OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centre Estatunidenc pel Dret i la Justícia

El Centre Nord-americà pel Dret i la Justícia (en anglès: American Center for Law & Justice) és una organització jurídica políticament conservadora i de base cristiana als Estats Units. Té la seu a Washington, DC, i està associada amb la Facultat de Dret de la Regent University a Virginia Beach, Virgínia.
L'ACLJ va ser fundada el 1990 per l'advocat i ministre evangèlic Pat Robertson amb el "mandat declarat de protegir les llibertats religioses i constitucionals". ACLJ generalment persegueix qüestions constitucionals i ideals cristians conservadors als tribunals de justícia. Els líders de l'ACLJ també participen ocasionalment en debats públics per presentar la seva perspectiva sobre qüestions legals i constitucionals.
L'ACLJ es descriu com una entitat "compromesa a garantir la viabilitat contínua de la llibertat i la llibertat als Estats Units i a tot el món" "centrant-se en la llei constitucional dels Estats Units, la llei de la Unió Europea i la llei dels drets humans" per protegir "els drets universals, donats per Déu i inalienables", segons Charity Navigator. Aquesta entitat també va emetre un assessorament "Low Concern" del districte i l'assessoria del districte de Columbia per a la sucursal de Virginia Beach sobre el grup després que The Washington Post informés que ACLJ ha pagat milions de dòlars a l'advocat personal de Donald Trump, Jay Sekulow, i a la seva família.

## Referències

* ↑ «US Groups Scrutinize Abortion Details in Kenya's Draft Constitution | East Africa | English». .voanews.com, 24-05-2010. [Consulta: 4 octubre 2010].
* ↑ «No public school graduation ceremony at megachurch: Judge». , 01-06-2010.
* ↑ «Bill O'Reilly: The FBI and the IRS». Fox News, 05-07-2013. [Consulta: 26 març 2018].
* ↑ «Kenya: The 'Yes' Camp Has It Right». allAfrica.com, 03-06-2010. [Consulta: 4 octubre 2010].
* ↑ «About the American Center for Law and Justice». ACLJ. [Consulta: 30 març 2020].
* ↑ «Charity Navigator - Rating for American Center for Law and Justice - District of Columbia» (en anglès). Charity Navigator. [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Charity Navigator - Rating for American Center for Law and Justice» (en anglès). Charity Navigator. [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Charities steered $65M to Trump lawyer Sekulow and family». Associated Press, 31-01-2020. [Consulta: 17 maig 2020].

## Enllaços externs

* Centre Estatunidenc pel Dret i la Justícia - Lloc web oficial
* ACLJ This Week Arxivat 2011-05-25 a Wayback Machine. (en anglès)
* The Becket Fund for Religious Liberty (anglès)
# Valhermoso

Valhermoso és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1950 | 1960 | 2002 | 2003 | 2005 |
| 305 | 355 | 243 | 263 | 42 | 44 | 38 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Markeyita

La markeyita és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el nom de la mina Markey, al comtat de San Juan (Utah, Estats Units), la seva localitat tipus.

## Característiques

La markeyita és un carbonat de fórmula química Ca$_9$(UO₂)₄(CO₃)$_{13}$·28H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016, sent publicada per primera vegada el 2018. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1,5 i 2.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 67091 (holotip), 67092, 67093, 67094 i 69095 (cotip), i al Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscú (Rússia).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Markey, situada al districte de White Canyon, dins el comtat de San Juan (Utah, Estats Units). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Markeyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 maig 2020].
# Costa Oriental de Cantàbria

