OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Monegal i Castells

Joan Monegal i Castells (Manresa, 14 de maig de 1933 - Sabadell, 7 de maig de 1981) fou un pintor català del segle xx.
Va estar casat amb Rosa Blasi i Solsona i va tenir dos fills, Joan Monegal i Blasi, advocat andorrà i Marc Monegal i Blasi, arquitecte andorrà.
La seva formació es va iniciar a l'Acadèmia Miralles de Manresa. Va estar sota tutela dels pintors Joan Vilatobà i Fígols, Màrius Vilatobà Ros i Antoni Vila i Arrufat. Més tard va entrar a l'Escola de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona on va assolir el seu primer premi de dibuix. Va ser en aquesta darrera escola on va coincidir i va fer una forta amistat, dels anys 1955 – 1960, amb al després important escultor panameny Carlos Arboleda. Més tard, a l'any 1961 es traslada a viure a La Massana amb la seva família i el 1974 ja a Andorra la Vella. Va morir jove, el 7 de maig de 1981, amb només 47 anys.
L'any 2020, el Ministeri de Cultura d'Andorra va inaugurar l'exposició virtual ‘Joan Monegal. La sala d'exposicions Artalroc tenia previst acollir la inauguració de l'exposició però a causa de la pandèmia per coronavirus de 2019-2020, el govern va decidir de presentar els quadres de manera virtual.
La seva pintura es va caracteritzar per les emocions i passions. Sempre hi havia una serenor i equilibri que mostrava una contenció fruit i resultat de la doma de les emocions i l'accés a l'espiritualitat assossegada.
   «el concepte de creativitat és essencial per a mi… la meva obra vol expressar l'exploració de les dimensions i els canvis de l'esperit humà i això explicat en un llenguatge propi meu, fet de transferències, de colors i de ratlles i de juxtaposicions … La meva pintura la definiria com una revalorització de la figuració. La composició representa actituds simbòliques … La meva pintura podria arribar fins a l'abstracció, desmembrant el tema a força de vels … no en faig servir més de tres o quatre, perquè correria el risc d'arribar al no res …»
El Centre de la cultura catalana el va recordar a través de la seva pintura.

## Referències

* ↑ «Joan Monegal | Obra» (en castellà). [Consulta: 28 desembre 2019].
* ↑ «Monográficos» (en anglès). [Consulta: 3 gener 2020].
* ↑ «Andorra Arquitectes Architectes Arquitectos Andorre Andorramania.com». [Consulta: 3 gener 2020].
* ↑ «Panamá homenajea a Carlos Arboleda, uno de sus escultores más reconocidos» (en castellà). [Consulta: 3 gener 2020].
* 1 2 «La Tribuna - Joan Monegal i Castells, l'expressivitat domada». [Consulta: 3 gener 2020].
* ↑ «Exposicions - ‘Joan Monegal. El simbolisme estètic’ · Exposició virtual - Agenda.ad». [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «L'exposició de Joan Monegal salta de les xarxes a la sala Artalroc», 09-06-2020. [Consulta: 16 juny 2020].
* ↑ «El Ministeri de Cultura acudeix a la tecnologia per a apropar-nos a l'art», 31-03-2020. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Joan Monegal | Biografía» (en castellà). [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «El Centre de la cultura catalana recorda Joan Monegal a través de la seva pintura». [Consulta: 2 gener 2020].
* ↑ «Lletres - Presentació de la revista Àgora Cultural núm. 27 - Agenda.ad». [Consulta: 2 gener 2020].
# Parauchenoglanis pantherinus

Parauchenoglanis pantherinus és una espècie de peix de la família dels auquenoglanídids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Ntem al Camerun i riu Bono a la Guinea Equatorial.

## Referències

* ↑ Boulenger G. A., 1911. Catalogue of the fresh-water fishes of Africa in the British Museum (Natural History). Londres. Cat. Fresh-water Fish. Africa. v. 2. i-xii + 1-529.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Pellegrin, J., 1929. Siluridés, Cyprinodontidés, Acanthoptérygiens du Cameroun recueillis par M. Th. Monod. Description de cinq espèces et deux variétés nouvelles. Bull. Soc. Zool. Fr. v. 54: 358-369.
* ↑ «Parauchenoglanis pantherinus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Risch, L.M., 1986. Bagridae. p. 2-35. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Geerinckx, T., D. Adriaens, G. G. Teugels i W. Verraes, 2004: A systematic revision of the African catfish genus Parauchenoglanis (Siluriformes: Claroteidae). Journal of Natural History v. 38: 775-803.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.
* ↑ Seegers, L., 2008. The catfishes of Africa. A handbook for identification and maintenance. Aqualog Verlag A.C.S. GmbH, Alemanya. 604 p.
* ↑ Seegers, L., 2008.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Teugels, G. G., L. Risch, L. de Vos i D. F. E. Thys van den Audenaerde, 1991: Generic review of the African bagrid genera Auchenoglanis and Parauchenoglanis with description of a new genus. Journal of Natural History v. 25 (núm. 2): 499-517.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Parc Nacional Laguna Blanca

