OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xenotilapia leptura

Xenotilapia leptura és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Tanganyika (Àfrica oriental). .

## Referències

* 1 2 «Xenotilapia leptura» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Asprotilapia. p. 8. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Checklist of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Boulenger, G. A. 1901. Diagnoses of new fishes discovered by Mr. J. E. S. Moore in lakes Tanganyika and Kivu. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 7 (núm. 37): 1-6.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Xenotilapia. p. 537-543. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Xenotilapia nasus

Xenotilapia nasus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Tanganyika (Àfrica oriental). .

## Referències

* ↑ Boulenger, G. A. 1899. Second contribution to the ichthyology of Lake Tanganyika.--On the fishes obtained by the Congo Free State Expedition under Lieut. Lemaire in 1898. Trans. Zool. Soc. Lond. v. 15 (pt 4, núm. 1): 87-96, Pls. 18-20.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Xenotilapia nasus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* De Vos, L., L. Risch & D. F. E. Thys van den Audenaerde. 1995. Xenotilapia nasus, nouvelle espèce de poisson des zones sous-littorale et benthique du Nord du lac Tanganyika (Perciformes: Cichlidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 6 (núm. 4): 377-384.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Xenotilapia. p. 537-543. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Xenotilapia papilio

Xenotilapia papilio és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del sud del llac Tanganyika (Àfrica oriental). .

## Referències

* 1 2 «Xenotilapia papilio» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Büscher, H. H. 1990. Xenotilapia papilio n. sp., ein neuer Cichlide aus dem Tanganjikasee (Cichlidae, Ectodini). Aquar. Terrar. Z. v. 43 (núm. 5): 289-293.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Xenotilapia. p. 537-543. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Takahashi, T., 2003: Systematics of Tanganyikan cichlid fishes (Teleostei: Perciformes). Ichthyological Research, 50(4): 367-382.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Xenotilapia spiloptera

Xenotilapia spiloptera és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Tanganyika (Àfrica oriental). .

## Referències

* 1 2 «Xenotilapia spiloptera» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Xenotilapia. p. 537-543. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & D. J. Stewart. 1975. A new cichlid fish of the genus Xenotilapia from Lake Tanganyika, Zambia (Pisces, Cichlidae). Rev. Zool. Afr. v. 89 (núm. 4): 919-924.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Platja del Cortal de la Vila

La platja del Cortal de la Vila, anomenada popularment platja de la Cagarra, és una platja natural del municipi de Sant Pere Pescador (Alt Empordà), situada al golf de Roses, entre la platja de Cal Cristià, al nord, i la platja del Cortal de la Devesa, al sud. És una de les vuit platges en les quals es divideix el front marítim de Sant Pere Pescador. El seu entorn és molt poc urbanitzat, en el qual la vegetació mediterrània i les petites dunes de sorra conformen un paisatge de gran valor ecològic. Té una longitud de 543 m i una amplada de 111 m, formada per sorres mitjanes, gruixudes, fines i graves. Situada a 3,7 km del nucli urbà, s'hi pot accedir en cotxe, en bicicleta o a peu. Disposa d'una franja de 100 metres habilitada per a la pràctica del kitesurf, amb zona d'escoles. S'hi practica el nudisme.
El nom de la platja prové de la finca del Cortal de la Vila, del segle XVII, unes terres comunals que foren subhastades el 1841.

## Referències

* ↑ «Problemes a la platja del Cortal de la Vila, de Sant Pere Pescador». Anarquia.cat, 25-08-2021.
* 1 2 «El Cortal de la Vila». Catalunya.com.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Platja Cortal de la Vila». Ajuntament de Sant Pere Pescador.
* ↑ «Cortal de la Vila». Ajuntament de Sant Pere Pescador.
* ↑ Roig i Simon, Marisa «Sant Pere Pescador». Quaderns de la Revista de Girona, núm. 99, 5-2002, pàg. 31.
# Platytropius siamensis

Platytropius siamensis és una espècie de peix de la família dels esquilbèids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous no són protegits pels pares.

## Alimentació

Menja insectes i gambes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (21 °C-25 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conques dels rius Chao Phraya i Bang Pakong (Tailàndia).