La Comarca de la Costa Oriental és una comarca de Cantàbria. És de tendència urbana i turística, i abasta des de Colindres fins al límit amb Biscaia (País Basc), arribant pel sud fins a les muntanyes prelitorales. Comprèn els municipis de Colindres, Laredo, Liendo i Castro Urdiales. En aquests quatre municipis la pressió demogràfica és molt forta i és una de les comarques on més turisme es concentra a l'estiu a causa del gran nombre de platges que conté.
Encara que per contra hem d'assenyalar l'enorme creixement urbanístic en alguns casos sense respectar la llei de costes o de protecció del medi ambient. Serveixi com a exemple, entre altres que no han tingut la mateixa fi, la urbanització que ha de demolir-se a Argoños per sentència del tribunal superior de justícia. També és una comarca amb un gran nombre de població procedent del País Basc i que està sense empadronar en la zona de Cantàbria generalment, concretament de Biscaia i més exactament Bilbao i poblacions properes. Ja que els preus i especialment els de l'habitatge, són més barats que a Biscaia i en pràcticament 30 minuts es pot estar entrant en Bilbao sortint des del punt més llunyà que és Colindres, seguint l'Autovia del Cantàbric. Tots aquests factors fan que la vida s'hagi encarit en els últims anys enormement per a la gent que té treballs amb els convenis laborals càntabres, el que unit a la reconversió industrial que es va sofrir a la fi dels 80 en la zona, fa que les persones nascudes i criades en aquesta comarca estiguin emigrant a altres comarques d'interior o a altres regions. La població total de la comarca arriba a la xifra de 50.124 habitants, segons dades de l'INE de l'any 2006 (veure taula). Segons les dades del mateix any, els seus tres municipis més poblats, de major a menor, són: Castro Urdiales (28.542), Laredo (13.115) y Colindres (7.235); essent el seu municipi menys poblat Liendo (1.099).
A pesar que ja existeix una llei de comarcalització de Cantàbria, encara no ha estat desenvolupada, raó per la qual la comarca no té entitat real.

## Municipis de la comarca

* Castro Urdiales.
* Colindres.
* Laredo.
* Liendo.

## Destacat

* Platja de la Salvé.
* Arboreto de Liendo.
* Església de la Santa María de la Asunción.
* Castro de la Peña de Sámano.
* Hospital Comarcal de Laredo

## Galeria d'imatges

* La platja de Laredo.
* Vista de Laredo i la Playa de la Salvé, al fons Santoña.
* Vista de Laredo des de Limpias.
* Església de Santa María de la Asunción (Castro Urdiales).
* El Port de Castro-Urdiales.
* Ajuntament de Castro Urdiales.
* Monument en la Plaça del Quinto Centenario, a Colindres.
* El Pont de Treto (Colindres).
* Panoràmica de Colindres.
* Vaixells a Colindres.

## Referències

* ↑ Llei 8/1999, de 28 d'abril, de comarques de la Comunitat Autònoma de Cantàbria. Arxivat 2009-12-12 a Wayback Machine.
# Unha

Unha és una entitat de població del municipi de Naut Aran, al terçó de Pujòlo de la comarca de la Vall d'Aran. Està constituït en entitat municipal descentralitzada. Està a 1.280 metres d'altitud, al peu del Pui d'Unha, a la vora de Salardú, capital del terme municipal. El 2019 tenia 129 habitants.
En destaca l'església romànica de Santa Eulàlia d'Unha, del segle xii, situada a l'extrem més alt del nucli. Es tracta d'un monument històric-artístic, amb pintures murals i un peculiar campanar del 1775. També hi trobem el Çò de Brastet, una antiga casa senyorial del 1580, amb trets renaixentistes.
Fou municipi independent fins a 1847 quan es va integrar a Salardú.
Celebra la festa major el 16 de setembre per Sant Sebastià i el dia de la patrona d'Unha, Santa Eulàlia de Mèrida, el 10 de desembre.

## Referències

* ↑ «Unha». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Entitat Municipal Descentralitzada d'Unha». municat.gencat.cat. [Consulta: 26 agost 2020].
* ↑ «250254 Naut Aran». Idescat. [Consulta: 26 agost 2020].
* ↑ Rego, Lurdes «Sota una capa de calç». Sàpiens [Barcelona], núm. 92, 6-2010, p. 70. ISSN: 1695-2014.
* ↑ «Unha». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ “Estadística vecinal formada con arreglo á la supresion de Ayuntamientos practicada en las poblaciones que no escedian de 30 vecinos, y rectificada segun los datos últimamente presentados por los pueblos, aprobada por S. M. en Real órden de 21 de mayo del corriente año de 1847.” Boletín oficial de la provincia de Lérida. N°74-81. 11 de juny de 1847. Numeritzat per el Servei d'Arxius, Estudis i Informació de la Diputació de Lleida. p.27 Consultació en línia.
# Unitat Militar d'Emergències

La Unitat Militar d'Emergències (en castellà: Unidad Militar de Emergencias, UME) és una branca de les Forces Armades Espanyoles destinada a actuar en desastres i emergències (incendis, inundacions, terratrèmols, etc.) a Espanya i, si és necessari, a l'estranger.
És la branca més recent de les Forces Armades Espanyoles, creada el 2005 durant el mandat de José Luis Rodríguez Zapatero i posada en funcionament l'11 d'abril de 2006. El 22 de juliol de 2011 el govern espanyol (PSOE) aprovà el seu protocol.
L'any 2012 va rebre l'Alta Distinció de la Generalitat Valenciana.