El Parc Nacional Laguna Blanca és una àrea protegida situada al centre de la província del Neuquén, departament Zapala, a l'Argentina. L'àrea ocupa una extensió de 11.250 ha. La superfície del parc nacional Laguna Blanca se subdivideix en dues àrees de gestió: parc nacional amb 8.213 ha, i l'àrea protegida amb recursos gestionats amb 3.038 ha. El decret núm. 2149/90 del 10 d'octubre de 1990 va designar part de la primera àrea com a reserva natural estricta.
Va ser creada el 1940, amb l'objecte de protegir l'ecosistema de la Laguna Blanca, que alberga una de les poblacions més abundants de cignes de coll negre, al costat d'una gran varietat d'altres aus aquàtiques. També protegeix un ampli sector d'ecosistemes terrestres representatius de l'estepa patagona.
La protecció d'aquesta zona es deu també al fet que conté importants jaciments arqueològics d'origen maputxe. Aquestes restes estan disseminades i comprenen petits fragments de ceràmiques pertanyents a atuells i algunes puntes de fletxes i raspadors (indústria preceràmica bastant conservada), mans de morter fetes amb lava volcànica, com així també gran quantitat de resquills, realitzats en obsidiana (vidre volcànic) i sílices diverses.

## Flora i fauna

La Laguna Blanca està situada sobre el nivell del mar a 1.230 metres, amb una superfície aproximada de 1.700 hectàrees i amb un màxim en la seva profunditat de 10 metres. Arriben a la llacuna dos rierols d'escàs cabal, com són el del Llano Blanco i el Pichi-Ñireco. L'àrea ocupa una extensió d'11.200 ha. Va ser creada el 1940, amb l'objecte de protegir l'ecosistema de la Laguna Blanca, que acull una de les poblacions més abundants de cignes de coll negre, al costat d'una gran varietat d'altres aus aquàtiques. També protegeix un ampli sector d'ecosistemes terrestres representatius de l'estepa patagona. Flora: la Laguna Blanca està inclosa a la província fitogeogràfica Patagona. Dins d'aquesta, correspon al districte Occidental (domini Andinopatagònic). Al parc predomina l'estepa arbustiva, baixa i espinosa, amb més quantitat d'arbustos xeròfils que gramínies. Poden distingir-se les següents unitats fisonòmiques:
Estepa arbustiva. Pot considerar-se la comunitat clímax, almenys a les zones més aviat planes.
Fauna: hi ha 17 mamífers natius i dos d'exòtics: la coneguda llebre europea (Lepus europaeus), i el conill (Oryctolagus cuniculus).De les 119 espècies albirades, 25 són nidificants.

## Habitants

Fins al segle xviii el territori estava habitat pels tehueltxes del grup Gününa küne; des d'aquesta època va començar la invasió maputxe procedent de l'oest dels Andes.
Els maputxes, com abans els patagons, es confeccionaven totes les eines de caça amb material del lloc, utilitzaven la roca, ossos i fusta. Els antics habitants s'alimentaven de la caça i de la pesca aprofitant les riqueses de la llacuna; a prop tenien els boscos d'araucàries. Recol·lectaven fruits i tenien com a aliment de preferència el guanac, que hi habitava en tota l'extensió.

## Referències

* ↑ «Laguna Blanca». Arxivat de l'original el 2019-01-24. [Consulta: 9 març 2016].
* ↑ «Decreto 2149/90». Infoleg.
# Parc de Daiba

El parc de Daiba (台場公園, Daiba Kōen) és un parc situat a Daiba 1-chome, al barri de Minato de Tòquio. Va ser construït el 1928 a una antiga bateria d'artilleria, de finals del període Togukawa, situada a la badia de Tòquio i connectada a la costa.
Disposa de connexió amb transport públic amb l'estació d'Odaiba Kaihin Koen, de la línia Yurikamome. A més de dues llanxes bus des de la mateixa zona d'Odaiba o des de Ryogoku.

## Descripció

El parc se situa sobre una antiga bateria d'artilleria. Originalment era una illa, però va ser connectada a la costa. Té una àrea total de 29.963,40 metres quadrats. Tot el voltant està format per parets de pedra d'uns 5 o 7 metres d'alçada, amb munts de terra a la part superior, cobert gairebé en la seva totalitat per gespa. Les restes d'uns magatzem d'explosius i municions i d'un vaixell a la banda nord recorden quan la bateria estava equipada.
Disposa de 590 arbres, sent les espècies principals l'auró japonès, el pi negre, la zelkova japonesa i el cirerer.
Des del parc es pot veure una altra antiga bateria i una vista del pont Rainbow.

