OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Èpit (fill d'Èlat)

Segons la mitologia grega, Èpit (en grec antic Αἴπυτος Aipotos) va ser un rei d'Arcàdia, fill d'Èlat i de Laòdice. Va succeir en el tron al seu oncle Clítor, que havia mort sense fills. Algunes tradicions el fan fill d'Arcas, que va regnar sobre tota l'Arcàdia.
El va picar una serp, un escurçó, mentre caçava i va morir. La seva tomba es trobava al mont Cil·lene. Havia criat, com si fos la seva pròpia filla, Evadne, la filla de Posidó, que li havia confiat Pítane. Aquesta Evadne va tenir un fill d'Apol·lo, Íam.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 165. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 78. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# José Alí Lebrún Moratinos

José Alí Lebrún Moratinos (19 de març de 1919 - 21 de febrer de 2001) va ser un cardenal catòlic romà i arquebisbe de Caracas.

## Biografia
### Primers anys i presbiterat

Va néixer a Puerto Cabello, Veneçuela, com el gran dels cinc germans. Va ser confirmat a la seva ciutat natal per Felipe Rincón González, arquebisbe de Caracas . Va ser educat al Col·legi San José, dels Germans de les Escoles Cristianes. Va ingressar al Seminari Interdiocesà de Caracas, on va estudiar des de 1934 fins a 1937. Va viatjar a Roma per estudiar a la Pontifícia Universitat Gregoriana. Va obtenir una llicenciatura en filosofia l'any 1941. Després va començar a estudiar teologia però va haver d'abandonar Itàlia a causa de la Segona Guerra Mundial. Va ser ordenat sacerdot el 19 de desembre de 1943. Va servir des de 1943 fins a 1956 a València, com a professor, director espiritual i rector del seu seminari i també com a capellà. Va fer la pastoral a diverses parròquies i va ser capellà de la presó local.

### Episcopat

El papa Pius XII el va nomenar bisbe titular d'Arado i bisbe auxiliar de la diòcesi de Maracaibo el 2 d'agost de 1956. Va ser consagrat exactament un mes després pel nunci a Veneçuela. Va ser nomenat administrador apostòlic de la seu de Maracaibo el 23 d'octubre de 1957. Va ser traslladat a la seu de Maracay el 1958. Va ser traslladat a la seu de València a Veneçuela el 1962. Com a bisbe va assistir al Concili Vaticà II. El papa Pau VI el va nomenar arquebisbe titular de Voncaria i bisbe coadjutor de Caracas el 16 de setembre de 1972. Va ser elegit vicepresident de la conferència episcopal veneçolana. Va ocupar a la seu metropolitana de Caracas el 24 de maig de 1980.

### Cardenalat

Va ser nomenat cardenal prevere de San Pancrazio fuori le mura en el consistori del 2 de febrer de 1983 pel papa Joan Pau II. Va ser elegit president de la Conferència Episcopal de Veneçuela, servint de 1984 a 1990. Va dimitir com a arquebisbe el 27 de maig de 1995.
Va morir el 21 de febrer de 2001 a Caracas. Està enterrat juntament amb tots els altres bisbes de Caracas.

## Canonització

El maig de 2021, l'arxidiòcesi de Caracas va iniciar els primers passos per al seu procés de canonització.

## Vida personal

A més del seu espanyol nadiu, parlava italià, llatí i francès.

## Referències

* ↑ 2001 Hagiography Circle
* ↑ Fabiana Ortega. «José Alí Lebrún: the first Venezuelan cardinal who could advance to the altars», 31-05-2021. [Consulta: 18 maig 2022].

## Enllaços externs

* David M. Cheney, José Alí Lebrún Moratinos, a Catholic Hierarchy (anglès)
# Èurit (fill d'Urà)

Segons la mitologia grega, Èurit (en grec antic Εὔρυτος) va ser un dels gegants, fill d'Urà i de Gea. Va participar en la lluita contra els déus i Dionís el matà d'un cop de tirs.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 189. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 90. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Raigón

Raigón és una localitat de l'Uruguai, ubicada al centre del departament de San José. Es troba a 56 metres sobre el nivell del mar. Té una població aproximada de 2.329 habitants.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades

## Enllaços externs

* Informació sobre Raigón (en anglès)
# Édouard Kutter (1887)

Édouard Frédéric Henri Kutter, més conegut com a Édouard Kutter, (Ciutat de Luxemburg, 8 de maig de 1887 - Ciutat de Luxemburg, 3 de novembre de 1978) fou un fotògraf luxemburguès, que va establir un estudi en la seva ciutat natal l'any 1883.
Edouard Kutter era el més gran de quatre fills. El seu germà, Joseph Kutter (1894-1941), es va convertir en un dels pintors més importants de Luxemburg, mentre que Bernard (1889 - 1961) també va ser fotògraf. El seu tercer germà va ser Paul Kutter jr. (1899-1941) i en quart lloc, la seva germana Catalina Louise Marie (1891-1958). Edouard va començar a treballar com a aprenent amb el seu pare Paul Kutter, també fotògraf en 1898, abans d'estudiar fotografia en alguns dels estudis més desenvolupats a Alemanya i Àustria.
Kutter va regressar a Luxemburg una mica abans de la Primera Guerra Mundial. Després de gestionar una branca del negoci del seu pare durant uns mesos el 1917, l'any 1918 va obrir el seu propi estudi a l'Avenue de la Liberté núm. 4. El mateix any, la Gran Duquessa Maria Adelaida li va donar el títol de fotògraf de la cort. Com a resultat d'això, va prendre moltes fotografies de la família del Gran Ducat, que es poden veure avui a la Fototeca de Ciutat de Luxemburg.
Edouard Kutter va morir a la Ciutat de Luxemburg el 3 de novembre de 1978, deixant un fill, Édouard Kutter Jr., qui també es va convertir en fotògraf de la cort.

## Referències

* ↑ Livres hebdo: Issues 353-355 1999 Les Kutter - En l'espace de trois générations, pas moins de quatre photographes d'une seule famille ont accompagné la vie sociale et culturelle du Grand Duché.
* 1 2 3 Clesse, René. «Geschichtsschreibung mit der Kamera: Die ersten Photographen unserer Hauptstadt» (PDF) (en alemany). Onsstad. Arxivat de l'original el 2011-07-22. [Consulta: 23 agost 2015].
# East Northport

East Northport és una petita ciutat de Long Island, als Estats Units d'Amèrica, d'uns 20.000 habitants i amb una densitat de poc més de 1.300 per km².

## Residents coneguts (passat i present)

* Ashley Massaro exdiva de la World Wrestling Entertainment (WWE)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial d'East Northport (anglès)
# Huraymila

Huraymila (àrab: حريملاء, Ḥuraymilāʾ) és una població de l'Aràbia Saudita, al districte d'al-Mahmal, al Najd.
És famosa per haver estat la residència del fundador del wahhabisme, Muhammad ibn Abd al-Wahhab. La vila fou poblada el 1635/1636 pels Al Mubarak, una fracció del grup tribal dels Al Abi Rabia.

## Bibliografia

* G. Lorimer, Gazetteer of the Persian Gulf, Oman and Central Arabia, Calcuta 1908.
# Chapicuy

Chapicuy és una localitat de l'Uruguai, ubicada al nord-oest del departament de Paysandú.
Es troba 12 metres sobre el nivell del mar.

## Població

D'acord amb les dades del cens de 2004, Chapicuy tenia 637 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 162 |
| 1975 | 113 |
| 1985 | 196 |
| 1996 | 448 |
| 2004 | 637 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Referències

* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (INE) - Cens de 2004 Arxivat 2012-03-14 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai 1963–1996 Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine. (DOC)

## Enllaços externs

* Mapa de Chapicuy (PDF; 84 kB)
# Sent Beneset

Sent Beneset (en francès Saint-Bénézet) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Xian de Zhongba

El Xian de Zhongba (xinès: 仲巴县; Pinyin: Zhōngbā Xiàn) és un xian de la Prefectura de Xigazê, a la Regió Autònoma del Tibet, Xina. És el xian més gran de la regió i es troba a la part occidental del Tibet.
El xian té una població de 18.000 habitants i recobreix una superfície de 43,594 km². El territori és propens a patir terratrèmols i, de fet, se'n visqué un de magnitud notable, de 6,8 en l'escala de Richter el 30 d'agost del 2008. El terratrèmol, deixà un esvoranc de 10 km en direcció nord-sud a l'epicentre (31º nord, 83,6º est). Les cases van resultar malmeses i les carreteres i altres vies de transport quedaren bloquejats per roques despreses, si bé no es té notícia de cap víctima humana. "Strong Earthquake in Tibet leaves no casualties, but big crack." (anglès)
# Setmana Mundial de la Immunització

L'Organització Mundial de la Salut proclama, la darrera setmana d'abril de cada any, com la Setmana Mundial de la Immunització.
Les vacunes salven milions de vides i és una de les intervencions sanitàries de major èxit i rendibilitat. No obstant això, al món hi ha més de 19 milions de nens, no vacunats o vacunats parcialment, en perill de contreure malalties potencialment mortals. Cada any s'escull un lema per encoratjar i conscienciar al públic. Enguany, que se celebrarà entre el 24 i el 30 d'abril, el lema serà "Prevent. Protect. Immunise".

## Setmana Mundial de la Immunització

La passada edició va portar per títol "Protegits col·lectivament, les vacunes funcionen".
Es calcula que 1 de cada 10 infants no rep mai cap tipus de vacuna i, probablement, mai hagi tingut tampoc cap contacte amb el sistema de salut. Els objectius de la passada edició van ser:
* Destacar la importància de la immunització i les deficiències que segueix presentant la cobertura sanitària mundial;
* Assenyalar als països afectats el valor de les vacunes i la importància de que s'inverteixi en la immunització;
* Posar de manifest com cadascú de nosaltres podem i devem impulsar el progrés de les vacunes.
Les immunitzacions (amb vacunes) són l'eina més poderosa amb la qual compta actualment la humanitat: gràcies a elles s'ha aconseguit reduir dràsticament la mortalitat de moltes malalties infeccioses. L'estudi de les immunitzacions és un ampli camp d'estudi on hi ha molt per aportar, és per això que els governs de tots els països han de destinar diners suficients per a la recerca de més vacunes, així com la seva producció i distribució autònoma. Només així s'aconseguirà reduir-ne els costos.
La celebració d'aquesta setmana intenta despertar la consciència dels governs en benefici de la salut de la humanitat.
| Any | Tema |
| 24 al 30 d'abril de 2018 | Protegits col·lectivament, #Les vacunes funcionen |
| 24 al 30 d'abril de 2017 | Les vacunes funcionen |
| 24 al 30 d'abril de 2016 | Tancar les bretxes en immunització |
| 24 al 30 d'abril de 2015 | Tancar les bretxes en immunització |
| 24 al 30 d'abril de 2014 | “Està vostè al dia?” |
| 20 al 26 d'abril de 2013 | “Protegeixi el seu món, vacuni's” |

## Vegeu també

Immunitat (medicina)
Vaccí

## Referències

* ↑ «World Health Organization. World Immunization Week» (en anglès). [Consulta: 24 gener 2019].
* 1 2 «European Immunization Week» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-04-27. [Consulta: 24 gener 2019].
* ↑ «Canal Salut. Setmana Mundial de la Immunització». Arxivat de l'original el 2019-01-24. [Consulta: 24 gener 2019].

## Enllaços externs

* Lloc Oficial de la Setmana Mundial de la Immunització
# Parcieux

Parcieux és un municipi francès, situat al departament de l'Ain i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Els seus habitants són coneguts com a parcevins.

## Enllaços externs

* La Dombes, une terre historique qui reste encore à découvrir (francès)
# Émile Étienne Guimet