## Referències

* 1 2 3 «Aproven el protocol de la Unidad Militar de Emergencias». L'Accent, núm. 209, 8-21 setembre 2011, pàg. 7.
* ↑ «Distinciones 9 d'Octubre-ARGOS». www.argos.gva.es. Arxivat de l'original el 2019-03-08. [Consulta: 28 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (castellà)
# Cantó de Lo Vigan

El cantó de Lo Vigan és un cantó del departament francès del Gard, inclòs en el districte de Lo Vigan.

## Municipis

* Arfi
* Arre
* Aulaç
* Avesa
* Beç e Esparron
* Brèu e Salagòssa
* Mandagon
* Març
* Molièras e Cavalhac
* Montdardièr
* Pomièrs
* Rògas
* Lo Vigan
# Universal Edition

Universal Edition (UE) és una editora de música clàssica, sobretot vinculada a l'edició de compositors contemporanis des d'inicis del segle XX fins a l'actualitat.

## Història

Fundada el 1901 a la Viena de l'Imperi austrohongarès com Universal Edition Actiengesellschaft, i originalment creada per proveir de les obres clàssiques més populars i obres educatives al mercat austríac (que llavors dominaven els productors de Leipzig Breitkopf & Härtel), l'editora aviat es va expandir per convertir-se en una de les més importants de música moderna.
El 1904, UE va adquirir l'editorial AIBL, i així va adquirir els drets de diverses obres de Richard Strauss i Max Reger, però va ser amb l'arribada d'Emil Hertzka com a director executiu el 1907 (que va romandre com a tal fins a la seva mort el 1932) quan es va donar un impuls a la publicació de música contemporània. Sota Hertzka, UE va signar contractes amb un bon nombre d'importants compositors, incloent-hi a Béla Bartók i Frederick Delius el 1908; Gustav Mahler i Arnold Schönberg el 1909 (la Simfonia núm. 8 de Mahler va ser la primera obra que UE va publicar amb drets d'autor originals); Anton Webern i Alexander von Zemlinsky el 1910; Karol Szymanowski el 1912, i Leoš Janáček el 1917. Mitjançant l'associació amb Schönberg, també va publicar diverses obres d'Alban Berg.
L'adreça de la signatura cap a les avantguardes van continuar després de la Segona Guerra Mundial, quan UE va publicar obres d'un nombre significatiu de compositors, entre ells Luciano Berio, Pierre Boulez, Morton Feldman, Maurici Kagel, György Kurtág, György Ligeti i Karlheinz Stockhausen.
UE també ha publicat diverses edicions històriques significatives, com les obres completes de Claudio Monteverdi. En col·laboració amb Schott, han publicat les sèries de Wiener Urtext Edition des de 1972. Originalment consistent d'obres per a un o dos executants des de Johann Sebastian Bach fins a Johannes Brahms, les sèries aviat es van expandir per incloure un nombre limitat d'obres posteriors, com ara el Ludus Tonalis de Paul Hindemith.
En l'actualitat és dirigida per Johann Juranek, Astrid Koblanck i Stefan Ragg, i compta amb al voltant de 32.000 títols publicats. Té les seves sucursals a Viena, Londres i Nova York.
El 19 d'octubre de 2007, les amenaces d'accions judicials per part d'Universal Editión sobre el lloc web Projecte Biblioteca Internacional de Partitures Musicals van provocar que aquest tanqués els seus serveis, en argumentar Universal Edition que algunes obres sota domini públic segons la legislació d'alguns països es trobaven en la ubicació del servidor al Canadà.

## Referències

* ↑ Clark, Ken. «Carta de Cese y Desista de Universal Edition AG» (PDF). Aird & Berlis LLP, 05-10-2007. Arxivat de l'original el 23 d'octubre de 2007. [Consulta: 20 octubre 2007].

## Enllaços externs

* Pàgina d'Universal Edition.
# Universitat Independent de Kigali

La Universitat Independent de Kigali (francès Université Libre de Kigali, ULK) a Ruanda, és una institució privada d'Ensenyament superior fundada el 15 de març de 1996 i regida per la Llei núm. 27/2013, de 24/5/2013, que regula l'organització i el funcionament de l'educació superior a Ruanda, la Llei núm. 13/2009 reguladora del treball a Ruanda, l'Ordre presidencial 51/01 de 13/7/2010 que estableix estàndards de qualitat en institucions d'ensenyament superior.