## Referències

* ↑ Hora S. L., 1937. Geographical distribution of Indian freshwater fishes and its bearing on the probable land connections between India and the adjacent countries. Curr. Sci. v. 5 (núm. 7). 351-356.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Sauvage, H. E., 1883. Sur une collection de poissons recueillis dans Mè-Nam (Siam) par M. Harmand. Bulletin de la Société philomathique de Paris (7th Série) v. 7: 150-155.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Vidthayanon, C., 2005. Thailand red data: fishes. Office of Natural Resources and Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 108 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Vidthayanon, C., 2005.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Liernolles

Liernolles és un municipi francès del departament de l'Alier, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.

## Referències

* ↑ INSEE
# Església del Col·legi Jesús, Maria i Josep

L'Església del Col·legi Jesús Maria Josep està situada al carrer Sant Sebastià nº 55 del barri de Sant Andreu de Palomar, avui inclosa al districte de Sant Andreu de Barcelona. Forma part del conjunt d'edificis del col·legi Jesús, Maria i Josep "can Padres", casa mare de la Congregació dels Fills de la Sagrada Família, que fundà Josep Manyanet i Vives l'any 1864.

## Característiques

És una església, d'estil eclèctic de planta rectangular, amb una sola nau. El presbiteri, separat per un arc de carpanell, és presidit per una escultura del sant titular i rematat per la imatge de la Sagrada Família. Als laterals hi ha uns relleus al·legòrics a l'obra del sant. Les escultures són obra de l'escultor Francesc Carulla. L'altar guarda les restes mortals de Josep Manyanet.
A l'esquerra del presbiteri es troba la petita capella dels Màrtirs i, a la dreta, la capella del Santíssim.
Els quatre grans finestrals de vidres emplomats que donen al carrer converteixen el temple en un espai il·luminat i diàfan.

## Història

El seu origen cal situar-lo el 1877 quan s'habilita una capella per a ús de la comunitat de religiosos i les celebracions litúrgiques i pastorals del col·legi. Deu anys després, el bisbe de Barcelona n'autoritza l'ús com a oratori i el 1900 s'hi col·loca un grup escultòric de la Sagrada Família com a titular de la capella.
A 1909, durant la Setmana Tràgica, va ser incendiada i es van perdre mobiliari, mobles, imatges i els objectes de culte.
L'edifici actual, obra de l'arquitecte Joaquim Vilaseca i Ribera, s'inaugurà el 1922, any que es fa extensiva a tota l'Església Universal la festa de la Sagrada Família, després de la publicació de l'encíclica del papa Lleó XIII Quamquam pluries. A 1929 s'hi traslladen les restes mortals del Pare Manyanet.
Durant la guerra civil espanyola va ser novament destruïda.
El 1965 passa a ser parròquia Jesús Maria Josep. Les últimes reformes de l'edifici s'han fet en ocasió de la beatificació i canonització de Josep Manyanet i ha passat a denominar-se parroquia Sant Jose Manyanet

## Annexos

Des del carrer Sant Sebastià s'accedeix a l'església per un pati amb porxada. Des de l'edifici per un claustre tancat. A l'ala sud es troba el museu Memorial Sant Josep Manyanet.

## Referències

* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 24. ISBN 84-393-5437-1.

