# Marià Grandia i Soler

Marià Grandia i Soler (Vallcebre, el Berguedà, 30 de març de 1865 - Madrid, 24 de juliol de 1929) fou un filòleg i eclesiàstic. Era fill de Joan Grandia i Magdalena Soler. Tenia 11 germans, entre els quals hi havia el carlí Josep Grandia, conegut com el Nai.

## La qüestió del seu segon cognom

A l'Enciclopedia Espasa (1908) se l'identifica erròniament amb el segon cognom de Fígols, tot i que el cognom matern és Soler i que Marià Grandia va emprar Soler en tots els documents oficials i en alguns dels seus llibres. Aquest error s'ha anat arrossegant en enciclopèdies i obres posteriors.

## Biografia

Marià Grandia va néixer a la casa de cal Nai de Vallcebre. Amb deu anys va anar-se'n a Casserres per continuar els estudis eclesiàstics i després va estudiar al Seminari Diocesà de Solsona, on va ser ordenat sacerdot el 1888 a l'edat de 23 anys. A partir d'aquesta data fins al 1899 fou catedràtic d'aquell seminari. Hi va professar matèries molt diverses, com ara lògica matemàtica, ètica, literatura, llengua grega, llengua hebrea, química, física i història natural. Durant aquests anys desenvolupà, successivament, els càrrecs de director del Col·legi de Sant Carles i secretari de cambra i govern de la diòcesi de Solsona, essent bisbe d'aquesta el doctor Riu i Cabanes.
Després estudià filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona, on va obtenir la llicenciatura el 1905. Es traslladà a Madrid per fer el doctorat a la Universitat de Madrid, on el 1907 hi llegí la seva tesi Monografía lingüistica de Vallcebre. El govern espanyol li atorgà una beca per anar a Alemanya a estudiar filologia hebrea, aprofitant el viatge per a estudiar àrab, siríac, etíop i assiri.
Els seus estudis versaren especialment sobre etimologia de la llengua catalana; les seves idees vers aquesta matèria són estades molt comentades i discutides pels filòlegs catalans. El 1906, quan Grandia i Soler ja havia aconseguida una càtedra de llatí a l'Institut General i Tècnic de Còrdova, càtedra que desenvolupà quasi fins al final de la seva vida, prengué part en les tasques del I Congrés Internacional de la Llengua Catalana celebrat a Barcelona. En aquest Congrés se'l nomenà vicepresident de la secció filològico-històrica.
Entre les seves obres filològiques en destaquen dues: Gramàtica etimològica catalana (1901) i una Fonètica semítich-catalana seguida d'un vocabulari d'etimologies catalá-semítiques (1903). Fou, a més, autor de diferents tractats i fullets per a ús dels estudiosos català, llatí, grec i hebreu, entre ells un Nuevo método de gramática hebrea, con un apéndice de caldeo, alguns dels quals foren adaptats com a llibres de text pel Seminari de Solsona. Va col·laborar en diferents publicacions catalanes, com Lo Pensament Català i La Renaixença. La seva darrera obra fou Gramática latina histórico-comparada.

## Referències

* 1 2 «Marià Grandia i Soler». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Felipó, Ramon; Perea, Maria Pilar. Notes biogràfiques de Marià Grandia i Soler i la seva "Monografia lingüística de Vallcebre". Barcelona: Llibres de l'Índex, 2014. ISBN 9788494288913.
* ↑ Ferrer, Bernat. «El filòleg que es va enfrontar a Fabra». Nació Digital. [Consulta: 10 desembre 2014].
* ↑ Gramàtica etimològica catalana (eBook gratuït). Sarrià-Barcelona: Escola tip. y Llibreria Salesiana, 1901, p. 565.
* ↑ Fonètica semítich-catalana seguida d'un vocabulari d'etimologies catalá-semítiques (pdf). Sarrià-Barcelona: Escola tip. y Llibreria Salesiana, 1903, p. 284.

## Bibliografia

* Felipó, Ramon; Perea, Maria Pilar. Notes biogràfiques de Marià Grandia i Soler i la seva "Monografia lingüística de Vallcebre". Barcelona: Llibres de l'Índex, 2014. ISBN 9788494288913.
* Noguera Canal, Josep «Industrialització i caciquisme al Berguedà 1868-1907 (Tesi doctoral)» (PDF). Tesis en xarxa, Vol. II - Annexes, Annex nº 60, 2013, pàg. 251-252 [Consulta: 28 gener 2015].
* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 1069 (ISBN 84-239-4526-X)