OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera d'Algèria

La bandera d'Algèria consta de dos pals verticals d'igual amplada, verd i blanc, carregada al centre amb un creixent lunar i estrella vermell. La bandera va ser adoptada el 3 de juliol de 1962. Una versió similar va ser utilitzada pel govern algerià a l'exili de 1958 a 1962.

## Simbolisme

La bandera pretén posar en valor el patrimoni cultural de l'estat; hi ha diverses interpretacions dels seus elements. Segons Malek Chebel, el verd representa l'islam i la puresa blanca. Per a Pierre Lux-Wurm, el verd i el blanc evoquen les primeres banderes de l'islam, de l'època del profeta Mahoma. La mitja lluna i l'estrella es poden veure, respectivament, com a símbols de llum periòdica i llum permanent. Segons Khaled Merzouk, el pal color verd representa la vegetació (terra i agricultura). El blanc representa la pau. La mitja lluna i l'estrella vermella són símbols musulmans. L'estrella representa més concretament els cinc pilars de l'Islam. Benjamin Stora també avança que, originàriament, els tres colors de la bandera representaven els tres països del Magrib i la unió nord-africana.

## Construcció i dimensions
### Colors

Les especificacions aproximades de color són:
| Model de color | Verd | Blanc | Vermell |
| Pantone | 356C | Blanc | 186C |
| CMYK | 100-0-50-60 | 0-0-0-0 | 0-92-75-18 |
| RGB | 0, 102, 51 | 255, 255, 255 | 210, 16, 52 |
| HTML | #006633 | #FFFFFF | #D21034 |

## Referències

* ↑ «Constitution de la République Algérienne Démocratique et Populaire» (en francès). SGG Algérie. [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ Chebel, Malek. Dictionnaire des symboles musulmans. Albin Michel, 2001, p. 512. ISBN 2226121374 [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ Lux-Wurm, Pierre. Les drapeaux de l’islam. Buchet-Chastel, 2001. ISBN 978-2-283-01813-2 [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ «Publication-Messali Hadj et ses compagnons à Tlemcen : Un ouvrage de référence» (en francès). El Watan.com, 08-08-2008 [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ Stora, Benjamin. Dictionnaire biographique de militants nationalistes algériens. Editions L'Harmattan, 2000, p. 304. ISBN 978-2858025435 [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ «Algeria» (en anglès). Flags Of The World. [Consulta: 9 setembre 2022].
# Opistosporidis

Els opistosporidis (Opisthosporidia) o criptomicots (Cryptomycota) són un antic grup de fongs avui en desús.
Són microorganismes unicel·lulars, paràsits obligats, en general intracel·lulars que produeixen espores o zoòspores.
Constitueixen un grup basal i primitiu dels fongs, anteriorment van ser classificats com protists però s'ha revelat que els diferents subgrups presenten quitina a nivell de la paret cel·lular o almenys en les espores, una característica universal dels fongs. La quitina està associada a α- i β-glucans, per a això, s'utilitzen enzims quitina sintetases específiques de tipus IV, igual que en la majoria de fongs més evolucionats.

## Filogènia

S'ha postulat que podria ser un grup monofilètic de la següent manera:
| Opisthosporidia | Aphelida  Rozellidea  Microsporidia |

## Referències

* ↑ Hyde, K.D. 2024. The 2024 Outline of Fungi and fungus-like taxa. Mycosphere, 15(1): 5146–6239, Doi 10.5943/mycosphere/15/1/25, ISSN 2077 7019. Versió web.
* ↑ Sergey A. Karpov et al. 2014, Morphology, phylogeny, and ecology of the aphelids (Aphelidea, Opisthokonta) and proposal for the new superphylum Opisthosporidia Front Microbiol. 2014; 5: 112. doi: 10.3389/fmicb.2014.00112 PMCID: PMC3975115
* ↑ Sime-Ngando, Lafferty & Biron Roles and mechanisms of parasitism in aquatic microbial communities. Frontiers in Microbiology 2007-2015
* ↑ Philippe Silar 2016, Protistes Eucaryotes.: Origine, Evolution et Biologie des Microbes Eucaryotes. 2016, 978-2-9555841-0-1. <hal-01263138>
* ↑ Letcher PM, Lopez S, Schmieder R, Lee PA, Behnke C, Powell MJ, et al. (2013) Characterization of Amoeboaphelidium protococcarum, an Algal Parasite New to the Cryptomycota Isolated from an Outdoor Algal Pond Used for the Production of Biofuel. PLoS ONE 8(2): e56232. doi:10.1371/journal.pone.0056232
# Regulus

Regulus (Alfa del Lleó / α Leonis) és l'estrella més brillant de la constel·lació del Lleó, amb una magnitud aparent d'1,36 i està situada a uns 77,5 anys llum del sistema solar.
Es tracta d'una estrella relativament jove, de només uns pocs centenars de milions d'anys, amb una massa unes tres vegades superior a la solar. Gira sobre si mateixa molt ràpidament, en només unes 16 hores, cosa que provoca que tingui una forma considerablement oblata, i que els pols siguin força més calents i brillants que l'equador. Cal destacar que, si giravoltés només un 10% més ràpid, la seva pròpia gravetat no seria capaç d'evitar que es desintegrés.
Regulus està acompanyada per dues estrelles que formen per si mateixes un sistema binari: Regulus B (de magnitud 8,1) i Regulus C (de magnitud 13), separades unes 100 ua de l'estrella principal (equivalent a un angle de 4,2").
El seu nom en llatí significa 'reietó' o 'príncep'. També es coneix amb el nom de Cor Leonis ('el cor del lleó') o amb el seu equivalent derivat de l'àrab Kabelaced o Al Kalb Al Assad, de القلب الأسد (al-qalb[u] al-´asad).

## Referències

* 1 2 «MSC - a catalogue of physical multiple stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 7-1997, pàg. 75-84. DOI: 10.1051/AAS:1997181.
# Ull compost

Un ull compost és un òrgan visual que es troba en certs artròpodes, com insectes i crustacis. Consisteix en l'agrupació d'entre 12 i 1.000 unitats receptives anomenades ommatidis. Els ommatidis són unitats sensorials formades per cèl·lules capaces de distingir entre la presència i la manca de llum i, en alguns casos, de reconèixer colors. La imatge que percep un artròpode és el conjunt de senyals dels múltiples ommatidis orientats en direccions diferents. Contràriament a altres tipus d'ull, no té una lent central o retina, de la qual cosa en resulta una baixa resolució d'imatge. Tanmateix, l'ull compost és capaç de detectar moviments ràpids, veu un ampli rang d'angle sòlid i, en alguns casos, percep la polarització de la llum.
Cada ommatidi consisteix en una lent i un rabdòmer, que està format per un grup de cèl·lules receptores visuals posades en paral·lel o lleugerament girades.
Hi ha dos tipus bàsics d'ulls compostos:
* L'ull d'aposició, que es pot dividir en dos grups. El típic ull d'aposició té una lent que enfoca la llum provinent d'una direcció sobre el rabdòmer, mentre que la llum provinent d'altres direccions s'absorbeix a les parets fosques de l'ommatidi. L'altre tipus d'ull d'aposició es troba als Strepsiptera, en els quals cada lent forma una imatge, i les imatges es combinen al cervell. Aquest ull s'anomena ull de superposició neuronal o ull esquizocroal compost.
* El segon tipus és l'ull de superposició. Es divideix en tres tipus: superposició refractant, superposició reflectora i superposició parabòlica. L'ull de superposició refractant té una obertura entre la lent i el rabdòmer i no té paret. Cada lent reflecteix la llum en un angle igual a l'angle en què la rep. El resultat és la formació de la imatge a la meitat del radi de l'ull, on hi ha situades les testes dels rabdòmers. Aquest tipus d'ull es troba normalment en insectes nocturns. En els ulls compostos de superposició parabòlica, que es troben en artròpodes com els efemeròpters, cada faceta de la superfície de l'ull conté una superfície parabòlica que rep la llum d'un reflector i l'enfoca sobre una matriu de sensors. Els crustacis de cos llarg, com gambes, llagostins i llagostes, són els únics que tenen ulls de superposició reflectant, que també disposen d'una obertura, però que en comptes de lents utilitzen díedres de miralls.
Hi ha algunes excepcions dels casos anteriors. Alguns insectes tenen el que s'anomena un ull compost de lent simple, que és un cas intermedi entre l'ull compost de superposició i l'ull de lent simple que es troba en els animals d'ulls simples.
El cos d'Ophiocoma wendtii, un tipus d'estrella de mar amb potes, està cobert d'ommatidis, cosa que converteix tota la seva pell en un ull compost.

## Enllaços externs

* The Compound Eye
* Make Your Own Compound Eye by Stephanie Bailey
# Música africana

La música africana compren una gran diversitat ètnies, cultures i llengües. En aquest sentit una descripció general presenta moltes dificultats donada la quantitat i diversitat d'exemples. Tanmateix, hi ha similituds regionals, així com algunes tendències que, en termes generals, són constants arreu del continent.

## Afropop

Afropop és un terme utilitzat per descriure la música pop africana actualment. Caracteritzat per una barreja de danses i sons entre la música tradicional americana i la música africana, Afropop no es refereix a un estil específic o so musical, però el terme s'utilitza com a terme general per a la música folk africana.

## Complexitat rítmica

La música de la zona subsahariana té una característica especial, com el ritme creuat que la distingeix per la seva complexitat en relació amb altres regions, en especial de la zona llatinoamericana.
L'aspecte remarcable de la polirítmia africana fa discernible i coherent el resultat posterior dels patrons rítmics.

## Escales i polifonia

Els sistemes d'escales varien entre les regions. Existeix l'escala diatònica, però també altres formes com l'escala pentatònica. Els intervals solen ser molt diferents als de la música europea.
El to polifònic existeix en la forma d'intervals paral·lels (generalment terceres, quartes i cinquenes) reinterpretant l'antifonia coral i la resposta del solo i, de manera ocasional, melodies simultànies i independents.

## Relació amb altres continents

Cal destacar la relació existent amb altres continents. La música del nord d'Àfrica i algunes zones de la regió del Sàhara tenen més connexió amb la música de l'Europa Central que amb la de la regió subsahariana. L'Afro-fusion és un gènere de música que combina la música contemporània amb els ritmes tradicionals africans per crear un estil de música híbrid. D'altra banda, un altre fet destacable és que la música i la dansa dels negres que van ser portats com a esclaus a Amèrica, com la música del Carib i l'Amèrica llatina, de la que han sorgit estils com la rumba i la salsa, o la música afroamericana dels EUA, es fonamenta en diverses tradicions africanes.

## Instruments musicals

La música a Àfrica és el marc d'un concepte complex que inclou el cant, la dansa, els instruments musicals, l'ús de màscares i la dramatització. No és possible parlar de música sense tots aquests elements. Alguns dels instruments més populars són la kora, l'arpa o ngombi, el xilòfon, el balàfon, el sonall i tota mena de percussions (com el djembé), la samsònia o guimbarda, els xiulets i les trompes i trompetes.

## Referències

* ↑ (anglès) Article sobre la música afro-fusion Arxivat 2010-11-29 a Wayback Machine.
* ↑ «Museum of African Art». Museum of African Art. [Consulta: 24 maig 2015].
* ↑ «Musical Instruments from Africa and Egypt». Metropolitan Museum of Art. [Consulta: 24 maig 2015].

## Enllaços externs

* AMR - African Music Radio Arxivat 2021-02-11 a Wayback Machine.
* AfricanMusic.org
# Bandera del Iemen

La bandera del Iemen (àrab: علم يمن, ʿalam Yaman) fou adoptada el 22 de maig de 1990, el mateix dia que unificaven Iemen del Nord i el Iemen del Sud. El disseny de barres vermelles, blanques i negres era també present a les antigues banderes dels dos Iemen, cosa que simbolitzava el panarabisme, com a les banderes d'Egipte, Síria, Iraq entre d'altres.
Segons la descripció oficial, el vermell representa la unitat i el vessament de sang dels màrtirs, el blanc per a un futur brillant i el negre per al suposat passat fosc. El disseny de la bandera també és similar al de la bandera de la pàtria de l'Imperi alemany, encara que invertida. La bandera és gràficament idèntica a la bandera de la República Àrab Líbia de 1969 a 1972.

## Banderes històriques

Abans que el Iemen s'unifiqués en l'actual república, era dividit en dos estats. El Iemen del Nord utilitzava la bandera a l'esquerra (la bandera del Regne Mutawakkilita del Iemen), des de 1927 a 1962, quan es convertia en el República Àrab del Iemen, que utilitzaria una bandera similar a l'actual bandera del Iemen, excepte amb una estrella verda en el centre de la llista blanca.
La República Democràtica Popular del Iemen o Iemen del Sud utilitzava una bandera amb un triangle blau cel prop del polispast, amb una estrella vermella. Mentre que el disseny de triangle i estrella blava era l'emblema del Partit Socialista Iemenita, el disseny global de la bandera era aparentment influït per la bandera de Cuba, després de la Revolució cubana dels anys 1950 (Hendrikksen, 1982)
* Regne Mutawakkilita del Iemen (1918–1923)
* Regne Mutawakkilita del Iemen (1923–1927)
* Regne Mutawakkilita del Iemen (1927–1962)
* República Àrab del Iemen (1962–1990)
* Iemen del Sud (1967–1990)

## Referències

* 1 2 3 4 Smith, Whitney. «Flag of Yemen». A: Britannica, February 16, 2001.
# Bandera d'Austràlia

La bandera d'Austràlia és blava i en el quart superior del costat de la llança conté la Union Jack. En el quart de sota hi ha una estrella blanca de set puntes que representa els set territoris principals del país. La meitat flotant de la bandera conté la constel·lació de la Creu del Sud; les estrelles són blanques i tenen set puntes les quatre principals, mentre que la cinquena, és més petita i té només cinc puntes.
La bandera va ser proclamada pel rei el 1901 després d'un concurs. La inserció de la bandera britànica era obligatòria. Estava pensada per l'ús en la marina i per la resta d'actes i edificis es feia servir la bandera britànica. El 1954 va ser adoptada aquesta bandera pel país de manera oficial.
Alguns australians no volen la presència de la Union Jack en la bandera actual, primer per la semblança amb la bandera de Nova Zelanda i en segon lloc pel debat sobre el model estatal del país entre la monarquia i la república.
La bandera de la Unió, com a bandera de l'Imperi Britànic es va utilitzar per primera vegada a terra australiana el 29 d'abril de 1770 quan el tinent James Cook va desembarcar a Botany Bay. Després de l'arribada de la First Fleet, el capità Arthur Phillip va establir un assentament de condemnats a Sydney Cove el 26 de gener de 1788. Va aixecar la bandera de la Unió per primera vegada el 7 de febrer de 1788 quan va proclamar la Colònia de Nova Gal·les del Sud.
Una variant amb el fons de color vermell, sense estrelles, però amb escuts, és usada per la marina mercant. Existeix encara una versió amb el fons blanc per a la marina de guerra i una versió amb blau clar per a l'exèrcit de l'aire. En aquesta darrera, l'eix vertical de la Creu del sud s'ha desviat lleugerament per permetre la inserció de l'escut de la RAAF, un cangur vermell sobre un fons daurat, envoltat del blau de la Union Jack.
* Bandera hissada d'Austràlia
* National Colonial Flag (1823-1824) L'aspecte exacte és desconegut

## Referències

* ↑ «flag of Australia» (en anglès). Encyclopedia Britannica. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Australian Flags Booklet» (en anglès). Governement of Australia. Department of the Prime Minister and Cabinet. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Kwan, Elizabeth. Flag and Nation: Australians and their national flags since 1901 (en anglès). UNSW Press, 2006-05-01, p. 5. ISBN 978-1-74224-687-1.
* ↑ Johnson, Louise C.; Luckins, Tanja; Walker, David. The Story of Australia: A New History of People and Place (en anglès). Routledge, 2021-09-02. ISBN 978-1-000-42339-6.
* ↑ King, Robert J. «The Territorial Boundaries of New South Wales in 1788». The Great Circle, 3, 2, 1981, pàg. 70–89. ISSN: 0156-8698.

