OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Okamejei leptoura

Okamejei leptoura és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 48,6 cm de longitud total i les femelles 55,5.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i bentopelàgic que viu entre 202-735 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic oriental: Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Last, P.R. & Gledhill, D.C., 2008. Two new skates of the genus Okamejei (Rajoidei: Rajidae) from the south-east Indian Ocean. Pp. 119-134. A: Last, P.R., White, W.T., Pogonoski, J.J. & Gledhill, D.C. (eds.): Descriptions of new Australian skates (Batoidea: Rajoidei). CSIRO marine and atmospheric research paper núm. 021.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Oli de la Comunitat Valenciana

Oli de la Comunitat Valenciana és una denominació d'origen protegida (DOP) que protegeix l'oli d'oliva verge extra produït al País Valencià i obtingut a partir d'olives de les següents varietats d'olivera del País Valencià: Mançanenca, Vilallonga, Blanqueta, Farga, Serrana d'Espadà, Morruda, Cornicabra, Alfafara o Grossal, Xanglot reial, Rojal, Canetera, Nana, Arbequina, Empeltre, Cuquillo, Sollana, Callosina, Llumeta, Millarenca, Borriolenca.

## Referències

* ↑ «Resolució de 24 de juny de 2008, de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, per la qual s'adopta decisió favorable a la sol·licitud d'inscripció en el registre comunitari de les denominacions d'origen protegides i de les indicacions geogràfiques protegides, previst en el Reglament (CE) 510/2006, del Consell, de 20 de març, de la denominació d'origen protegida Oli de la Comunitat Valenciana i es publica el seu plec de condicions» (PDF). Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, núm. 5799, 04-07-2008, p. 70014.
* ↑ «Resolució de 19 de desembre de 2008, de la Direcció General d'Indústria i Mercats Alimentaris, per la qual es concedeix la protecció nacional transitòria a la denominació d'origen protegida «Oli de la Comunitat Valenciana»» (PDF). Butlletí Oficial de l'Estat, núm. 53, 03-03-2009, p. 21941.
* ↑ «Morrut». Gremi d'industrials oliaires de Catalunya. Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 14 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Consell Regulador de la DOP Oli de la Comunitat Valenciana
# Oligocottus

Oligocottus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels còtids.

## Taxonomia

* Oligocottus latifrons (Gilbert & Thompson, 1905)
* Oligocottus maculosus (Girard, 1856)
* Oligocottus rimensis (Greeley, 1899)
* Oligocottus rubellio (Greeley, 1899)
* Oligocottus snyderi (Greeley, 1898)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Girard, C. F., 1856. Contributions to the ichthyology of the western coast of the United States, from specimens in the museum of the Smithsonian Institution. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 8: 131-137.
* 1 2 Greeley, A. W., 1899. Notes on the tide-pool fishes of California, with a description of four new species. Bulletin of the U. S. Fish Commission v. 19 (1899): 7-20.
* ↑ Jordan, D. S. & Evermann, B. W., 1898. The fishes of North and Middle America: a descriptive catalogue of the species of fish-like vertebrates found in the waters of North America north of the Isthmus of Panama. Part III. Bulletin of the United States National Museum Núm. 47: i-xxiv + 2183a-3136.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-08 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Washington, B. B., 1986: Systematic relationships and ontogeny of the sculpins Artedius, Clinocottus, and Oligocottus (Cottidae: Scorpaeniformes). Proceedings of the California Academy of Sciences (Series 4) v. 44 (núm. 9): 157-224.
# Oligosarcus argenteus

Oligosarcus argenteus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Doce i das Velhas.

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Catalogue of the fishes in the British Museum. v. 5: i-xxii + 1-455.
* ↑ «Oligosarcus argenteus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Amaral Campos, A. i E. Trewavas 1949: Oligosarcus Günther, a genus of South American characid fishes, and Paroligosarcus, subgen. nov. Annals and Magazine of Natural History (Series 12) v. 2 (núm. 14): 157-160.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Ophioscion

Ophioscion és un gènere de peixos de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Cos allargat i més o menys comprimit.
* Cap baix i curt.
* El musell sobresurt sobre la boca, la qual és petita i horitzontal.
* Dents senzilles en bandes a la mandíbula inferior.
* Mentó sense barbons.
* Espines branquials curtes.
* Preopercle serrat i sense espines fortes.
* Escates en el cos i en tot (o quasi) el cap.
* Aleta caudal llarga.
* Aleta anal de base curta.

## Distribució geogràfica

Es troba a les aigües tropicals i subtropicals del Nou Món.