## Enllaços externs

* Manyanet.org
# Ximena Sanxes

Ximena Sanxes (1018 - 1062 $^{(Gregorià)}$) va ser reina consort de Lleó entre 1034/35 i 1037.
No es tenen gaires dades sobre Ximena. Va néixer vers 1018 o 1020, va ser la menor de les dues filles del rei Sanç III de Pamplona, i de Múnia de Castella. Aquesta filiació és recent, des del segle XIII els cronistes l'havien considerat filla del comte Sanç de Castella, fins i tot confonent el seu nom per Teresa, basant-se en la làpida del seu sepulcre. Salazar va descartar això basant-se en dos documents de 21 i 23 de desembre de 1062, on consta tota la família reial en una donació a la catedral de Lleó i on s'esmenta Ximena com a germana de Ferran I de Lleó. La seva onomàstica també tindria sentit, atès que la seva àvia també es deia Ximena.
Es va casar amb Beremund III de Lleó en una data indeterminada entre el 23 de gener de 1034 i el 17 de febrer de 1035, data en què se'ls documenta de manera conjunta per primera vegada, en una donació de diversos territoris a la diòcesi de Palència. El seu matrimoni hauria servit per recolzar el rei lleonès i posar fi a la crisi que s'havia produït a la mort del seu pare, Alfons V, a més Beremund III quan es va casar devia tenir uns divuit anys i encara rebia l'ajuda de la seva madrastra Urraca, i la mare d'aquesta, Ximena, en els assumptes de govern. El 1036 i 1037, la reina torna a aparèixer en documents amb el rei; el darrer any el va acompanyar a Galícia per atorgar al monestir de Celanova la jurisdicció sobre els homes que vivien i haguessin de viure en territori del cenobi. Poc després la reina va enviudar arran de la mort de Beremund III a la batalla de Tamarón.
Malgrat que les cròniques diuen que el matrimoni va tenir un fill anomenat Alfons, no està constatat documentalment. A més, després de la mort del rei, el 1037, la reina vídua no torna a aparèixer en la documentació fins al 21 i 23 de desembre 1062, en els documents esmentats anteriorment, acompanyant la resta de la família reial. Salazar esmenta que als documents és qualificada de devota, a banda de constantar que va ser tinenta del monestir de Veiga.

## Referències

* 1 2 3 4 Fernández del Pozo, José María. «Jimena Sánchez» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Real Academia de la Historia. [Consulta: 27 març 2023].
* 1 2 Salazar Acha, 1988, p. 190.
* ↑ Salazar Acha, 1988, p. 185.
* ↑ Salazar Acha, 1988, p. 189.
* 1 2 Salazar Acha, 1988, p. 184.
* ↑ Salazar Acha, 1988, p. 191.

## Bibliografia

* Salazar Acha, Jaime de «Una hija desconocida de Sancho el Mayor, reina de León». Príncipe de Viana, núm. 8, 1988, pàg. 183-192.
# Plaça de Trafalgar

La plaça de Trafalgar és una plaça pública de la ciutat de Badalona, al barri de Llefià.
Ubicada als barris de Sant Antoni i Sant Mori de Llefià, va rebre el seu nom el 7 de desembre de 1973 fent referència al cap Trafalgar, a la província de Cadis, on es va lliurar la coneguda batalla entre espanyols i britànics el 1805. A una banda de la plaça hi ha la Torre Mena, una dels pocs elements patrimonials de la zona. És una casa d'estil colonial datada el 1880, que havia estat construïda sobre una altra més antiga, i que va ser seu de la Ràdio Miramar.
Fou objecte de greus enfrontaments polítics i veïnals l'any 1986 a causa de la construcció d'un dels vials que l'envolta. La lluita va ser anomenada popularment com l'«altra batalla de Trafalgar», s'exigia que el vial se soterrés, un projecte inviable per al govern del moment, encapçalat pel socialista Joan Blanch. Cal dir, que a la banda dels veïns hi havia el PSUC, que recentment havia trencat pacte amb el PSC. Així, durant dos mesos. cada dia polítics i veïns es concentraven a la plaça per evitar que les obres del carrer avancessin, fins i tot hi hagué alguns episodis violents entre manifestants i agents de policia. Molts veïns eren militants de partits, en un moment en què les associacions de veïns també estaven molt polititzades. Finalment, després de llargues reunions s'optà per donar suport al projecte al vial.
El 2009 s'enderrocà el pont que comunicava la plaça amb l'altra banda del vial construït el 1986.
Durant els anys 2019 i 2020 s'hi van fer unes reformes per millorar l'accessibilitat, resolent el desnivell amb l'avinguda del Marquès de Sant Mori mitjançant una grada i una passera. També s'hi van afegir parts enjardinades.

## Referències

* ↑ Abras, Carreras i Nieto, 2003, p. 223.
* ↑ Membrives, Marta «La Torre Mena: l'únic testimoni del passat». Revista de Badalona, núm. 3.427, juliol 2001, pàg. 9.
* 1 2 Muñoz, Sara «L'últim vestigi d'aquella batalla». El Punt Avui, 26-09-2009.
* ↑ «Comencen les obres de reforma de la Plaça Trafalgar, un espai emblemàtic del barri de Llefià». Diari de Badalona, 12-02-2019 [Consulta: 3 gener 2021].
* ↑ «Reobre la plaça de Trafalgar del barri de Llefià de Badalona un cop acabada la primera fase de les obres de reurbanització». Ajuntament de Badalona, 05-07-2020 [Consulta: 3 gener 2021]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2021-01-21. [Consulta: 22 febrer 2023].

