OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hegyvidék

Hegyvidék (en alemany: Bergland:, literalment "Highlands", "Muntanya-terra" o "Muntanya-gamma") és el nom oficial del districte XII de Budapest (en hongarès: Budapest XII. kerülete), capital d'Hongria. És una regió de Buda, al vessant oest del riu Danubi.

## Geografia

Sent l'únic districte de Buda que no ha aconseguit una connexió al riu Danubi, es troba a la zona verda i suburbana de Budapest. Limita amb el districte II al nord, amb el districte I (districte del Castell i Gellérthegy) a l'est i amb el districte XI (Kelenföld i Sashegy) al sud. La seva frontera occidental marca també la frontera de la ciutat. Hegyvidék és considerat el pulmó de Budapest, i acapara molts dels boscos verds de la ciutat i també alberga el turó més alt del nucli urbà, el János-hegy (527 m per sobre el nivell del mar).

## Barris

Té 26.7 km² i al voltant d'uns 75 habitants. Té diversos barris: Budakeszierdő, Csillebérc, Farkasrét, Farkasvölgy, Istenhegy, Jánoshegy, Kissvábhegy, Krisztinaváros, Kútvölgy, Magasút, Mártonhegy, Németvölgy, Orbánhegy, Sashegy, Svábhegy, Széchenyihegy, Virányos, Zugliget.

## Ciutats agermanades

Hegyvidék està agermanada amb:
* Odorheiu Secuiesc, Romania
* Watermael-Boitsfort, Bèlgica

## Enllaços externs

* Hegyvidék Lloc web oficial (En hongarès)
* Fotografies aèries de Hegyvidék
# Couvron-et-Aumencourt

Couvron-et-Aumencourt és un municipi francès, situat al departament de l'Aisne, dins la regió dels Alts de França. L'any 1999 tenia 1.015 habitants.

## Situació

Couvron-et-Aumencourt es troba al centre del departament de l'Aisne.

## Administració

L'alcalde del municipi és Carole Ribeiro (2014-2020).

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 636 | 646 | 707 | 751 | 772 | 768 | 817 | 807 | 802 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 748 | 712 | 685 | 701 | 692 | 677 | 656 | 664 | 636 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 624 | 616 | 573 | 465 | 516 | 484 | 498 | 504 | 574 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 606 | 590 | 666 | 697 | 899 | 1.015 | 1.414 | 1.324 | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Vegeu també

* Llista de municipis de l'Aisne

## Enllaços externs

* Couvron-et-Aumencourt al lloc web de l'INSEE Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
* Couvron-et-Aumencourt a WikiMapia
# Canhas

Canhas és una de les tres freguesias del municipi de Ponta do Sol, a l'illa portuguesa de Madeira.
# Parc Safa

El Parc Safa o, en anglès, Safa Park (àrab: حديقة الصفا, Ḥadīqat aṣ-Ṣafā, literalment ‘Parc de la Puresa’) és un parc urbà a la ciutat de Dubai, als Emirats Àrabs Units, amb una superfície de 640.000 m², a uns 10,5 km del centre de Dubai, a la zona de la carretera del Xeic Zayed. Fou creat el 1975 i reformat el 1984, 1989 i 1992. Actualment és a només 3 km del gratacel Burj Dubai, a 5 km de les Torres dels Emirats i a 6 km del Dubai World Trade Centre. Inclou tres llacs, 200 espècies d'ocells, i 16.924 tipus d'arbres i vegetals. El 80% de la superfície està destinat a zona de gespa o herba amb un petit bosc i un turó que permet una visió panoràmica, a la que hi ha una cascada.
El 2014 part d'aquest parc va ser enrunat per la construcció del projecte de construcció del canal de Dubai.

