OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hazel Barnes

Hazel Barnes (Wilkes-Barre, 16 de desembre de 1915 - Boulder, 18 de març de 2008) fou una filòsofa, autora i traductora estatunidenca coneguda per la difusió de l'existencialisme als Estats Units, per traduir l'obra de Jean-Paul Sartre i escriure articles propis sobre el tema.

## Biografia

Després de doctorar-se en estudis clàssics en la Universitat Yale el 1941, continuar gran part de la carrera en la Universitat de Colorado de Boulder. El 1979, Barnes fou la primera professora distingida d'aquesta universitat. En reconeixement de la seua aportació, el 1991 la Universitat de Colorado estableix el Premi Hazel per a professors que millor hagueren realitzat "l'enriquidora interrelació entre ensenyar i investigar." El 1962, Barnes fou l'amfitriona de la sèrie televisiva Autoencuentro: Un Estudi d'Existencialisme, que emeté 10 episodis en Televisió Pública Nacional.
La seua autobiografia, The Story I Tell Myself : A Venture in Existentialist [La història que em dic a mi mateixa: una aventura en l'existencialisme], l'editaren el 1997.

## Traducció de L'ésser i el no-res

Barnes comenta en la seua autobiografia que la traducció de L'ésser i el no-res la començà de manera inesperada. En dirigir al principal editor estatunidenc d'escriptors existencialistes una proposta d'escriptura del tema general, Barnes rebé una invitació per a fer la traducció. Barnes la considerà una bona manera de familiaritzar-se amb l'obra de Sartre. En la seua autobiografia escriu:
| « | «M'havia acostat a ell de manera prou casual. [Mai no m'havia preguntat] si amb només tres anys de mal aprenentatge de francés a l'escola i un curso universitari anual, i a penes una mínima base en filosofia, estava qualificada per fer aquesta tasca.» | » |

## Referències

* ↑ «Renowned CU-Boulder Philosophy Professor Hazel Barnes Dies At 92 | University of Colorado Boulder». web.archive.org. University of Boulder News, 19-03-2008. Arxivat de l'original el 2012-06-17. [Consulta: 16 setembre 2021].
* ↑ Hazel Barnes Prize.
* ↑ Http://boulderpsych.com/hazel.php.
* ↑ The Story I Tell Myself (en anglès).
* ↑ Barnes, Hazel. The story I tell myself. University of Chicago (Chicago), 1997, p. 150. ISBN 0-226-03732-0.

## Enllaços externs

* Articles d'Hazel Barnes.
# Wenzel Gährich

Wenzel Gährich (Bohèmia, 1794 - Berlín, Alemanya, 1864) fou un compositor alemany.
Estudià Dret a Leipzig, i després es dedicà a la música, el 1825 entrà com a violinista en la Capella Reial de Berlín i de 1845 a 1860 fou director d'orquestra dels ballets de l'Òpera de Berlín.
A banda dels ballets Don Quichote, Aladdin, Der Seeräuber i altres que assoliren molt d'èxit, compongué dues òperes, no representades, simfonies i diverses obres instrumentals i vocals.

## Referències

* Tom núm. 25 pàg. 377 de l'Enciclopèdia Espasa.
# Wolcott (Indiana)

Wolcott és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 989 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wolcott tenia 989 habitants, 392 habitatges, i 272 famílies. La densitat de població era de 707,1 habitants/km².
Dels 392 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,6% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 27% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 18,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.563 $ i la renda mediana per família de 45.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.293 $ mentre que les dones 18.990 $. La renda per capita de la població era de 14.875 $. Entorn del 4,7% de les famílies i el 8,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wolcott». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wolcott». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lester (Iowa)

Lester és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 251 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lester tenia 251 habitants, 103 habitatges, i 70 famílies. La densitat de població era de 53,5 habitants/km².
Dels 103 habitatges en un 26,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,1% hi vivien parelles casades, en un 4,9% dones solteres, i en un 32% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,9% tenia menys de 18 anys, un 14,3% entre 18 i 24, un 22,3% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 21,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.750 $ i la renda mediana per família de 47.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.083 $ mentre que les dones 20.938 $. La renda per capita de la població era de 17.410 $. Entorn del 3,1% de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Període orbital

El període orbital, conegut també com a període revolució, és el temps que triga un planeta o un satèl·lit (o un altre objecte celeste) a completar la seva òrbita al voltant d'un altre objecte. En astronomia, sol aplicar-se a planetes o asteroides que orbiten al voltant del Sol, llunes que orbiten planetes, exoplanetes que orbiten altres estrelles o estrelles binàries

## Tipologies

Hi ha dos tipus de períodes orbitals d'objectes que fan voltes a l'entorn del Sol:
* El període sideri és el temps que triga un objecte a fer una volta completa al voltant del Sol, respecte de les estrelles. Aquest es considera l'autèntic període orbital de l'objecte.
* El període sinòdic és el temps que triga un objecte a tornar a aparèixer en el mateix punt del cel respecte a la Terra. Aquest és el temps que transcorre entre dues conjuncions superiors o inferiors successives amb el Sol, si el planeta és interior; i dues conjuncions o oposicions successives si el planeta és exterior. El període sinòdic diferix del període sideri, ja que la Terra fa voltes a l'entorn del Sol. La veu sinòdic, en grec, significa 'reunió' o 'conjunció'. Des de l'antiguitat, es coneix tal període per a tots els planetes.

## Relació entre el període sideri i el període sinòdic

Copèrnic va desenvolupar una fórmula matemàtica per relacionar els períodes sideri i sinòdic d'un planeta.
En avant, s'empraran els símbols següents:
    P = període sideri del planeta
    S = període sinòdic del planeta
    T = període sideri/sinòdic de la Terra
En passar un temps S, la Terra recorre un angle de (360°/T)S (supose's una òrbita completament circular) i el planeta es mou (360/P)S.
Considerem el cas d'un planeta interior, és a dir, un planeta que tarda menys que la Terra a fer un retorn del Sol.
    (360/P)S = (360/T)S + 360
Usant l'àlgebra obtenim:
    1/P = 1/T + 1/S
Per a un planeta exterior, es procedeix de manera anàloga:
    1/P = 1/T - 1/S

## Referències

* ↑ Faulkner, Danny R. New Astronomy Book (en anglès). New Leaf Publishing Group, 2014-09-01, p. 94. ISBN 978-0-89051-834-2.
* ↑ Kuhn, Karl F.; Koupelis, Theo. In Quest of the Universe (en anglès). Jones & Bartlett Learning, 2004, p. 57. ISBN 978-0-7637-0810-8.
* ↑ Price, Fred W. The Planet Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 2000-10-26, p. 89. ISBN 978-0-521-78981-3.

## Vegeu també

* Òrbita geoestacionària
* Període de rotació
* Temps sideri
* Any sideri
* Oposició (astronomia)

## Bibliografia

* Bate, Roger B.; Mueller, Donald D.; White, Jerry E. Fundamentals of Astrodynamics. Dover, 1971.
# Maria Carme Belarte i Franco

Maria Carme Belarte i Franco (Barcelona, 26 de desembre de 1967) és una arqueòloga, investigadora i professora universitària catalana.
Doctorada en Geografia i Història per la Universitat de Barcelona el 1995, Belarte exerceix de professora d'investigació de la Institució Catalana de Recerca i Estudis Avançats (ICREA), desenvolupant la seva recerca a l'Institut Català d'Arqueologia Clàssica (ICAC) i dirigint l'equip Arqueologia Protohistòrica, al MIRMED, grup de recerca consolidat i reconegut per la Generalitat de Catalunya. Anteriorment, havia fet recerca a la Universitat de Barcelona i al Centre Nacional de la Recerca Científica (CNRS) francès entre els anys 1996 i 1997. Durant la seva trajectòria, ha estat investigadora visitant a la Universitat de Chicago als Estats Units, i a la Universitat de Montpeller a França. És autora o coautora de més de 150 publicacions; entre articles, llibres i capítols de llibre.
Les seves línies de recerca abasten l'estudi de les societats protohistòriques del nord-oest de la Mediterrània, i inclouen els processos d'urbanització, l'arquitectura domèstica i l'urbanisme, així com els rituals i les pràctiques funeraries.
El maig del 2023 l'Institut d'Estudis Catalans (IEC) va escollir M. Carme Belarte (ICREA-ICAC) com a nou membre numerari de la Secció Històrico-Arqueològica d'aquest Institut.

## Referències

* 1 2 3 «M. Carme Belarte (ICREA), nou membre numerari de la Secció Històrico-Arqueològica de l'IEC». Institut Català d'Arqueologia Clàssica (ICAC), 21-06-2023. [Consulta: 5 desembre 2023].
* ↑ «Belarte Franco, Maria Carme, ICREA Research Professor at Institut Català d'Arqueologia Clàssica (ICAC). Humanities». ICREA. [Consulta: 5 desembre 2023].
* ↑ «Maria Carme Belarte Franco». Dialnet. [Consulta: 5 desembre 2023].
# Ukulele

L'ukulele és un instrument cordòfon, semblant a una guitarra petita, de quatre cordes pinçades, tradicional de les Illes Hawaii. És un parent proper del tiple i del cavaquinho portuguès. Hi ha autors que diuen que és una adaptació hawaiana del cavaquinho deguda a uns immigrants portuguesos de Madeira, que van arribar a Hawaii el 1878, que en serien els precursors, però els nadius ho neguen dient que ja el tenien feia 100 anys, i aporten com a prova una revista National Geographic de 1880 amb unes noies tocant un ukulele de cinc cordes en què diu que és l'"instrument nacional de Hawaii"; i a part que dos anys és molt poc temps per a poder ser elevat a aquesta categoria tan popular, el cavaquinho sempre ha tingut quatre cordes; en canvi, hi ha el timple canari de cinc cordes.
Aquest petit instrument va ser molt popular durant la primera meitat del segle xx i és un element fonamental en els conjunts de música tradicional hawaiana. L'ukulele també ha estat incorporat en conjunts d'altres gèneres musicals, que van de la cançó popular al jazz, sovint perquè aporta un toc humorístic o exòtic.
En la classificació d'Hornbostel-Sachs pertany al grup 321.322 dels llaüts amb caixa de ressonància en forma de capsa.

## Tipus d'ukuleles i afinació

Segons la tonalitat, hi ha quatre tipus d'ukulele: baríton (el més greu), tenor, concert i soprano.
Afinació de les quatre cordes, d'esquerra a dreta tot mirant frontalment l'instrument:
* Ukulele soprano i de concert: Sol (agut), Do Mi, La o bé La (Agut), Re, Fa#, Si. Aquesta darrera és l'afinació invertida del cuatro venezolano, fet que podria induir a confusions.
* Ukulele tenor: Sol, Do, Mi, La.
* Ukulele baríton: Re, Sol, Si, Mi (idèntica a les quatre primeres cordes d'una guitarra).
En un pentagrama, l'afinació quedaria representada de la forma següent:

## Referències

* ↑ Tranquada, Jim.. The 'ukulele : a history. Honolulu: University of Hawai'i Press, 2012. ISBN 978-0-8248-6587-0.
* ↑ Lorene Ruymar. The Hawaiian Steel Guitar and Its Great Hawaiian Musicians. Centerstream Publications, 1 setembre 1996, p. 19–. ISBN 978-1-57424-021-4 [Consulta: 6 març 2013].
* ↑ Joseph Kekuku'. Hawaiian Musicians on the U.S. Mainland in the Early 1900s. Google, 1 setembre 1996 [Consulta: 6 març 2013].

## Bibliografia

* The Ukulele, a visual history, Jim Beloff. Backbeat Books, San Francisco. ISBN 0-87930-758-7.

## Enllaços externs

* Acords per a ukulele afinat en Sol-Do-Mi-La.
* The Ukulele Orchestra of Great Britain.
* El foro del Ukelele. Fòrum en castellà sobre l'ukulele.
* Afinació de l'ukulele Arxivat 2011-03-10 a Wayback Machine..
* Alles Uke - Fòrum sobre l'ukulele en anglès i alemany, història, vídeos, lliçons.
Viccionari
# Marc Fluixà Franch

Marc Fluixà Franch (Deltebre, Baix Ebre, 30 de maig de 1990) és un palista o remer català.
Com a membre de l'Associació Esportiva Xino-Xano, perfeccionà la seva tècnica al Centre de Tecnificació de la Federació Espanyola de Piragüisme. El 2009 fou subcampió de Catalunya en la prova de velocitat de K-1. Amb la selecció catalana, l'any 2008 guanyà els Jocs de l'Atlàntic en la modalitat de K-1 júnior. També participà en els Quatre Motors i en el Campionat d'Espanya de seleccions. Ha competit en proves de caiac de mar. L'any 2010, juntament amb Pep Pujol, va obtenir el segon lloc en la Mitja Marató Internacional de Banyoles en la modalitat de K-2. Aquest mateix any, competint també amb Pujol, van quedar quarts en la modalitat de K-2 júnior del campionat de Catalunya de velocitat celebrat a Castelldefels sobre una distància de 200 metres. Fluixà també va obtenir el vuitè lloc en K-1. L'any 2008 es va celebrar al saló de Plens de l'Ajuntament de Deltebre un acte d'homenatge als piragüistes Joan Ardit Vélez, Maurici Tomàs i Marc Fluixà, en reconeixement dels seus mèrits esportius. A l'acte, se'ls feu entrega d'una placa de reconeixement.

## Referències

* 1 2 «Marc Fluixà Franch». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fluixà i Pujol (Xino Xano), segons a Banyoles». El Punt Avui, 16-03-2010 [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ «Piragüismeː Fluixà i Pujol, quarts en el campionat català de velocitat». L'Esportiu, 07-07-2010 [Consulta: 20 febrer 2020].
* ↑ «L'Ajuntament de Deltebre ret homenatge als palistes Joan Ardit, Maurici Tomàs i Marc Fluixà». Ribera Online, 08-08-2009. [Consulta: 20 febrer 2020].
# Cantó de Castanet Tolosan

El cantó de Castanet Tolosan és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està enquadrat al districte de Tolosa i té 19 municipis i el cap cantonal és Castanet Tolosan.

## Municipis

* Castanet Tolosan
* Sent Orenç
* Labeja
* Ausevila Tolosana
* Ausièla
* La Crotz e Falgarda
* Pujabon
* Vigolen e Ausil
* Vièlha Tolosa
* Goirans
* Puègbusca
* Aurevila
* Clarmont
* Rebiga
* Marvilar

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# Winona Lake

Winona Lake és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 3.987 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Winona Lake tenia 3.987 habitants, 1.371 habitatges, i 972 famílies. La densitat de població era de 530,8 habitants/km².
Dels 1.371 habitatges en un 39,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,8% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 29,1% no eren unitats familiars. En el 23,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,8% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 12,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.454 $ i la renda mediana per família de 50.817 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.313 $ mentre que les dones 25.769 $. La renda per capita de la població era de 19.025 $. Entorn del 3,6% de les famílies i el 6,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Winona Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Winona Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Larrabee

Larrabee és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 149 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Larrabee tenia 149 habitants, 73 habitatges, i 42 famílies. La densitat de població era de 442,5 habitants/km².
Dels 73 habitatges en un 23,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,1% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 41,1% no eren unitats familiars. En el 38,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 26,8% de 45 a 60 i un 18,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.500 $ i la renda mediana per família de 23.438 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.000 $ mentre que les dones 19.688 $. La renda per capita de la població era de 13.306 $. Entorn del 3,4% de les famílies i el 3,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Larrabee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Larrabee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Xavier Monteys Roig

Xavier Monteys (Barcelona, 1953) és Catedràtic de Projectes arquitectònics a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona (ETSAB), on coordina el màster Teoria i pràctica del projecte d'arquitectura. És l'investigador principal del grup de recerca «Habitar», amb el qual ha realitzat recentment el projecte «ReHabitar». Col·labora també en un curs de projectes a la Universitat de Girona i al màster «Aula de renovación urbana» a la Universitat de Santiago de Compostel·la. Ha col·laborat a la revista Quaderns d'arquitectura i urbanisme amb la secció «Domèstica» i és col·laborador habitual al Quadern d'El País – Catalunya amb una columna quinzenal de crítica d'arquitectura. Ha treballat en el projecte de reparació i reconversió de l'antic Canòdrom de la Meridiana de Barcelona en centre d'art. Ha publicat, entre d'altres, Le Corbusier: obras y proyectos (Gustavo Gili, 2005), Casa Collage. Un ensayo sobre la arquitectura de la casa (Gustavo Gili, 2001), El plaer de la Ciutat (UDG 2011) i La Habitación, más allá de la sala de estar (Gustavo Gili, 2014).