## Història

L'origen del parc és una bateria d'artilleria creada com a protecció de possibles atacs, després que el shogunat Tokugawa s'adonés que no disposava de vaixells ni mecanismes de defensa després de l'arribada de la flota estatunidenca del comodor Perry el 1853.
Originalment es va preveure la construcció d'11 bateries, de les quals es van construir 6 davant de la costa de Shinagawa. Tanmateix, mai es van arribar a utilitzar i van ser abandonades. De les bateries originals només en queden 2, la resta van ser desmuntades amb les millores realitzades a la badia de Tòquio. Les restants són la núm. 3 i la núm. 6, i estan declarades monuments històrics pel Govern Metropolità de Tòquio. La bateria sobre la qual hi ha el parc és la núm. 3 i va ser dissenyada per Tarozaemon Egawa, magistrat d'Izu-Nirayama, i acabada el 1854. Després de malmetre's a causa del gran terratrèmol de Kanto de 1923, va ser restaurada i convertida en parc, obrint oficialment el 7 de juliol de 1928.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Daiba Park» (en anglès). Oficina de Construcció del Govern Metropolità de Tòquio. [Consulta: 28 novembre 2020].
* 1 2 3 4 «Daiba Park» (en anglès). Tokyo Port Terminal Corporation. [Consulta: 28 novembre 2020].
# Parodon bifasciatus

Parodon bifasciatus és una espècie de peix de la família dels parodòntids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Branco.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H., 1912. The freshwater fishes of British Guiana, including a study of the ecological grouping of species, and the relation of the fauna of the plateau to that of the lowlands. Mem. Carnegie Mus. v. 5 (núm. 1): i-xxii + 1-578, Pls. 1-103.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Pavanelli, C.S., 2003. Parodontidae (Parodontids). p. 46-50. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Jesus, C. M. de i O. Moreira-Filho, 2000: Karyotypes of three species of Parodon (Teleostei: Parodontidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 11 (núm. 1): 75-80.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Pavanelli, C.S., 1999. Revisão taxonômica da Família Parodontidae (Ostariophysi: Characiformes). Universidade Federal de São Carlos, Brasil, 332p. Tesi doctoral.
* Roberts, T. R., 1974: Osteology and classification of the noetropical characoid fishes of the families Hemiodontidae (including Anodontinae) and Parodontidae. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 146 (núm. 9): 411-472, Pl. 1.
* Scharcansky, A. i C. A. S. Lucena, 2008: Phylogenetic assessment of ultrastructural and histological characters of teeth in the Anostomoidea, Hemiodontidae and Parodontidae (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes). Zootaxa Núm. 1948: 36-56.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Shuyukh al-Arrub

Shuyukh al-Arrub (àrab: شيوخ العروب, Xuyūẖ al-ʿArrūb) és una vila palestina de la governació d'Hebron, a Cisjordània, situada 14 kilòmetres al nord-est d'Hebron. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques tenia 2.047 habitants el 2016. Les instal·lacions d'atenció primària de salut del poble són designades pel Ministeri de Salut com a nivell 2.

## Referències

* ↑ 2007-2016 PCBS census Arxivat 2013-07-05 at Archive.is. Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS). p. 107.
* ↑ West Bank Health care

## Bibliografia

* Conder, Claude Reignier; Kitchener, H. H.. The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. 3. Londres: Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1883. (pp. 325-6)
* Palmer, E. H.. The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer. Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1881. (p. 392)
# Parodon caliensis

Parodon caliensis és una espècie de peix d'aigua dolça i de clima tropical de la família dels parodòntids i de l'ordre dels caraciformes. Els adults poden assolir 13 cm de longitud total. Es troba a la conca del riu Cauca a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Boulenger, George Albert «Description of a new characinoid fish of the genus Parodon». The Annals and magazine of natural history; zoology, botany, and geology, 16, 1895, pàg. 480–480.
* ↑ Pavanelli, C.S., 2003. Parodontidae (Parodontids). p. 46-50. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: Edipucrs.
* ↑ Casal, Christine Marie V.; Torres, Armi G. «Parodon caliensis Boulenger, 1895» (en anglès). FishBase].

## Bibliografia

* Jesus, C. M. de i O. Moreira-Filho, 2000: Karyotypes of three species of Parodon (Teleostei: Parodontidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 11 (núm. 1): 75-80.
* Roberts, T. R., 1974: Osteology and classification of the noetropical characoid fishes of the families Hemiodontidae (including Anodontinae) and Parodontidae. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 146 (núm. 9): 411-472, Pl. 1.
* Scharcansky, A. i C. A. S. Lucena, 2008: Phylogenetic assessment of ultrastructural and histological characters of teeth in the Anostomoidea, Hemiodontidae and Parodontidae (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes). Zootaxa Núm. 1948: 36-56.
# Parodon carrikeri

Parodon carrikeri és una espècie de peix de la família dels parodòntids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraguai a l'Argentina (capçaleres dels rius Bermejo i Pilcomayo).