## Referències

* ↑ Castells Criballés, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "عطر". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Campbell, Oscar; Pedersen, Tommy «Birding the United Arab Emirates». Birding World, 2011, pàg. 160-176..
* ↑ Mataruna-Dos-Santos, JL (et al) «Geoprocessing of Grand Parks in Dubai: Managing Wellbeing from the Urban Public Spaces to the Leisure and Sport Environments.». Prepints, 2020. DOI: https://doi.org/10.20944/preprints202011.0035.v1.
* ↑ Deulgaonkar, Parag. «Dubai Water Canal: Safa Park partition complete» (en anglès). Emirates24|7, 21-08-2014. [Consulta: 27 octubre 2024].
# Shanne Braspennincx

Shanne Braspennincx (Turnhout, província d'Anvers, 18 de maig de 1991) és una exciclista neerlandesa que competeix en pista. Ha guanyat una medalla als Campionats del Món.

## Palmarès en pista

* 2013
** Campiona d'Europa sub-23 en Keirin
** Campiona d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Elis Ligtlee)
** Campiona dels Països Baixos en Keirin

## Referències

* ↑ «Olympisch kampioene Braspennincx stopt met baanwielrennen: 'Plezier is weg'» (en neerlandès). NOS, 29-02-2024. [Consulta: 9 març 2025].
* ↑ «Shanne BRASPENNINCX» (en anglès). Comitè Olímpic Internacional. [Consulta: 9 març 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Torrent de la Roca (Castellcir)

El Torrent de la Roca és un torrent del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situat en el sector central del terme de Castellcir, a llevant de Cal Manel i de Mont-ras. S'origina al nord-nord-est de la masia del Prat i a ponent del Bruguerol de la Roca, des d'on davalla cap al sud. Passa pel costat de llevant de la masia del Prat, després també a l'est de la Roca i a ponent del Turó de Vilacís, rep per la dreta el torrent de l'Embosta i s'aboca en la Riera de Castellcir al nord-oest de Sant Andreu de Castellcir. Durant tot el seu recorregut forma una vall tancada i profunda del Prat en avall.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció "Monografies", núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8.

## Vegeu també

* Font del Roure

## Enllaços externs

* El Torrent de la Roca i el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Torrent de les Berengueres

El Torrent de les Berengueres és un torrent del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
És a l'extrem nord-oest del terme de Castellcir, i a prop de l'extrem oriental del de Moià. Es forma a l'oest de la masia de les Berengueres per la unió del Sot del Sastre i del Torrent de la Font de l'Arrel. Des d'aquell lloc davalla cap al sud-sud-oest, formant la Vall de Llàgrimes, fins que s'ajunta a l'extrem nord-est del Sot de la Roca Lloba amb la Riera de Santa Coloma i formen, entre els dos cursos d'aigua, el Torrent de la Mare de Déu.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció "Monografies", núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8.
# Torrent del Bosc (Castellcir)

El torrent del Bosc és un torrent dels termes municipals de Sant Martí de Centelles, Sant Quirze Safaja i Castellcir, a la comarca d'Osona el primer, i a la del Moianès els altres dos.
Es forma en el terme de Sant Martí de Centelles, a l'extrem sud-oest del Camp de les Perera, damunt i a ponent del poble de Sant Martí de Centelles, des d'on davalla cap a l'oest-sud-oest fent moltes giragonses, pel sud de l'Estalviada, recorre tot el Sot dels Trèmols, i, deixant al sud i a l'oest la Carena dels Brucs, arriba al lloc on abandona el terme de Sant Martí de Centelles per entrar en el de Castellcir, en un lloc acongostat per l'extrem meridional de la Serra de Bernils, el sud-oest de l'esmentada Carena dels Brucs i l'extrem nord-occidental de la Carena de Bassapedrells just a migdia d'on hi havia el Molí Nou.
Ja en terres de Castellcir, passa a migdia de les Solanes, lloc on en un breu tram fa de termenal entre Castellcir i Sant Quirze Safaja, per tornar-se a endinsar en el terme castellcirenc, en direcció sud-oest. Passa a ponent de la Baga de la Balma Fosca i de la Solella del Bosc i a llevant del Pla de l'Estepar, deixa a ponent el Bosc del Bosc i va a passar ran, a l'oest, de la masia del Bosc. Al cap de poc, després de deixar a l'est la Baga del Bosc i la Baga de Serratacó, s'aboca en la riera de Castellcir.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El torrent del Bosc i el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Torró de Xixona