## Taxonomia

* Ophioscion adustus (Agassiz, 1831)
* Ophioscion costaricensis (Caldwell, 1958)
* Ophioscion imiceps (Jordan & Gilbert, 1882)
* Ophioscion obscurus (Hildebrand, 1946)
* Ophioscion panamensis (Schultz, 1945)
* Ophioscion punctatissimus (Meek & Hildebrand, 1925)
* Ophioscion scierus (Jordan & Gilbert, 1884)
* Ophioscion simulus (Gilbert, 1898)
* Ophioscion strabo (Gilbert, 1897)
* Ophioscion typicus (Gill, 1863)
* Ophioscion vermicularis (Günther, 1867)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Discover Life (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Caldwell, D. K., 1958: A new fish of the genus Ophioscion, family Sciaenidae, from Caribbean Costa Rica. Quarterly Journal of the Florida Academy of Sciences v. 21 (núm. 2): 117-124.
* Schultz, L. P., 1945: Three new sciaenid fishes of the genus Ophioscion from the Atlantic coasts of Central and South America. Proceedings of the United States National Museum v. 96 (núm. 3192): 123-137.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Ophthalmotilapia boops

Ophthalmotilapia boops és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja plàncton.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical entre 22 °C-26 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: costa meridional tanzana del llac Tanganyika.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Ophthalmotilapia. p. 303-306. A: J. Daget, J-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Brichard, P., 1989. Pierre Brichard's book of cichlids and all the other fishes of Lake Tanganyika. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, New Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1988. Tanganyika cichlids. Verduijn Cichlids & Lake Fish Movies, Zevenhuizen, Països Baixos. 272 p.
* Liem, K. F., 1981: A phyletic study of the Lake Tanganyika cichlid genera Asprotilapia, Ectodus, Lestradea, Cunningtonia, Ophthalmochromis, and Ophthalmotilapia. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 149 (núm. 3): 191-214.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Manuel Vilar i Roca

Manuel Vilar i Roca (Barcelona, 1812 - Ciutat de Mèxic, novembre de 1860) fou un escultor romàntic català. Estudià a l'Escola de la Llotja, on fou deixeble de Damià Campeny. El 1833 viatjà a Roma i s'hi va estar fins a 1845. Hi va estudiar amb Antoni Solà i Pietro Tenerani, al taller del qual treballà, i rebé consells de Bertel Thorvaldsen. Amb Lluís Vermell (1814-1881) hi va freqüentar l'acadèmia nocturna Demachinaro. A la darreria dels anys trenta del segle xix va adherir a un moviment artístic que va popularitzar un estil medievalitzant. El 1845 va emigrar quan va ser contractat com a director de l’Acadèmia de Sant Carles de Mèxic. Junts amb el pintor Pelegrí Clavé (1811-1880) hi va renovar els estudis oficials d'art. Hi va enriquir la col·lecció del museu de l'acadèmia de còpies d'escultures en guix.
Emmarcat a l'escola artística dels Natzarens. Destacà al gènere del retrat: Moctezuma, La Malinche, Iturbide, Tlahuicole el cabdill tlaxcalteca (1851), Colom. Altres obres són: Jasó robant el velló d'or (1836, Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi), Leto i els camperols (1838, Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi), Deianira i el centaure Neso, El judici de Daniel a Babilònia, Discòbol, Un infant jugant amb un cigne i Una noia voltada de gossos.

## Referències

* ↑ «Manuel Vilar i Roca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gras Valero, Aragonès Riu i Cristina Rodríguez-Samaniego, 2018, Rafael de Rafael i Vilà: un Natzaré català a les Amèriques.
* ↑ Yeguas Gassó, Joan «Més fragments d'art bellpugenc (del segle XV al XX)». Quaderns de El Pregoner d'Urgell, 26, 2013, pàg. 82. ISSN: 2013-9454.
* ↑ Salvadó Montoriol, Joan «Flocel Sabaté (coord.): L’edat mitjana. Món real i espai imaginat (ressenya)». Recerques: història, economia, cultura, 2013, pàg. 204.
* 1 2 «Jàson robant el velló d’or». Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi. [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ Gras Valero, Aragonès Riu i Cristina Rodríguez-Samaniego, 2018, Apunts sobre l'escultor Frederic Homdedeu i Bonet.
* ↑ «Manuel Vilar i Roca escolpeix Tlahuicole». A: Cronologia dels Països Catalans i del món. Barcelona: Grup Enciclopèdia.

## Bibliografia

* Irene Gras Valero; Núria Aragonès Riu; Cristina Rodríguez-Samaniego. Catalunya-Amèrica. L’art entre el viatge i l’exili: Cataluña-América. Arte entre el viaje y el exilio. Barcelona: Edicions de la Universitat de Barcelona, 2018. ISBN 978-84-9168-091-8.