Émile Étienne Guimet (Lió, 2 de juny de 1836 - Fleurieu-sur-Saône, 12 d'octubre de 1918) fou un arqueòleg, músic i historiador francès.
Era fill d'un químic distingit, Jean Baptiste Guimet, i sense deixar de dirigir la fàbrica que li llegà el seu pare, es donà a conèixer com a literat, músic i arqueòleg. Viatjà per quasi tot Europa, Egipte, Xina, Japó i la India, i amb els objectes que recollí en les seves expedicions fundà a Lió (1878) el Museu d'Història de les Religions, que després fou traslladat a París, i se li donà el nom del seu fundador.
Publicà les obres següents:
* A travers de l'Espagne; (Lió, 1865)
* Cinq jours à Dresde; (Lió, 1865)
* Croquis égyptiens; (París, 1867)
* L'Orient d'Europe au fusain; (París, 1868)
* La musique populaire; (Lió, 1870)
* L'Ascia des égiptiens; Etude sur la dédicace des tombeaux gallo-romains; (Lió, 1872)
* Arabes et Kabyles, pasteurs et agriculteurs; (Lió, 1873)
* Esquisses scandinaves, relation d'anthropologie et d'archéologie préhistorique; (París, 1875)
* De l'origine des anciens peuples du Méxique; (Lió, 1875)
* Travaux de M. de Chabas sur les temps de l'Exode; (Lió, 1875)
* Aquarelles africaines, études et correspondances; (París, 1877)
* Mémoires sur les outremers; (Lió, 1877)
* Exposition universelle; (París, 1878)
* Promenades japonaises; (París, 1878; 2a sèrie, París, 1880)
* Chants populaires du Lyonnais; (Lió, 1882)
* Okoma; novel·la japonesa (París, 1883)
* Le théâtre au Japon; (París, 1886)
* Huit jours aux Indes; (París, 1889)
* Le dieu d'Apulée; (París, 1895)
* L'Isis romaine; (París, 1896)
* Les fouilles d'Antinoe, Egypte; (París, 1897)
* La Chine ancienne et moderne; (Ruan, 1898)
* Plutarque et l'Egypte; (París, 1898)
* Les Isiaques de la Gaule; (París, 1900)
* Symboles asiatiques trouvés à Antinoe; (París, 1903)
* Le dieu aux bougeons; (Mâcon, 1905)
* Les musées de la Grèce; (París, 1905)
* Les chrétiens à l'Empire romain; (París, 1909)
* Lucien de Samosate, philosophe; (París, 1910)
* Notes politiques et sociales; (París, 1910)
* La peinture chinoise au Musée Guimet; (París, 1910)
* Les âmes égyptiennes; (París, 1913)
* Après la guerre; ([Fleurieu-sur-Saône, 1916)
Moltes d'aquestes obres estan il·lustrades pel mateix autor, què, a més, va compondre l'òpera Taï-Tsang, l'oratori Le feu du ciel, el ball d'espectace L'oeuf blanc et l'oeuf rouge; Les Djins; un Panis angelicus i nombroses melodies, duets, quartets, misses, etc.

## Petita galeria d'objectes del Museu Guimet

* Terracuita de Mojopahit
* Divinitat femenina de Cambodja
* Grup de figures del Vietnam
* Porcellana xinesa del període Canton
* Escena d'un combat del segle I després de Crist, tresor de Beagram, regió de Kapiça, Afganistan
* La deessa Shiva ballant, figura de la India
* Paravent d'Okusai (Japó)
* Medalló tibetà
* Terra pura del Buda (fragment). Pintura mural, procedent de Kucha (Xinjiang), dinastia Tang meitat del segle VIII
* Cap de Jina, fusta amb rastres de policromia, segle xviii, Nepal

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 277 (ISBN 84-239-4527-8)
# Étienne-Joseph Floquet

Étienne-Joseph Floquet (Ais de Provença, 23 de novembre de 1750 - París, 10 de maig de 1785) fou un compositor francès del Classicisme.
Dotat d'una extraordinària facilitat i precocitat per a la música, als onze anys ja es donà a conèixer en la seva ciutat natal per un motet, i només en tenia vint-i-tres quan estrenà en l'Acadèmia Reial de Música de París l'òpera-ball L'union de l'amour et des arts, el sorollós èxit del qual feu cèlebre a l'autor. Algun temps després viatjà cap Itàlia amb l'objecte de perfeccionar els seus estudis i al seu retorn a París el 1779 feu representar l'òpera Helle. Es diu que morí a conseqüència del disgust que li produí la fredor amb la que fou rebuda en els assajos l'òpera Alceste, amb la que pretenia eclipsar la de Gluck, estrenada poc temps abans.
Entre les seves obres restants, cal mencionar:
* Azolan (1780);
* Le seigneur bienfaisant (1780);
* La nouvelle omphale (1781).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 24, pàg. 91 (ISBN 84-239-4524-3)
# Íñigo d'Àvila

Íñigo, també anomenat Eneco i Jimeno, fou un religiós castellà, que esdevingué bisbe d'Àvila entre els anys 1133 i 1158.
Era germà del bisbe anterior, Sancho, durant l'episcopat del qual Íñigo fou ardiaca de la catedral d'Àvila. A la mort del seu germà, es va dur a terme l'elecció del nou bisbe per part del clergat, tal com establia la disciplina vigent. El clergat avilés va escollir per unanimitat a Íñigo, i a més, l'elecció va comptar amb l'aprovació del rei Alfons VII de Castella, el qual va enviar una carta de recomanació al metropolità d'Àvila, Diego Gelmírez, arquebisbe de Santiago de Compostel·la. Fou consagrat el 25 de juliol de 1133, on jurà obediència a l'arquebisbe metropolità.
Durant l'exercici del seu càrrec, el rei va donar als bisbes i al capítol la serra de Linares, i Íñigo també confirmà un altre privilegi atorgat per Alfons VIII a la catedral de Segòvia. Està enterrat en la catedral d'Àvila, a l'altar de sant Gregori, prop de la porta de l'antic palau episcopal.