El Torró de Xixona és una Indicació Geogràfica Protegida (IGP) d'una varietat de torró produïda al municipi de Xixona (l'Alacantí, País Valencià). Es tracta d'una varietat de torró de textura molla, elaborat amb ametles repelades i torrades que, després de la molta i mescla amb la massa de xarop caramel·litzat endurida i blanquejada, a manera de jaspi blanc (obtingut per la cocció de mel, clara d'ou, sucre i/o sucres), donen lloc a una massa de color marró blanquinós, amb grànuls d'ametla variable distribuïts de forma irregular trencant el color natural del producte. És molt popular a la província d'Alacant.
La Indicació Geogràfica Protegida es va dur a terme el 1977, així com el del Torró d'Alacant. D'entre els fabricants protegits hi ha la família Sirvent, amb les marques El Lobo i 1880, Torrons Espí, El Artesano, El Abuelo, Antiu Xixona, Pablo Garrigós Ibáñez o Picó.

## Vegeu també

* Torró d'Alacant

## Referències

* ↑ «ORDRE de 26 de setembre de 1995, de la Conselleria d'Agricultura i Medi Ambient, per la qual s'aprova el Reglament de les Denominacions Específiques Xixona i Torró d'Alacant, i el Consell Regulador Comú» (PDF). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, núm. 2605, 16-10-1995, p. 14910.
* ↑ Muncharaz Pou, Manuel. El almendro: manual técnico. Castelló de la Plana: Mundi-Prensa Libros, p. 81.
* 1 2 Escrivá, Macarena. «¿El turrón? De Alicante, por supuesto». Guía Hedonista, 10-12-2021. [Consulta: 13 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Consell Regulador de les IGPs Xixona i Torró d'Alacant
# Imposta

En arquitectura, es parla genèricament d'imposta per referir-se a un sortint o volada que separa els diferents pisos d'un edifici.
S'anomena imposta l'element sortint prismàtic que es col·loca sobre una pilastra, a manera de capitell rudimentari, o bé que corona un capitell. Imposta correguda, o línia d'arrencada, és la faixa sortint al parament interior d'un edifici.
L'objectiu d'aquest element arquitectònic, ubicat sobre sustentacles o inserit en murs, és de servir de suport a la cintra —motlle o bastida, dotat de la curvatura adient, que s'utilitza en el moment d'alçar un arc o una volta i que serà retirada en finalitzar l'obra.
A vegades, la imposta pot presentar-se esculpida amb decoracions.
A l'arquitectura clàssica, la imposta és al brancal com el capitell a la columna.
* Impostes sobre els pilars a l'arrencada dels arcs
* Imposta ornamentada sobre el brancal d'una porta
* Impostes corregudes als murs
* Imposta sobre capitell

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.297. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 1r desembre 2014].
Viccionari
# Toxabramis hotayensis

Toxabramis hotayensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ Günther A. 1873. Report on a collection of fishes from China. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 4) v. 12 (núm. 69). 239-250.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lleger

Lleger és un poble i antiga quadra del municipi de Sant Jaume dels Domenys, Baix Penedès, situat al sector sud-est del terme. La seva població el 2009 era de 279 habitants.
L'església de Santa Marina depèn de la de Sant Jaume. S'hi troben restes d'una antiga torre de defensa. En el segle X i el XI va pertànyer als senyors de Castellet. Va formar el municipi independent Llorenç i Lleger amb Llorenç del Penedès al s. XIX.