## Enllaços externs

* «Sis Obres de Manuel Vilar». Catàleg de la col·lecció de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi. [Consulta: 26 gener 2025].
# Opisthocentrus tenuis

Opisthocentrus tenuis és una espècie de peix de la família dels estiquèids i de l'ordre dels perciformes.

## Descripció

* Fa 15 cm de llargària màxima.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal (fins als 300 m de fondària, normalment fins als 70) i de clima temperat, el qual viu al Pacífic nord-occidental: el Japó i Corea del Sud.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kner R., 1868. Über neue Fische aus dem Museum der Herren Johann Cäsar Godeffroy & Sohn in Hamburg. (IV. Folge). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 58 (núms. 1-2). 26-31. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bean, T. H. & Bean, B. A., 1897. Description of a new blenny-like fish of the genus Opisthocentrus, collected in Vulcano Bay, Port Mororan, Japan, by Nicolai A. Grebnitski. Proceedings of the United States National Museum v. 20 (núm. 1127): 463-464, Pl. 35.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Mecklenburg, C. W. i B. A. Sheiko, 2004. Family Stichaeidae (Gill, 1864) - pricklebacks. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (35):36.
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Edició en anglès II. Tokai University Press, el Japó, pp. 867-1749.
* ↑ Japan Endemic Marine Fish Checklist (anglès)
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.
* ↑ Sokolovskaya, T. G., A. S. Sokolovskii i E. I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Coleman, R. M., 1999. Parental care in intertidal fishes. P. 165-180. A: M. H. Horn, K. L. Martin i M. A. Chotkowski (eds.). Intertidal fishes: life in two worlds. Academic Press, els Estats Units. 399 p.
* Shiogaki, M., 1984. A review of the genera Pholidapus and Opisthocentrus (Stichaeidae). Japanese Journal of Ichthyology v. 31 (núm. 3): 213-224.
* Springer, V. G. i M. E. Anderson, 1997. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 8: Suborder Zoarcoidei (Anarhichadidae, Bathymasteridae, Pholidae, Ptilichthyidae, Scytalinidae, Stichaeidae, Zoarcidae). Smithsonian Contributions to Zoology No. 589: i-iii + 1-27.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
# Triplophysa shilinensis

Triplophysa shilinensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Yunnan (Xina).

## Referències

* ↑ Rendahl, H. 1933. Studien über innerasiatische Fische. Ark. Zool. v. 25 A (núm. 11): 1-51.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chen, Y.-R., J.-X. Yang & G.-C. Xu. 1992. A new blind loach of Triplophysa from Yunnan Stone Forest with comments on its phylogenetic reiationship (sic). Zool. Res. v. 13 (núm. 1): 17-23.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Proudlove, G.S. 1997. A synopsis of the hypogean fishes of the world. p. 351-354. A Proceedings of the 12th International Congress of Speleology, La Chaux de Fonds, Suïssa. vol. 3.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Quartet de corda núm. 2 (Bartók)

El Quartet de corda núm. 2 en la menor de Béla Bartók va ser escrit entre 1915 i octubre de 1917 a Rákoskeresztúr a Hongria. És un dels sis quartets de corda de Bartók.
L'obra consta de tres moviments:
* Moderato
* Allegro molto capriccioso
* Lento
En una carta a André Gertier, Bartók va descriure el primer moviment com en forma sonata, el segon com "una mena de rondó" i el tercer com "difícil de definir", però possiblement una mena de forma ternària. Zoltán Kodály, qui considerava els tres moviments d’aquest quartet com a “episodis de vida”, va percebre una “vida tranquil·la” en el primer moviment, que, malgrat les seves emocions turbulentes, efectivament deixa una impressió de serenitat al final.
L'últim moviment inquietant i intens (Kodály el va sentir com a "patiment") és particularment funerari perquè és tan immòbil com el segon moviment està animat. Els trams llargs són rítmicament estàtics, i les parts que sí que es mouen sovint s'interrompen amb un silenci.
L'obra va estar dedicada al Quartet Waldbauer-Kerpely, que va estrenar la peça el 3 de març de 1918 a Budapest. L'obra es va publicar per primera vegada l'any 1920 per Universal Edition.