## Vegeu també

* Llista de les banderes d'Austràlia

## Enllaços externs

* Cyberflag : Bandera d'Austràlia
* (anglès) «AusFlag: Our Own Flag». Arxivat de l'original el 2012-03-20. [Consulta: 1r octubre 2007].
# Propietat distributiva

En matemàtiques, es diu que un operador $\circ$ té la propietat distributiva sobre un operador $\star$, o que $\circ$ és distributiu respecte de $\star$ en un conjunt E si per a tots x, y, z de E, es tenen les propietats següents :
    $x\circ (y\star z)=(x\circ y)\star (x\circ z)$ (distributiva a la dreta)
    $(x\star y)\circ z=(x\circ z)\star (y\circ z)$ (distributiva a l'esquerra)

## En el conjunt R

Per exemple, en el conjunt $\mathbb {R}$ dels reals, la multiplicació és distributiva respecte de la suma (és un dels axiomes de l'estructura d'anell):
$\forall \,(x,y,z)\in \mathbb {R} ^{3},x\times (y+z)=(x\times y)+(x\times z)$
I igualment: $(y+z)\times x=(y\times x)+(z\times x)$
Del fet de passar del producte d'un nombre per la suma d'altres dos a la suma de dos productes se’n diu 'desenvolupar' l'expressió.
Si s'escriu la identitat en l'altre sentit, llavors se’n diu treure el factor comú:
    $(a\times b)+(a\times c)=a\times (b+c)$
Aquí s'ha tret el factor comú a.

### Exemple numèric

$2\times (5+3)=2\times 5+2\times 3\ (=16)$

## Referències

* ↑ Grudemi, Editorial. «Propiedad distributiva - ¿Qué es?, multiplicación, división, ejercicios y más» (en castellà), 19-05-2022. [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ «Explicación de la propiedad distributiva (artículo)» (en castellà). [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ «distributiva, proprietà - Treccani» (en italià). [Consulta: 26 febrer 2024].
* ↑ «Distributive law | Definition, Formula, & Facts | Britannica» (en anglès), 04-02-2024. [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ Distributive MathWorld
* ↑ Westreicher, Guillermo. «Propiedad distributiva» (en castellà). [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ Uceda, Alfredo Calvo. «Ejercicios resueltos de la propiedad distributiva y de sacar factor común» (en castellà), 08-05-2017. [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ «Extraer o sacar factor común». [Consulta: 3 març 2024].

## Vegeu també

* François-Joseph Servois
* Propietat commutativa
* Propietat associativa
# Paladar

El paladar és el sostre de la boca en els humans i els animals vertebrats. Separa la cavitat oral de la cavitat nasal. Constitueix la paret superior o sostre de la cavitat oral. Està dividit en dues parts, la volta palatina o paladar ossi en els seus dos terços anteriors, i el paladar tou o vel del paladar en el seu terç posterior. Al centre i a la part més posteroinferior del vel del paladar penja l'úvula.
El paladar, a la zona de la geniva i en la part mitjana del paladar dur presenta una mucosa sèssil, és a dir, sense submucosa, amb una làmina pròpia directament unida al periosti. L'epiteli de la mucosa sèssil és pla pluriestratificat. Si apareix cornificació al paladar tou hi ha patologia.
La zona greixosa del paladar dur presenta una submucosa amb greix, mentre que la zona glandular presenta petites glàndules salivals menors. El paladar dur es troba ricament innervat, ja que la branca del nervi maxil·lar del nervi trigeminal dona innervació sensorial al paladar.
El paladar tou presenta múscul esquelètic. El paladar tou està interposat entre boca i fosses nasals. Així, l'epiteli que revesteix la porció del paladar tou que dona cap a les fosses nasals és igual al que les revesteix a elles mateixes, de tipus prismàtic pseudoestratificat, mentre que l'epiteli que dona cap a la boca és pla pluriestratificat amb probable paraqueratosis. El paladar tou presenta submucosa. Al paladar tou totes les glàndules són de tipus mucós.
Serveix per a l'aparell fonador: forma una zona de frec que amb la interacció llengua-paladar permet modular l'articulació dels sons.