## Història

L'antic lloc de "Lodger" es documenta per primera vegada a l'any 990 com afrontació del castell de Castellví. El nom era relacionat amb Otger Amat, senyor de Castellet en aquella època, del qual es tenen signatures a darreries del segle X amb diverses grafies, entre ella Otger el 992, nom propi d'origen germànic d'on procedeix Lletger i una fita que hi havia entre els antics termes de Castellví i Banyeres, el coll de "Logdarri" (1023) o de "Llogderi" (1032). El llogaret de "Lotger" es torna a llegir el 1046 i com "Lodger" el 1059, en una permuta feta per Elisenda a Folch, fill de Tedbert, d'unes terres del terme de Calafell (La Muga), per unes de "Lodger". Aquestes terres eren d'Otger, el difunt marit d'Elisenda, i pertanyien al terme de Castellví de la Marca.
El 1183 en un altre document de Sant Cugat del Vallès, Berenguer, Arquebisbe de Tarragona, es pronuncià sobre les diferències existents entre el monestir i Berenguer de Loger.
L'any 1303, en una visita pastoral del bisbe a Sant Jaume, se celebrà un procés a una dona que vivia a "Alotger", mentre que per altra banda són citats un parell d'homes de "Lotger" poble que més tard tingué una unió personal amb Llorenç, car el 1358 eren ambdós jurisdicció de Bernat de Tous, senyoria que comptava amb 25 focs en el període de 1365-1370.
En l'inventari fet per Beatriu de Tous en el 1410 es menciona entre les seves possessions el castell de "Leger", D'aquest castell en resta la torre que podria ésser del segle x. Aquests tipus de torres, situades en llocs elevats, es van edificar en temps de la reconquesta i servien per comunicar a les terres properes la presència de l'enemic.
L'església de Santa Marina i Sant Andreu té les seves arrels en una capella romànica documentada des del sis de juliol de 1414 arran d'una visita pastoral. També es troben documentades altres visites pastorals del segle xviii. Es creu que aquesta capella formava part del castell de Lletger.
La qualificació de quadra no es dona fins a l'any 1593, quan era propietat de la vídua de Llàtzer del Bosc i de Vilagaia, més tard fou de Federic del Bosc i de Sant Vicenç. L'any 1671 i amb motiu de la mort de Federic del Bosch i de Sant Vicenç es feu una relació de les seves propietats, entre les quals es mencionava el castell de Lletger. El 1847 fou incorporat al municipi de Sant Jaume, però abans formà, en el mateix segle xix, un municipi independent amb Llorenç del Penedès.

## Referències

* ↑ «Lleger». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
2. Lletger. Institut d'Estudis Penedesencs. https://www.iepenedesencs.org/
* ↑ «Institut d'Estudis Penedesencs (IEP)». [Consulta: 29 desembre 2024].
# Trachinus pellegrini

Trachinus pellegrini és una espècie de peix de la família dels traquínids i de l'ordre dels perciformes.
Els adults poden assolir els 20 cm de longitud total. Es troba des del Senegal fins a Nigèria, incloent-hi les Canàries i Cap Verd. També a Mauritània.

## Referències

* ↑ Cadenat, J. «Recherches systématiques sur les poissons littoraux de la côte occidentale d'Afrique, récoltés par le navire Président Théodore-Tissier, au cours de sa 5e croisière (1936)» (en francès). Rev. Trav. Inst. Pêches Marit., fasc. 4, núm. 40, 1937, pàg. 425-562.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Roux, C., 1990. Trachinidae. p. 893-895. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (editors) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
# Sublimació inversa

La sublimació inversa o regressiva és un canvi d'estat de la matèria consistent en el pas directe de l'estat gasós al sòlid.
Un exemple de sublimació inversa és el del vapor d'aigua que es converteix en gel per efecte del refredament de l'aire sense passar per l'estat líquid. Aquest és el procés que provoca la formació de la neu dins dels núvols i el gebre al terra.
Un altre exemple és el procés de deposició física en fase vapor que s'utilitza per a dipositar una pel·lícula fina de diferents materials sobre certes superfícies; un exemple en seria el transistor de pel·lícula fina.