## Discografia

| Any | Intèrpret | Segell |

## Referències

* ↑ , <https://www.discogs.com/Ragazze-Quartet-Bartók-Bartók-Bound-Vol-1-String-Quartets-1-2-4/release/13649147>. Consulta: 18 maig 2021
* ↑ , <https://www.discogs.com/de/release/2422878-Bart%C3%B3k-The-Juilliard-String-Quartet-The-Complete-String-Quartets>. Consulta: 17 setembre 2022
# Terambo

Terambo (en grec antic Τέραμβος) va ser un cèlebre músic segons la mitologia grega. Diu Antoní Liberal que el seu nom era Cerambe (Κέραμβος), i era fill d'Eusir, que era fill de Posidó, i de la nimfa Idòtea.
De jove vivia als cims del mont Otris, on pasturava els seus ramats amb la protecció de les nimfes. Dotat d'una veu melodiosa, era un gran intèrpret de la flauta de Pan, i es diu que va ser el primer mortal que va acompanyar els seus cants amb la lira. Per això les nimfes escoltaven embadalides. El mateix déu Pan li era amic. Un dia en què les nimfes ballaven al so de la flauta, el déu Pan aparegué de sobte i va predir al músic que s'acostava un hivern molt cru, aconsellant-li, per tant, que tornés a la vall amb els ramats. Però Terambo, en comptes de seguir els consells del déu, es posà a injuriar a les nimfes, dient-les que elles no eren filles de Zeus, sinó que tenien com a avant-passat el déu-riu Esperqueu. També explicava que un dia, Posidó, enamorat d'una d'elles, havia convertit les altres en àlbers, afegint que no recobraren la seva forma primitiva fins que el déu no hagué satisfet la seva passió. Al principi, les nimfes no deien res, però aviat va arribar l'hivern, que amb la seva cruesa, va fer que morissin els ramats de Terambo. Al final, Terambo es va quedar sol a la muntanya. Llavors va ser metamorfosat per les nimfes en un insecte volador, l'escanyapolls, que per alimentar-se rosega l'escorça dels arbres. Aquest insecte té unes banyes enormes que recorden una lira.
Ovidi parla d'un Terambo que va poder escapar del diluvi de Deucalió, mercès a les ales que li donaren les nimfes. És, sens dubte, el mateix personatge, tot i que el fa directament fill de Posidó.

## Referències

* ↑ Antoní Liberal. «XXII. Cerambe». A: Recull de metamorfosis. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2012, p. 169-171. ISBN 9788498592061.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 512. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 60. pàg. 1128 ISBN 84-239-4560-X
# Província de Khàskovo

La província de Khàskovo (en búlgar: Област Хасково), oficialment transcrit Haskovo, és una província al sud de Bulgària, fronterera amb Grècia i Turquia al sud-est. El seu territori és de 5,543 km² i la població de 279.067. Comprèn parts de vall de Tràcia al llarg del riu Maritsa (Evros, Meriç). La capital és Khàskovo, i altres ciutats importants són:
* Dimitrovgrad
* Kharmanli
* Liubimets
* Svilengrad
* Ivailovgrad
* Madzharovo
* Meritxleri
* Simeonovgrad
* Topolovgrad

## Enllaços externs

* Pàgina poficial Arxivat 2009-06-05 a Wayback Machine.
# Teresa Belloc-Giorgi

Maria Teresa Ottavia Faustina Belloc (San Benigno Canavese, 13 d'agost de 1784-San Giorgio Canavese, 13 de maig de 1855) fou una contralt italiana.

## Biografia

Fou filla de Carlo Trombetta i Agnese Clerc, natural de Geòrgia. Es va educar a Torí i després a París, ja que el seu pare estava al servei de la República Francesa.
El 1801 va debutar com a prima dona al Teatre Carignano de Torí, amb l'òpera L'equivoco, ossia Le bizzarrie d'amore de Simone Mayr. Va participar també en l'obra La Virtù al cimento de Ferdinando Paër, amb el nom de Teresa Giorgi. Aleshores va marxar a Parma i Trieste, i el 1803 va aparèixer en París com a protagonista de Nina, o sia La pazza per amore de Giovanni Paisiello i Griselda di Paër.
El 1804 va debutar al Teatro alla Scala de Milà (també amb Nina di Paisiello), i va actuart en aquest teatre durant més de vint anys. El 1823 fou el protagonista en la recuperació de Medea in Corinto de Mayr.
Al llarg de la seva carrera va preferir els papers rossinians. Va obtenir un gran èxit en els papers de contralt de La Cenerentola, Tancredi i L'Italiana in Algeri (Isabella) i va estrenar la part de soprano d'Isabella en L'inganno felice i de Ninetta en La gazza ladra.
El 1818 Giorgi va aparèixer a Londres amb el nom de Bellochi, però no va tenir èxit i va tornar a Milà, on va cantar fins al 1828. Es va retirar a San Giorgio Canavese i va morir allí afectada per la gota.
Va estar dotada d'una veu, malgrat que poc extensa, molt ben timbrada i d'una puresa extraordinària.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 64. pàg. 948 (ISBN 84-239-4564-2).