## Referències

* ↑ «Xavier Monteys». El País. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Xavier Monteys». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Draga Olteanu-Matei

Draga Olteanu Matei, nascuda Draga Olteanu (Bucarest, 24 d'octubre de 1933 – Iași, 18 de novembre de 2020) va ser una actriu romanesa. Famosa actriu de teatre i de televisió, va participar en més de trenta pel·lícules entre 1967 i 2006. Fou homenatjada amb un estel al Passeig de la Fama romanès de Bucarest el 29 d'octubre de 2011.

## Filmografia parcial

Pel·lícula :
| Any | Títol | Rol | Realitzador |
| 1999 | Faimosul paparazzo | | Nicolae Mărgineanu |
| 1979 | Nea Mărin miliardar | Veta | Sergiu Nicolaescu |
| 1973 | Explosion | | Mircea Drăgan |
| 1966 | Haiducii | la dona de Zdrelea | Dinu Cocea |
| 1962 | S-a furat o bombă | | Ion Popescu-Gopo |

## Referències

* ↑ «Iconic Romanian actress Draga Olteanu Matei dies aged 87». Romania Journal.ro, 18-11-2020.
# Maria Camps Rosselló

Maria Camps i Rosselló és una religiosa de les Illes Balears. El 1998 va rebre el Premi Ramon Llull en reconeixement de la seva labor a favor de la infància més desvalguda i vulnerable, reconvertir una institució de caritat en una d'assistència (les Llars del Temple) i integrar els infants que s'hi acullen en un àmbit escolar obert, amb l'objectiu d'afavorir-ne la inserció social.
# Werner Salevsky

Werner Salevsky (Drebach, 23 de febrer de 1940 - Brackley, 7 de març de 1991) fou un pilot d'enduro alemany, Campió d'Europa en 250 cc el 1968. Com a membre de l'equip de la RDA guanyà el Trofeu als ISDE sis vegades entre 1963 i 1969. El seu germà petit, Dieter Salevsky, fou també Campió d'Europa d'enduro.
Werner Salevsky es va morir el 1991 en un accident de trànsit a l'autopista de Brackley, Northamptonshire, durant un viatge de negocis al Regne Unit. Al moment de la seva mort, era casat i tenia un fill i una filla. Al pati del castell de Wildeck, a Zschopau, hi ha una pedra commemorativa en honor seu i d'altres dos membres de l'equip de MZ també morts: Peter Uhlig (1940-1971) i Hans Weber (1941-1969).

## Trajectòria esportiva

Salevsky debutà l'any 1956 a la Rund um Zschopau. El 1959 esdevingué pilot de fàbrica de MZ, guanyant el Campionat de la RDA en la categoria de 175 cc i integrant, als ISDE, l'equip estatal al Vas. A partir de 1960 integrà l'equip del Trofeu en aquesta competició, aconseguint-hi excel·lents resultats durant anys: juntament amb Günter Baumann, Peter Uhlig, Hans Weber, Horst Lohr i Bernd Uhlmann guanyà per primer cop per a la RDA el Trofeu l'any 1963 a Špindleruv Mlýn, Txecoslovàquia. Repetí aquest triomf de 1964 a 1967 i el 1969 (el 1965 com a capità de l'equip).
Salevsky participava en diverses curses a l'estranger, fins i tot al desert dels EUA, practicant també el motocròs a més de l'enduro. Els anys 1961, 62 i 66 va guanyar l'Internationale Österreichische Alpenfahrt austríac, el 1966 la Valli Bergamasche i el 1965 i 1968, la Teterower Bergring Pokal.
Per problemes de salut hagué de retirar-se de la competició el 1972, dedicant-se als estudis i llicenciant-se en enginyeria mentre seguia treballant a MZ.

## Bibliografia

* Illustrierter Motorsport, núm. 17/1967 (en alemany). Berlin: Allgemeiner Deutscher Motorsport Verband, 1967.
* König des Geländesports (a Illustrierter Motorsport, núm. 1/1980) (en alemany). Berlin: Allgemeiner Deutscher Motorsport Verband, 1980.

## Enllaços externs

* Història de l'equip de la RDA als ISDE (alemany)
* Història de MZ i l'enduro alemany Arxivat 2010-01-02 a Wayback Machine. (alemany)
* Imatge de Werner Salevsky amb la MZ el 1964