## Taula

Aquesta taula mostra les transicions de fase de la matèria, indicant com s'anomena el canvi d'estat en cada cas.
| | Sòlid | Líquid | Gas | Plasma |
| Sòlid | | Fusió | Sublimació | |
| Líquid | Solidificació | | Vaporització | |
| Gas | Sublimació inversa | Condensació | | Ionització |
| Plasma | | | Recombinació | |

## Bibliografia

* Jacobson, Mark Z., Fundamentals of Atmospheric Modeling, Cambridge University Press, 2a ed., 2005, p. 525 ISBN 978-0-521-83970-9
* Moore, John W., i altres, Principles of Chemistry: The Molecular Science, Brooks Cole, 2009, p. 387 ISBN 978-0-495-39079-4
* Whitten, Kenneth W., i altres, Chemistry, Brooks-Cole, 9th ed., 2009, p. 7 ISBN 978-0-495-39163-0
* Focus on Physical Science. Glencoe Science.
# Casa Isabel Ferret

La Casa Isabel Ferret, o Isabel Ferret Martorell, és una construcció d'estil eclèctic amb elements gòtics, al passeig de la Ribera, 29 de la garrafenca vila de Sitges.
Es tracta d'un edifici de planta baixa i dos pisos, entre mitgeres. Obra de 1899 de l'arquitecte Enric Sagnier i Villavecchia, se'n poden destacar els diferents tipus d'obertures de les tres plantes: arcs lobulats a nivell de carrer, llindes i rebranques adovellades al primer pis i una galeria de cinc arcs flamígers al segon pis.
La part més alta de l'edifici està formada per una barbacana de fusta i teula i una barana imitant merlets de castell.

## Bibliografia

* Servei del Patrimoni Arquitectònic El Baix Penedès. El Garraf Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1991. Col. Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya 3. ISBN 84-393-1227-X
* Isabel Coll Arquitectura de Sitges 1800-1930 Sitges: Ajuntament, 2001. Segona edició ISBN 84-931852-0-5

## Enllaços externs

* Descripció i fotografia
* Descripció i fotografia
# Trachydoras paraguayensis

Trachydoras paraguayensis és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (20 °C-26 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranà.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H., 1925. A review of the Doradidae, a family of South American Nematognathi, or catfishes. Trans. Am. Philos. Soc. (N. S.) v. 22 (pt 5). 280-365.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H., W. L. McAtee & D. P. Ward. 1907. On further collections of fishes from Paraguay. Ann. Carnegie Mus. v. 4 (núm. 2): 110-157, Pls. 31-45.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* ↑ López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena, 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raúl A. Ringuelet").
* ↑ López, H.L., A.M. Miquelarena i J. Ponte Gómez, 2005. Biodiversidad y distribución de la ictiofauna Mesopotámica. Miscelánea 14:311-354.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Julio, H.F., R.M.G. Garcia i P.C. Venere, 1988. Estudos cariotipicos em 2 espécies da familia Doradidae (Pisces: Siluriformes). p. 39. A: II. Simp. Citogenet. Evol. e Aplic. de Peixes Neotropicais, São Carlos - SP.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Palau del Rei Moro

El Palau del Rei Moro és un edifici gòtic de la vila de Sitges (Garraf) que està inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'un casal d'origen medieval, probablement del segle xiv, encara que considerablement modificat.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres d'origen gòtic. Consta de planta baixa i pis, amb coberta de teula. La porta d'accés s'obre en un extrem de la façana i és d'arc de mig punt adovellada. Al seu costat hi ha una petita finestra rectangular protegida amb una reixa de ferro. La planta superior té dues finestres geminades d'arc lobulat. Els murs són fets de carreus. A l'interior es conserven arcs corresponents a la construcció original.

## Història

El Palau del Rei Moro està situat en un dels camins més antics de la vila de Sitges, i forma, amb altres edificis, un conjunt molt característics de l'antic recinte fortificat, en el carrer d'en Bosch.
El palau fou restaurat en els anys de la postguerra pel mestre de cases Frederic Montornés.
De propietat particular fins als primers anys del segle xxi, la família propietària el vengué en excel·lents condicions a l'Ajuntament. El casal acull diverses entitats sitgetanes, com l'Agrupació de Balls Populars, el Grup Pessebrista de Sitges, la Colla Jove de Castellers de Sitges, i la SACA (Sitgetana de cultura i animació). S'hi fan diversos actes culturals al llarg de l'any, com les exposicions de diorames nadalencs i de calvaris.

## Referències

* 1 2 3 «Palau del Rei Moro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ Plana de l'Agrupació de Balls Populars de Sitges