## Bibliografia

* Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, M. Dolors. Tots els carrers de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 2003.
# Plaça del Diamant

La plaça del Diamant és una plaça del barri de Gràcia de Barcelona, coneguda arreu gràcies a la novel·la homònima de Mercè Rodoreda.
El nom de la plaça es deu al fet que el terreny urbanitzat havia estat adquirit el 1860 pel regidor de la vila Josep Rossell Imbert, que era joier. Per voluntat seva es donà el nom de diferents materials de joieria i pedres precioses als carrers i places originats en els terrenys que havien estat les seves propietats. Així, es destinà el mineral més preuat per a donar nom a la plaça.
Unes obres del 1992 varen descobrir a dotze metres de profunditat un refugi antiaeri -el refugi núm. 232-, amb capacitat per a unes 200 persones, que se sumava als altres 88 refugis construïts pels veïns a la Vila de Gràcia durant la Guerra Civil Espanyola. Després d'aplegar 5.000 signatures a favor de la seva preservació, l'abril de 2001 es van iniciar les obres de rehabilitació i actualment es pot visitar.
Des de l'any 1914 la plaça del Diamant s'incorporà a la tradició de l'envelat durant la Festa Major, que es reprengué després de la interrupció de la Guerra Civil fins als anys seixanta i setanta. El ball de l'envelat, precisament, constitueix el punt d'arrancada argumental de l'obra de Mercè Rodoreda.
En homenatge a la novel·la, a la plaça hi ha una escultura de bronze de Xavier Medina Campeny anomenada «La Colometa» (1984), que representa la protagonista i els seus coloms. L'abril de 1981 l'Ajuntament hi havia instal·lat una placa commemorativa en record de l'escriptora, tot i que la que hi figura actualment data de novembre de 2008.

## Referències

* ↑ 116 icones turístiques de Catalunya. Barcelona: Ara Llibres, s.c.c.l., 2011. ISBN B-46.2872010 [Consulta: 18 gener 2014].
* ↑ SEGURA CAPELLADES, Carme; FARRÉ, Eduard; CAMPS, Esteve. Les places de Gràcia. Impressions de Josep Buch. Barcelona: Taller d'Història de Gràcia, 2001, p. 17 (La font de l'atzavara, 5).
* ↑ «La tradición de "l'envelat" en Gracia». La Vanguardia, 14-08-1983, pàg. 26.
* ↑ «“La Colometa”, perpetuada en Gracia». La Vanguardia, 14-04-1884.
* ↑ «La Colometa». Institut d'Estudis Catalans. Monuments commemoratius de Catalunya. [Consulta: gener 2019].
* ↑ «Gratitud a la escritora que la hizo famosa». La Vanguardia, 07-04-1981, pàg. 1.
* ↑ «La plaça del Diamant recorda des d'avui Mercè Rodoreda». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC), 25-11-2008. [Consulta: gener 2019].

## Enllaços externs

* Taller d'Història de Gràcia Arxivat 2019-01-08 a Wayback Machine.
* Endrets. Geografia Literària dels Països Catalans. Plaça del Diamant
* Betevé. Va passar aquí: La plaça del Diamant, la inspiració d'una obra mestra
# Saint-Quentin-le-Petit

Saint-Quentin-le-Petit és un municipi francès del departament de les Ardenes, dins la regió del Gran Est.

## Demografia

1962= 127 h.| 1968= 167 h.| 1975= 131 h.| 1982= 126 h.| 1990= 163 h.| 1999= 158 h.|

## Patrimoni i turisme

* L'Abadia de Valroye (o Val-Roy). Construïda entre 1150 i 1790.
* La via romana Bavay Reims
* Església, reconstruïda el 1930, que contí escultures de l'abadia.
* El rierol de Barres.
* La Hundling-Stellung, última línia de defensa alemana, que passa per Saint-Quentin-le-Petit.