## Referències

* 1 2 Carramolino, 1872, p. 309.
* ↑ Reilly, 1998, p. 283.
* ↑ Reilly, 1998, p. 247.
* ↑ Gonzalo Martínez, 1988, p. 366.
* ↑ Carramolino, 1872, p. 310.

## Bibliografia

* Carramolino, Juan Martín. Historia de Ávila, su provincia y obispado (en castellà). Tom II. Madrid: Librería Española, 1872.
* Gonzalo Martínez, P «Restauración y límites de la diócesis palentina» (en castellà). Publicaciones de la Institución Tello Téllez de Meneses, núm. 59, 1988, pàg. 351-386. ISSN: 0210-7317.
* Reilly, Bernard F. The Kingdom of León-Castilla under King Alfonso VII. 1126-1157 (en castellà). Filadèlfia: University of Pennsylvania Press, 1998.
# La Boissièira

La Boissièira (en francès La Boissière) és un poble occità del Llenguadoc situat a la part septentrional del departament de l'Erau a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Òquim

Segons la mitologia grega, Òquim (en grec antic Ὄχιμος, Ókhimos) va ser un dels Helíades, un dels set fills d'Hèlios i de la nimfa Rode.
Òquim i el seu germà Cèrcaf es van quedar a l'illa de Rodes, mentre els altres germans, Actis, Càndal, Macar i Tríopas van fugir després d'haver mort el setè, Tènages. Òquim, que era el primogènit, va regnar a Rodes. Es va casar amb una nimfa de l'illa, anomenada Hegetòria, i amb ella va tenir Cidipa, que es va casar amb el seu oncle Cèrcaf. Ell va succeir al seu germà en el tron.
Una altra tradició explica que Òquim havia promès la seva filla Cidipa a un tal Ocridió. Però quan Ocridió va enviar un herald a buscar-la, Cèrcaf, enamorat de la seva neboda, la va robar i va fugir amb ella ben lluny. Va tornar molt més tard, quan Òquim ja era vell. Aquesta llegenda explicava el costum dels rodis de no deixar entrar els heralds al santuari d'Ocridió.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 396. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 162. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# İoanna Kuçuradi

Ioánna Koutsourádi (Istanbul, 4 d'octubre de 1936) és una filòsofa i acadèmica turca. Ha estat Cap del Centre d'Investigació i Aplicació de Drets Humans del Departament de Filosofia de la Universitat de Maltepe a Istanbul, Turquia. D'ascendència rum (grega), Kuçuradi va realitzar els seus estudis secundaris al Liceu per a noies Zapyon de Beyoğlu a Istanbul. Es graduà al Departament de Filosofia de la Universitat d'Istanbul l'any 1959. Kuçuradi organitzà el 21é Congrés Mundial de Filosofia a Istanbul el 2003.
La seua trajectòria acadèmica l'ha fet mereixedora d'un gran nombre de guardons turcs i internacionals, com ara la Medalla Goethe. L'any 2015 se la reconegué també amb la pel·lícula documental «İoanna Kuçuradi: İsyandan Felsefeye» («İoanna Kuçuradi: de la rebel·lió a la filosofia» en català).

## Obres

* Perdenin Arkası (Poemes, 1962)
* Max Scheler ve Nietzsche'de Trajik (1965)
* Nietzsche ve İnsan (1966)
* Schopenhauer ve İnsan (1967)
* Liselerimizde Felsefe Öğretimi (1969)
* İnsan ve Değerleri: Değer Problemi (1971)
* Etik (1977)
* Sanata Felsefeyle Bakmak (1980)
* Çağın Olayları Arasında (1980)
* Uludağ Konuşmaları - Özgürlük, Ahlâk, Kültür Kavramları (1988)
* Yüzyılımızda İnsan Felsefesi - Takiyettin Mengüşoğlu'nun Anısına (1997)

## Referències

* ↑ «Interview with Ioanna Kuçuradi, Turkish philosopher | United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization» (en anglès). UNESCO, 31-03-2004. [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ Ol, Abone. «Ioanna Kuçuradi belgeseli hazırlandı» (en turc). Cumhuriyet, 27-06-2010. [Consulta: 23 març 2021].
* 1 2 Merkezi, Haber. «Hülya Durudoğan Yazdi: Başkaldırıdan Felsefeye: İoanna Kuçuradi» (en turc). Bianet, 12-07-2010. [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ Takip Et, Bizi. «2 bin felsefeci dünyanın sorunlarını tartışıyor» (en turc). Hurriyet, 09-08-2003. [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ Lewis, Rick «The 21st World Congress of Philosophy». Philosophy Now, núm. 43, 11-2003.

## Vegeu també

* Dones en la filosofia

## Enllaços externs

* Entrevista amb Prof. Kuçuradi
# Merifonts

Merifonts (en francès Mérifons) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Pantà de Santa Anna

El pantà de Santa Anna és un embassament que pertany al riu Noguera Ribagorçana, creat per una presa situada al municipi de Castellonroi, que s'estén pels termes de Castellonroi i Valldellou, a la comarca de la Llitera (Aragó), i Os de Balaguer i Ivars de Noguera, a la de la Noguera.
Pel marge del pantà es poden realitzar caminades a peu, a cavall o en bicicleta. També s'hi practica la pesca recreativa.

## Vegeu també

* Embassaments de Catalunya

## Enllaços externs

* Els embassaments al web de l'ACA
# Jintan

Jintan (en xinès simplificat: 金坛; en xinès tradicional: 金壇; en pinyin: Jīntán) és comtat equiparable a una ciutat de la prefectura de Changzhou, a la provincia de Jiangsu de la República Popular de la Xina. El codi postal de Jintan és el 213200.

## Transport

Jintan està aproximadament a 2 o 3 hores de distància de Shanghai viatjant en un autocar de carretera. L'aeroport més pròxim és el de Changzhou.

## Demografia

Jintan tenia 556.900 habitants segons el cens de 2008 en un total de 982 km². Algunes persones parlen el xinès Wu en aquesta ciutat. La gran majoria de la població és d'ètnia han. Des de 2007 (anteriorment eren quinze) Jintan està administrada en set pobles o barris:
* Jincheng (centre)
* Luling
* Yaotang
* Zhixi
* Zhuling
* Xuebu
* Zhiqian

## Economia

Jintan és una ciutat netament industrial relativament important. És coneguda per la producció de vinagre marró. El 2008 el seu PIB va arribar a 26.300 milions de iuans i la renda per capita als 48.257 iuans.

## Fills Il·lustres

* Hua Luogeng, matemàtic (1910 – 1985)
* Duan Yucai, filòleg (1735 - 1815)
* Wang Kentang,, metge (1549 - 1613)
* Dai Shulun, poeta (732 - 789)
* Chu Guangxi, poeta (706 - 763)

## Enllaços externs

* Jintan - Lloc web oficial
# Lauracbuc

Lauracbuc [lawra'pyk] (en francès Laurabuc) és un municipi del departament de l'Aude a la regió francesa d'Occitània.

## Referències

* ↑ http://www.oocities.org/toponimiaoccitana/11c.html Sit Toponimia Occitana
* ↑ https://books.google.cat/books?id=jbpVLN1tRNoC&pg=PA1151&lpg=PA1151&dq=%22lauracbuc%22&source=bl&ots=fhhMfqUkID&sig=0ABgFqvD800QXaBxlFrU3tdnXdc&hl=ca&sa=X&ved=0ahUKEwi3jdGSlKHSAhUDVRoKHdq2C7EQ6AEIQjAH#v=onepage&q=%22lauracbuc%22&f=false
# Leishèrt

Leishèrt (Leishèrt en occità, pronunciat més o manco com a Leixert; i Leychert en francès) és un municipi francès de la regió d'Occitània, situat al departament de l'Arieja.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sant Joan d'Aigasvivas

Sant Joan d'Aigasvivas (en francès Saint-Jean-d'Aigues-Vives) és un municipi francès del departament de l'Arieja i la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Cantó de Nantes-3

El cantó de Nantes-3 (bretó Kanton Naoned-3) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega el quartier Dervallières-Zola de la comuna de Nantes,

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1979-1998 | Benoit Macquet | RPR |
| 1998- | Alain Robert | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007