## Vegeu també

* Glotis
* Cornet nasal
# Concert per a violí (Beethoven)

El Concert per a violí en re major, Op. 61, l'únic concert per a violí de Ludwig van Beethoven, va ser compost l'any 1806, i es va estrenar el 23 de desembre del mateix any en el Theater an der Wien de Viena. L'obra no va ser gaire ben acollida pel públic. La primera edició és del 1808 i Beethoven va dedicar-lo al seu amic Stephan von Breuning.
Beethoven va escriure el concert per al seu col·lega Franz Clement, un destacat violinista del moment, que li havia donat consell quan componia l'òpera Fidelio. L'estrena va ser en un concert benèfic per a Clement. Sembla que Beethoven va acabar el solo tan tard que Clement va haver de llegir a primera vista el dia de l'estrena. Potser per expressar el seu disgust, o per mostrar del que hauria estat capaç si hagués tingut temps per preparar-se, Clement va interrompre el concert entre el primer i el segon moviment, tocant una composició pròpia, acompanyat per un altre solista.
En vida de Beethoven va ser molt poc interpretada i no va ser fins a mitjans del segle xix, bastant després de la mort de Beethoven, que a partir de la interpretacion d'un jove Joseph Joachim, de 13 anys, i l'orquestra dirigida per Felix Mendelssohn, que l'èxit l'acompanyà. Des de llavors, ha estat una de les obres més importants del repertori violinístic, i freqüentment és interpretada i enregistrada.

## Estructura

Està dividida en tres moviments:
* Allegro ma non troppo (re major)
* Larghetto (sol major)
* Rondo. Allegro (re major)

## Referències

* ↑ Prefaci, de la partitura de butxaca Eulenburg, p. 3
* ↑ Eulenburg, p. 3

## Enllaços externs

* Tema del 3r moviment
* Interpretació de tot el concert per la Boston Symphony Orchestra
* Concert per a violí de Beethoven: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Musaranyes

Les musaranyes (Soricidae) són menuts mamífers que es troben gairebé arreu del món. Es caracteritzen pels ulls menuts i un llarg musell amb bigotis molt sensibles. Són similars als ratolins, però estan emparentades amb els talps.
La musaranya comuna fa entre 5,4 i 8,45 cm, als quals cal afegir la cua, que va entre els 2,8 i els 5 cm. El pes pot anar des dels 4,7 fins als 12 grams.
Són els mamífers més actius que hi ha. Cacen els aliments tant de dia com de nit. Moltes de les espècies, especialment les europees mengen el seu propi pes en insectes diàriament, i arriben a morir si passen més de quatre hores sense menjar.

## Classificació

* Família Soricidae
** Subfamília Crocidurinae
*** Gènere Crocidura
*** Gènere Diplomesodon
*** Gènere Feroculus
*** Gènere Palawanosorex
*** Gènere Paracrocidura
*** Gènere Ruwenzorisorex
*** Gènere Scutisorex
*** Gènere Solisorex
*** Gènere Suncus
*** Gènere Sylvisorex
** Subfamília Myosoricinae
*** Gènere Congosorex
*** Gènere Myosorex
*** Gènere Surdisorex
** Subfamília Soricinae
*** Tribu Anourosoricini
**** Gènere Anourosorex
*** Tribu Blarinellini
**** Gènere Blarinella
*** Tribu Blarinini
**** Gènere Blarina
**** Gènere Cryptotis
*** Tribu Nectogalini
**** Gènere Chimarrogale
**** Gènere Chodsigoa
**** Gènere Episoriculus
**** Gènere Nectogale
**** Gènere Neomys
**** Gènere Nesiotites
**** Gènere Soriculus
*** Tribu Notiosoricini
**** Gènere Megasorex
**** Gènere Notiosorex
*** Tribu Soricini
**** Gènere Sorex

## Espècies presents als Països Catalans

* Musaranya etrusca (Suncus etruscus)
* Musaranya comuna (Crocidura russula)
* Musaranya de jardí (Crocidura suaveolens)
* Musaranya aquàtica pirinenca (Neomys fodiens)
* Musaranya aquàtica mediterrània (Neomys anomalus)
* Musaranya cuaquadrada (Sorex araneus)
* Musaranya de Millet (Sorex coronatus)
* Musaranya nana (Sorex minutus)

## Referències

* ↑ Hutterer, Rainer. Wilson, D. E., i Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, p. 223–300. ISBN 0-801-88221-4.