## Antecedents històrics

La Universitat Independent de Kigali es va crear el 1996 per l'Association Rwandaise pour la Promotion de l'Éducation et de la Culture (ARPEC), després del genocidi ruandès que va tenir lloc el 1994. El Prof. Rwigamba Balinda és el fundador i propietari de la Universitat. ULK va començar les seves activitats des dels edificis de Saint Paul. Després dels edificis de Saint Paul, l'ULK va construir el seu primer campus a Kacyiru, actualment aquests edificis acullen l'escola secundària "Glory Secondary School". El 2007, totes les activitats administratives i docents del campus ULK Kigali es van traslladar a la nova seu del sector de Gisozi.

## Infraestructura

Des de gener de 2007, totes les facultats i administracions del campus ULK Kigali operen a les noves instal·lacions del campus de Gisozi.
Té un gran estadi amb gairebé 14.000 places. Per al curs acadèmic 2012-2013, ULK havia adquirit 3.520 nous llibres. Els llibres totals de la biblioteca física compten amb 66.200 títols i una biblioteca digital amb 500 ordinadors nous que tenen accés a diferents editors de llibres electrònics i revistes electròniques, amb un total de 1.170 ordinadors per a tots els laboratoris d'informàtica de la ULK, així com sis generadors incloent quatre de 200 KVA; 22 vehicles; etc.

## Composició

La Universitat Independent de Kigali és constituïda per quatre facultats:
* Facultat d'Economia i de comerç
* Facultat de ciències socials
* Facultat de Dret
* Facultats de ciències i tecnologies
* Politècniques

## Referències

* ↑ http://web.univ-pau.fr/RECHERCHE/CREPAO/pdf/kampala_gahama.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.ulk.ac.rw
* ↑ http://www.ulk-kigali.net/

## Enllaços externs

* Universitat Independent de Kigali - Lloc web oficial
# Universitat Internacional de València

La Universitat Internacional de València (en anglès: Valencian International University (en sigles VIU); també coneguda com a Universitat Internacional Valenciana) és una universitat privada d'ensenyament a distància. La seva seu és a València. Va ser creada el 2008 per la Generalitat Valenciana amb el nom Universitat Internacional Valenciana com a entitat privada sense ànim de lucre, i amb un ordenament universitari igual que la resta d'universitats de l'estat. La seva activitat va començar l'any 2009, data en la qual es va aprovar l'ordenament adient. El 2013 la Generalitat va vendre al Grup Planeta el 70% de la societat, la qual es va fer càrrec de la seva gestió.

## Referències

* ↑ Llei 7/2008, del 13 de juny, de reconeixement de la Universitat Internacional Valenciana, publicada al BOE núm. 65 del 9 de juliol de 2008 i el DOCV del 18 de juny de 2008.
* ↑ Text refós del Reial Decret 1393/2007, del Reial Decret 861/2010, del RD 99/2011 i del RD 534-2013 pel qual s'hi estableix l'ordenament dels ensenyances universitàries oficials
* ↑ Decret 65/2009 del 15 de maig pel qual s'hi aproven les normes d'organització i funcionament de la Universitat Internacional de València
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «Planeta desmantela la VIU de la Generalitat» (en castellà). [Consulta: 4 març 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Universitat Internacional de València
# Untitled núm. 91

Untitled núm. 91 és una fotografia realitzada al 1981 per la fotògrafa i directora de cinema Cindy Sherman, que pertany a la sèrie fotogràfica Centerfolds.
L'obra pertany al moviment d'art contemporani on s'utilitzen recursos com la repetició, recurs que s'utilitza en aquesta. Concretament, la fotografia pertany a una sèrie de fotografies que es realitzen des de diferents punts de vista per a donar un procés narratiu i una intencionalitat concreta.
A la sèrie fotogràfica a la qual pertany aquesta obra, l'artista es representa a si mateixa amb un paper que imita e inventa com seria la dècada dels 90. El recurs utilitzat per a la mirada, no dona una interpretació eròtica a pesar de la composició i l'enquadrament de la fotografia (molt utilitzada per l'artista), sinó que recorda a un fotograma de cinema on la mirada directa a la càmera sol ser innecessària en la major part del temps. Una de les característiques més destacables de l'artista és que interpreta diversos rols per a transformar-se i obtenir l'estètica que vol representar, i sol interpretar escenes típiques del cinema, sobretot les imatges icòniques de cada època com per exemple la dècada dels 40 i la dècada dels 50. En la mateixa obra tractada es mostra el resultat d'un treball de fotografia, maquillatge, perruqueria, model i estilista realitzat completament per ella. Sherman sovint representa personatges femenins on critica els resultats d'una societat masclista usant recursos com la representació de prostitutes, ballarines, ames de casa, dones amb drogodependència, etc.
A partir de la publicació de la sèrie Centerfolds, a la qual pertany Untitled núm. 91, l'artista va començar a guanyar un alt reconeixement progressiu en el món de l'art i més concretament en l'estil contemporani, on es va convertir en una figura de pes.