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22: i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91, Pls. 634-650.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fowler, H. W., 1940. Zoological results of the second Bolivian expedition for the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 1936-1937. Part I.--The fishes. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 92: 43-103.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Pavanelli, C.S., 2003. Parodontidae (Parodontids). p. 46-50. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena, 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raúl A. Ringuelet").
* ↑ López, H.L., A.M. Miquelarena i R.C. Menni, 2003. Lista comentada de los peces continentales de la Argentina. ProBiota Serie Técnica y Didáctica. Núm 5, 87p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Jesus, C. M. de i O. Moreira-Filho, 2000: Karyotypes of three species of Parodon (Teleostei: Parodontidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 11 (núm. 1): 75-80.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Pavanelli, C.S., 1999. Revisão taxonômica da Família Parodontidae (Ostariophysi: Characiformes). Universidade Federal de São Carlos, Brasil, 332p. Tesi doctoral.
* Roberts, T. R., 1974: Osteology and classification of the noetropical characoid fishes of the families Hemiodontidae (including Anodontinae) and Parodontidae. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 146 (núm. 9): 411-472, Pl. 1.
* Scharcansky, A. i C. A. S. Lucena, 2008: Phylogenetic assessment of ultrastructural and histological characters of teeth in the Anostomoidea, Hemiodontidae and Parodontidae (Teleostei: Ostariophysi: Characiformes). Zootaxa Núm. 1948: 36-56.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Tinya circinada

La tinya circinada o tinya del cos és una infecció per fongs superficials (dermatofitosi) dels braços, cames i tronc; no es denomina així quan afecta el cuir cabellut, la zona pilosa de la cara, les mans, els peus o l'engonal. És similar a altres formes de dermatofitosi.

## Signes i símptomes

Pot tenir diverses formes; les més fàcilment identificables són els anells vermells voltant una zona central més clara. Altres formes de tinya poden aparèixer al cuir cabellut (tinya del cap), a la zona de la barba (tinya de la barba) o a l'engonal (tinya crural).
Altres característiques clàssiques de tinya circinada inclouen:
* Es produeix picor a la zona afectada.
* La vora de l'erupció apareix elevada i és palpa.
* De vegades, la pell que envolta l'erupció pot ser seca i escatosa.
* Gairebé invariablement, hi haurà pèrdua del pèl a les zones de la infecció.

## Causes

La tinya circinada és causada per un petit fong conegut com a dermatòfit. Aquests petits organismes viuen normalment a la superfície de la pell i, quan l'oportunitat és adequada, poden induir l'afectació.

## Diagnòstic

El raspament superficial de la pell examinat sota un microscopi pot revelar la presència d'un fong. Per fer-ho, s'utilitza un mètode de diagnòstic anomenat Test KOH, en el qual el raspament de la pell es col·loca en un portaobjectes i es submergeix en una gota de solució d'hidròxid de potassi per dissoldre la queratina de la pell, permetent veure fàcilment els fongs.

## Tractament

La majoria dels casos es tracten mitjançant l'aplicació de cremes antifúngiques tòpiques a la pell, però en casos extensos o difícils de tractar pot ser necessari un tractament sistèmic amb medicació oral.

## Referències

* ↑ Likness, LP «Common dermatologic infections in athletes and return-to-play guidelines.». The Journal of the American Osteopathic Association, vol. 111, 6, 6-2011, pàg. 373–379. DOI: 10.7556/jaoa.2011.111.6.373. PMID: 21771922.
* ↑ Berman, Kevin. «Tinea corporis - All Information». Multi Media Medical Encyclopedia. University of Maryland Medical Center, 03-10-2008. Arxivat de l'original el 2012-12-30. [Consulta: 19 juliol 2011].
# Parrella lucretiae

Parrella lucretiae és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: Panamà.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ginsburg I., 1938. Eight new species of gobioid fishes from the American Pacific coast. Allan Hancock Pac. Exped. 1932-1940. Los Angeles, v. 2 (núm. 7). 109-121.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. & Eigenmann, R. S., 1888. A list of the American species of Gobiidae and Callionymidae, with notes on the specimens contained in the Museum of Comparative Zoölogy, at Cambridge, Massachusetts. Proceedings of the California Academy of Sciences (Series 2) v. 1 (pt 1): 51-78.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson, 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.
* ↑ Hoese, D.F., 1995. Gobiidae. Gobios, chanquetes y guasetas. p. 1129-1135. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Hoese, D. F., 1973: Gobius lucretiae referred to the gobiid fish genus Parrella with a review of the species. Copeia 1973 (núm. 4): 817-819.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB