catedralici i bisbe de Rennes (1096-1123), a Bretanya.

## Biografia

Marbode va néixer prop d'Angers, a Anjou, probablement a mitjans de la dècada de 1030. Va ser educat a Angers i almenys part dels seus primers ensenyaments les va rebre de l'ardiaca i mestre de la localitat Rainaldus (mort al voltant de 1076), que al seu torn hauria estat deixeble de Fulbert de Chartres. Diversos dels membres de la família de Marbode formaven part del seguici del Comte Folc IV d'Anjou. mestre de l'escola catedralícia. Fou nomenat bisbe de Roazhon el 1096.

## Obra

Les obres en llatí de Marbode van ser reconegudes en vida. Sigebert de Gembloux va elogiar l'estil intel·ligent del vers de Marbode, aproximadament entre 1110-1125.
Compta amb una variada obra en prosa, vides de sants, i en vers, la Historia Theophili, la Passio Sancti Laurentii i un nombre considerable d'himnes i d'odes i alguna sàtira, reconegudes posteriorment a la cort de Geoffroi II Plantagenet. Considerat com un dels poetes més grans del segle xii, fou molt celebrat per la seva obra Liber lapidum seu de gemmis, que explica les virtuts mèdiques i sobrenaturals d'una seixantena de pedres precioses, i que al segle xiv s'havia traduït al francès, el provençal, l'italià, l'irlandès i el danès, sent la primera obra impresa de Marbode. A Liber decem capitulorum recull una sèrie de consells pels practicants del cristianisme.

## Referències

* ↑ Ott, Michael. «Marbodius». The Catholic Encyclopedia, 1910. [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ Lurio, Melissa B. «A Proposed Genealogy for Marbode, Angevin Bishop of Rennes, 1096-1123». Medieval Prosopography, 26, 2005, pàg. 51–76. ISSN: 0198-9405.
* ↑ Luscombe, David «Review of Scholastic Humanism and the Unification of Europe. Vol. I: Foundations». The English Historical Review, 112, 448, 1997, pàg. 945–947. ISSN: 0013-8266.
* ↑ Antonella, Degl'Innocenti, «L'opera agiografica di Marbodo di Rennes» (en italian). Medioevo latino / Biblioteca, 1990, pàg. 78-80.
* ↑ Milani, Matteo. ««Trattato de le vertudiose pietre». Un lapidario medievale tra latino e volgarizzamenti italiani» p. 109-149. Carte Romanze, 2015. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ Marbode, Bishop of Rennes. Libellus de lapidibus preciosis (en latin). Per Hieronymu[m] Vietorem, Philouallem, 1511.
* ↑ Kozodoy, Maud «Medieval Hebrew Medical Poetry: Uses and Contexts». Aleph, 11, 2, 2011, pàg. 213–288. DOI: 10.2979/aleph.11.2.213. ISSN: 1565-1525.