## Descripció de l'obra

La fotografia mostra l'artista estirada de cara amunt. Porta una perruca castanya i fixa la mirada en un punt extern a l'enquadrament on l'observador intueix l'existència d'una possible finestra en l'espai representat. Els braços queden recolzats i les cames flexionades d'una manera relaxada mostrant un posat còmode. Va vestida amb una brusa blanca i una faldilla negra.
L'espai de l'escena és obscur, amb un sol de fusta i una tovallola que queda al costat de la protagonista. La fotografia presenta un espai amb contrastos on un raig de llum il·lumina la cara de la protagonista donant-li importància a la mirada d'aquesta. La intencionalitat d'aquest recurs és crear un punt d'importància en la mirada basada en l'escena típica del cinema. El pla de la imatge es tracta d'un pla zenital, o picat complet.

## Referències

* 1 2 3 «50 0bras maestras 1950_2000.pdf». Arxivat de l'original el 2021-11-17. [Consulta: 21 novembre 2021].
* ↑ «CINDY SHERMAN» (en castellà). [Consulta: 21 novembre 2021].
* ↑ «Cindy Sherman | MoMA» (en anglès). [Consulta: 21 novembre 2021].
* ↑ «CINDY SHERMAN (B. 1954)» (en anglès). [Consulta: 21 novembre 2021].
# Cantó de Tolosa-10

El cantó de Tolosa-10 és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Tolosa, està format per una part del municipi que és el cap de la prefectura, Tolosa de Llenguadoc.

## Barris

* Empalot
* Jules Julien
* Les Recollets
* Pouvourville
* Rangueil
* Saint-Agne
* Saint-Roch

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# Cantó d'Annemasse-Sud

El cantó d'Annemasse-Sud és un cantó del departament francès de l'Alta Savoia, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Està inscrit al districte de Saint-Julien-en-Genevois, té 8 municipis i el cap cantonal és Annemasse.

## Municipis

* Annemasse
* Arthaz-Pont-Notre-Dame
* Bonne
* Étrembières
* Gaillard
* Vétraz-Monthoux

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1976 | M. Xambeu | CD |
| 1976-1982 | Jean Cambefort | PS |
| 1982- | Claude Birraux | UDF, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Uranoscopus cadenati

Uranoscopus cadenati és una espècie de peix pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 50 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 30 i 300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: des del Gabon fins a Angola.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius).
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Poll, M., 1959. Poissons V.-Téléostéens acanthoptérygiens (deuxième partie). Rés. Sci. Expéd. Océanogr. Belg. Eaux Cot. Afr. Atl. Sud. v. 4 (núm. 3B): 1-417, Pls. 1-7.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Schneider, W., 1990. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the commercial marine resources of the Gulf of Guinea. Prepared and published with the support of the FAO Regional Office for Africa. FAO, Roma. 268 p.
* ↑ Reiner, F., 1996. Catálogo dos peixes do Arquipélago de Cabo Verde. Publicações avulsas do IPIMAR Núm. 2. 339 p.
* ↑ Bianchi, G., 1986. Fichas FAO de identifaçao de espécies para propósitos comerciais. Guia de campo para as espécies comerciais marinhas e de águas salobras de Angola. Preparado com o apoio da NORAD e da FAO (FIRM) Programa Regular, FAO, Roma, Itàlia. 184 p.
* ↑ López-Abellán, L.J. i E. de Cárdenas, 1990. Resultados de la campaña de prospección pesquera de los stocks de crustáceos en aguas de la República de Angola 'Angola 8903'. Madrid: Inf. Téc. Inst. Esp. Oceanogr. Núm. 89. 140 p.
* ↑ Roux, C., 1990. Uranoscopidae. P. 897-898. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Sanches, J.G., 1991. Catálogo dos principais peixes marinhos da República de Guiné-Bissau. Publicações avulsas do I.N.I.P. Núm. 16. 429 p.

## Bibliografia

* Sanches, J.G., 1989. Nomenclatura Portuguesa de organismos aquáticos (proposta para normalizaçao estatística). Publicaçoes avulsas do I.N.I.P. Núm. 14. 322 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB