OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ocynectes modestus

Ocynectes modestus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 7 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Starks E. C., 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358). 231-335.
* ↑ Snyder, J. O., 1911. Descriptions of new genera and species of fishes from Japan and the Riu Kiu Islands. Proceedings of the United States National Museum v. 40 (núm. 1836): 525-549.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Shiogaki, M., 1987. An additional record of the rare cottid fish Ocynectes modestus from Aomori Pref., Japan. Jap. J. Ichthyol. 34(2):222-226.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Vasile Dîba

Vasile Dîba (Jurilovca, 24 de juliol de 1954 - Bucarest, febrer 2024) va ser un piragüista romanès, ja retirat, que va competir durant les dècades del 1970 i 1980.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Mont-real, on va disputar dues proves del programa de piragüisme. Guanyà la medalla d'or en la prova del K-1 500 metres i la de bronze en el K-1 1.000 metres. Quatre anys més tard, als Jocs de Moscou, tornà a disputar dues proves del programa de piragüisme. Formant equip amb Mihai Zafiu, Nicuşor Eşanu i Ion Geantă guanyà la medalla de plata en el K-4 1.000, mentre en el K-1 500 metres guanyà la medalla de bronze. El 1984, a Los Angeles, disputà els seus tercers i darrers Jocs Olímpics. Fou quart en el K-1 500 metres i setè en el K-1 1.000 metres.
En el seu palmarès també destaquen set medalles al Campionat del Món en aigües tranquil·les, cinc d'or i dues de plata, entre les edicions de 1974 i 1978.

## Referències

* ↑ «Vasile Dîba, primul campion olimpic la caiac pleacă în cursa spre ceruri. Va fi înmormântat vineri | Newsweek Romania» (en anglès), 23-02-2024. [Consulta: 23 febrer 2024].
* 1 2 «Olympedia – Vasile Dîba». [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «Vasile Dîba - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «Triumful lui Vasile Dîba de la Montréal, o performanţă pe nedrept uitată: „Mi s-a rupt padela încă din primii 10 metri!“» (en romanès). [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «Medal Winners – Olympic Games and World Championships (1936–2007)». CanoeICF.com p. 1–83. International Canoe Federation, 2008. Arxivat de l'original el 18 May 2018.
# Simfonia núm. 6 (Holmboe)

La Simfonia núm. 6, op. 43, va ser escrita pel compositor danès Vagn Holmboe el 1947. Es va estrenar el 8 de gener de 1948 a Copenhaguen, interpretada per l'Orquestra Simfònica de la Ràdio Danesa dirigida per Erik Tuxen. Està dedicada a la seva esposa, Meta Holmboe. Té una durada d'uns 32 minuts.

## Moviments

* I. Adagio - Allegro - Adagio
* II. Allegro molto e con fuoco

## Origen i context

El mateix Holmboe descriu la seva inspiració per escriure la Sisena: «Era un dia de primavera de 1947. Una fracció de segon en què les coses es van tornar totalment clares i evidents. Una impressió d'espai, de distància, de presència concreta. Un espai de temps, percebut i captat en una fracció de segon. - Havia nascut una obra? Podia un asseure's i començar a escriure? Una simfonia s'havia revelat de cop, clara en cada detall? Per descomptat, un s'asseu i escriu la seva simfonia, i per descomptat, un s'adona tot el temps que està posant en pràctica l'experiència espai-temps que ha experimentat... Coses amb les quals un havia estat jugant durant molt de temps, potser durant anys, idees musicals antigues i noves, fragments i idees diverses: totes elles es van purificar, es van ordenar; van adquirir significat d'una manera completament evident tan bon punt un es va asseure a treballar. Un parell d'intervals de quarta de sobte es van tornar atmosfèrics; es va experimentar una tensió aguda enfront d'ells. Van esdevenir una font d'inspiració i van fer possible un desenvolupament posterior».

## Instrumentació

La simfonia va ser escrita per a una gran orquestra formada per 3 flautes, 3 oboès, 3 clarinets, 3 fagots - 4 trompes, 3 trompetes, 3 trombons, 1 tuba, timbales, percussió (3 músics), celesta i cordes.

## Referències

* 1 2 Ketting, Knud. «Holmboe: The Complete Symphonies». BIS. [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ «Symfoni nr. 6». Wise Music Classical. [Consulta: 10 juliol 2024].
# Simfonia núm. 6 (Tubin)

La Simfonia núm. 6 va ser composta per Eduard Tubin entre 1952 i 1954. Va ser estrenada el 30 de setembre de 1955 a Estocolm retransmesa per l'Orquestra Simfònica de la Ràdio Sueca sota la direcció de Tor Mann. Té una durada aproximada de 33 minuts.

## Moviments

* Andante sostenuto, ma ritmico
* Molto allegro
* Festoso

## Origen i context

Tubin va completar la Sisena Simfonia l'11 de desembre de 1954. Els crítics no van entendre la simfonia i van ser més negatius que amb la Cinquena. El musicòleg Hans Åstrand pensava que era els motius eren:
| « | ... la tradicional manca de curiositat entre els crítics musicals, la poca disposició a acceptar Tubin com una espècie d'ocell estrany dins de la tribu local de compositors, la seva nova simfonia no encaixava sota l'etiqueta que el costum havia posat a Tubin... | » |
| — Hans Åstrand |||

## Representacions

Després de la retransmissió de l'Orquestra de Ràdio Sueca, el 31 d'octubre de 1956 va ser estrenada en un concert públic a la Sala de Concerts d'Estocolm amb l'Orquestra Filharmònica d'Estocolm sota la direcció de Hans Schmidt-Isserstedt.

## Instrumentació

La Simfonia núm. 6 està escrita per a una orquestra gran estàndard, concretament: 3 flautes, 3 oboès, 3 clarinets, 3 fagots, 1 saxòfon tenor - 4 trompes, 3 trompetes, 3 trombons, 1 tuba, percussió (4 músics), piano i cordes.
Tubin prescindia d'utilitzar el saxòfon a l'orquestra, però en aquest cas el va incloure per establir paral·lelismes entre el jazz, la música clàssica i danses sensuals com el tango i la rumba.

## Anàlisi musical

És una simfonia molt difícil d'interpretar i els directors que ho han fet han quedat desconcertats amb l'estructura rítmica, especialment al segon moviment. Tor Mann, per exemple, quan la va estrenar a la ràdio sembla que va començar en un temps equivocat.
Durant els primers anys del seu exili suec, Tubin va canviar el seu estil nacionalista per un de més personal i cosmopolita, tot desenvolupant un llenguatge harmònic propi. En aquest camí, la Sisena Simfonia inclou un tempo extraordinàriament actiu, amb figures rítmiques semblants al bolero i amb elements de jazz, i acabant amb un final festoso en forma de xacona.

## Referències

* 1 2 3 4 Tubin, Eino. «Eduard Tubin. A Biography». Eino Tubin. [Consulta: 13 gener 2024].
* 1 2 «Symphony No. 6». Estonian Music Information Centre. [Consulta: 21 gener 2024].
* 1 2 Riisk, Harri. «Tubin: Symphony No. 2 "The Legendary" / Symphony No. 6». BIS. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Pärtlas, Margus «EDUARD TUBIN: CURRENT RESEARCH AND PUBLISHING PROJECTS». Fontes Artis Musicae. International Association of Music Libraries, Archives, and Documentation Centres (IAML), vol. 51, 3/4, 2004, pàg. 332–338. ISSN: 00156191. JSTOR: 23510397.
# Simfonia núm. 7 (Rautavaara)

La Simfonia núm. 7, subtitulada Angel of Light, va ser composta pel compositor finlandès Einojuhani Rautavaara el 1994. Originalment, era coneguda com The Bloomington Symphony, ja que va ser encarregada per celebrar el 25è aniversari de la fundació de l'Orquestra Simfònica de Bloomington. Pertany a la seva Sèrie dels Àngels, inspirada en somnis i revelacions infantils, la simfonia va guanyar una gran popularitat per la seva profunda espiritualitat. La primera actuació va ser per l'Orquestra Simfònica de Bloomington el 1994. El 1997 l'estrena de l'enregistrament, de Segerstam, va ser nominada al premi Grammy a la "Millor composició clàssica contemporània".
Angel of Light és un nou enllaç a la 'Sèrie dels Àngels' que va començar el 1978 amb Angels and Visitations i que conté per exemple el Concert per a contrabaix Angel of Dusk del 1980 o Playgrounds for Angels del 1981. Segons Rautavaara, aquests àngels no provenien de contes de fades ni tenen un origen religiós, sinó que sorgeixen de la convicció que hi ha altres realitats totalment diferents de les que tenim consciència.

## Moviments

* Tranquillo (uns 12 minuts)
* Molto allegro (uns 6 minuts)
* Come un sogno (uns 10 minuts)
* Pesante - Cantabile (uns 10 minuts)

## Instrumentació

| Instruments de vent 2 Flautes 2 Oboès 2 Clarinets en si♭ 2 Fagots | Metalls 4 Trompes en fa 3 Trompetes en si♭ 3 Trombons 1 Tuba | Percussió (4 intèrprets) Timbals Plats Caixa Glockenspiel Xilòfon Marimba Vibràfon Tom-tom Tam-tam | Corda Violins I Violins II Violes Violoncels Contrabaixos Arpa |

## Enregistraments

| Orquestra | Director | Companyia discogràfica | Any de gravació | Format |
| Orquestra Filharmònica de Hèlsinki | Leif Segerstam | Ondine Records | 1995 | CD |
| Orquestra Simfònica de Lahti | Osmo Vänskä | Rècords BIS | 1999 | CD |
| Royal Scottish National Orchestra | Hannu Koivula | Naxos Records | 2001 | CD |

## Referències

* ↑ said, On 6 January 2011 at 18:04 richard baker. «Rautavaara: "Angel of Light" Symphony», 10-06-2009.
* ↑ «Rautavaara: Angel Of Light / Segerstam, Helsinki P ... - Ondine: 03731772 | Buy from ArkivMusic». www.arkivmusic.com. Arxivat de l'original el 2021-02-25. [Consulta: 6 desembre 2023].
* ↑ Rautavaara, Einojuhani «Rautavaara: Angels and Visitations». Ressenya del disc amb Leif Segerstam dirigint la Helsinki Philharmonic Orchestra. Ondine, 1997.
# Simfonia núm. 9 (Tubin)

La Simfonia núm. 9, la Sinfonia semplice, va ser composta per Eduard Tubin entre el setembre i el novembre de 1969 i va ser estrenada el 20 de novembre de 1971 a Estocolm per l'Orquestra Simfònica de la Ràdio Sueca sota la direcció de Stig Westerberg. Té una durada aproximada de 22 minuts.
El títol Sinfonia semplice segurament es pot interpretar com una necessitat de simplificar el seu llenguatge. Efectivament, aquesta obra és més accessible per als intèrprets, i potser més comprensible, si es compara amb les tres simfonies anteriors de Tubin, les quals es caracteritzaven per un estil intensament carregat i sovint angoixant. Amb la Novena Simfonia, Tubin sembla mostrar menys preocupació pel patiment, optant més aviat per un material temàtic més afinat, amable i millor organitzat. A més, l'orquestració es veu notablement reduïda, per exemple limitant l'ús de la percussió a les timbales.
En aquest sentit, aquest darrer període creatiu s'assembla a Sibelius, especialment la següent Desena Simfonia en un sol moviment, similar a la Setena de Sibelius.

## Moviments

la simfonia només consta de dos moviments:
* Adagio
* Adagio, lento

## Instrumentació

La Simfonia núm. 9 està escrita per a una orquestra gran estàndard, sense instruments doblats, concretament: 2 flautes, 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots - 4 trompes, 2 trompetes, 3 trombons, timbales i cordes.

## Referències

* 1 2 3 «Symphony No. 9 „Sinfonia semplice” [Sümfoonia nr. 9 „Sinfonia semplice” Audio]». Estonian Music Information Centre. [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ Kiisk, Harri «Tubin: Symphony no. 4 / Symphony no. 9 / Toccata». Ressenya del disc amb Neeme Järvi dirigint la The Gothenburg SO. Grammofon, 1986.
* ↑ Hurwitz, David. «Tubin: Last Symphonies/Volmer». Classics Today. [Consulta: 7 gener 2024].
# Simochromis

Simochromis és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental.

## Taxonomia

* Simochromis babaulti (Pellegrin, 1927)
* Simochromis diagramma (Günther, 1894)
* Simochromis margaretae (Axelrod & Harrison, 1978)
* Simochromis marginatus (Poll, 1956)
* Simochromis pleurospilus (Nelissen, 1978)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Pellegrin, J., 1927. Mission Guy Babault, poissons du lac Tanganyika. Bull. Mus. Natl. Hist. Nat. (Sér. 1) v. 33 (núm. 6): 499-501.
* ↑ Günther, A., 1894. Descriptions of the reptiles and fishes collected by Mr. E. Coode-Hore on Lake Tanganyika. Proceedings of the Zoological Society of London. 1893 (pt 4): 628-632, Pl. 58.
* ↑ Axelrod, G. S. & J. A. Harrison, 1978. Simochromis margaretae, a new species of cichlid fish from Lake Tanganyika. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Spec. Publ. Núm. 19: 1-16.
* ↑ Poll, M., 1956. Poissons Cichlidae. A: Exploration Hydrobiologique du Lac Tanganika (1946-1947). Résultats scientifiques. Mem. Inst. R. Sci. Nat. Belg., Ser. 2 v. 3 (fasc. 5 B): 1-619, 10 Pls.
* ↑ Nelissen, M. H. J., 1978. Description of Simochromis pleurospilus sp. nov. a sibling species of Simochromis babaulti from Lake Tanganyika (Pisces, Cichlidae). Rev. Zool. Afr. v. 92 (núm. 3): 627-638.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Nastasia Ionescu

Nastasia Ionescu (Maliuc, 5 de març de 1954) és una piragüista romanesa, especialista en aigües tranquil·les, que va competir entre mitjans de la dècada de 1970 i mitjans de la de 1980.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en dues edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1976 i 1984. En ambdues edicions fou quarta en la prova del K-2, 500 metres del programa de piragüisme. El 1984, a Los Angeles, també guanyà la medalla d'or en la prova del K-4, 500 metres formant equip amb Agafia Constantin, Tecla Marinescu i Maria Ştefan.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de plata i cinc de bronze al Campionat del Món de piragüisme en aigües tranquil·les entre 1977 i 1983.

## Referències

* ↑ Nastasia Ionescu a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 1: flatwater (now sprint): 1936–2007». Arxivat de l'original el 5 gener 2010.
* ↑ «ICF medalists for Olympic and World Championships – Part 2: rest of flatwater (now sprint) and remaining canoeing disciplines: 1936–2007». Arxivat de l'original el 2009-11-09.
# Cornelia Sideri

Cornelia Sideri (Bucarest, 29 de desembre de 1938 - 11 de novembre de 2017) és una piragüista romanesa, especialista en aigües tranquil·les, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on guanyà una medalla de bronze en el K-2, 500 metres del programa de piragüisme., Formà parella amb Hilde Lauer i finalitzà rere els equips d'Alemanya i els Estats Units.

## Referències

* ↑ Cornelia Sideri a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Cornelia Sideri - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 1r novembre 2020].
# Sincronia menstrual

La sincronia menstrual és un fenomen molt conegut que intuïtivament solen observar els grups de dones que conviuen i comparteixen molt de temps plegades (per exemple en convents, en internats, en presons, entre amigues que comparteixen pis, en algunes famílies, etc.) i que consisteix en el fet que, al cap d'uns mesos, tendeixen a tenir la regla a la vegada. S'experimenta tant a grups grans com petits, podent ser grups d'únicament dues dones, però cal que siguin grups tancats, als quals hi hagi sempre les mateixes dones. Les dones del grup poden ser de qualsevol edat, tot i que evidentment el fenomen només l'experimenten, de les del grup, aquelles que tenen la menstruació, és a dir que ja han tingut la seva primera regla i que encara no han deixat de tenir-la definitivament (menopausa).
Aquest fet és molt conegut des d'antic, però no existeixen referències d'estudis seriosos sobre aquest tema fins a l'any 1971, en plena explosió feminista començada al maig del 68, en què una psicòloga va publicar un estudi sobre aquest tema a la revista científica Nature. Encara avui els científics no saben explicar aquest fenomen ni en concret quina funció poden tenir els cicles menstruals uniformes.
Sí que existeixen estudis que confirmen que una causa són les feromones emanades per les dones i que són captades per l'olor. Existeix una teoria segons la qual és un mecanisme relacionat amb la maximització de la reproducció, que la quantitat més gran possible de dones puguin quedar prenyades i que la convivència entre elles a l'embaràs, al part i al postpart, relacionada amb el nombre de nadons nascuts amb èxit, sigui la més bona possible. Segurament es dona també a altres mamífers, per exemple s'ha observat en laboratori que les ratolines aïllades dels mascles també poden tendir a sincronitzar el seu cicle estral (l'equivalent al cicle menstrual de les dones).

## Referències

* 1 2 Homo Sapiens, d'Antonio Vélez i Antonio Velez Montoya. Editorial Villegas Asociados, 2007 (castellà)
* 1 2 Menstrual synchrony under optimal conditions, d'Aron Weller i Leonard Weller. Journal of Comparative Psychology, Volum 111(2), Juny 1997, 143-151. doi: 10.1037/0735-7036.111.2.143 (anglès)
* ↑ Menstrual synchrony and suppression, de Martha McClintock. 1971, Nature núm. 229 (5282): 244–5. doi:10.1038/229244a0. PMID: 4994256. (anglès)
* ↑ Nuestra sexualidad, de Robert Crooks i Karla Baur. Cengage Learning Editores, 2000 (castellà)
* ↑ Human Axillary Secretions Influence Women's Menstrual Cycles: The Role of Donor Extract from Women. Hormones and Behavior Winnifred Cutler, 20:463-473 (anglès)
* ↑ Cuerpo de mujer, campo de batalla, de Lilly Wolfensberger Scherz. Editorial Plaza y Valdes, 2001 (castellà)
* ↑ Las sociedades paleolíticas de Europa, de Clive Gamble. Editorial Ariel, 2001 (castellà)
* ↑ Mouse Husbandry, Breeding and Development, de S. van der Lee i LM Boot, Universitat de Califòrnia. 1956 (anglès)

## Vegeu també

* Efecte Coolidge
# Sindoro

El Sindoro, Soendoro, Sendoro o Sundoro és un volcà de la regió central de Java, Indonèsia, en el límit de la província de Kedu i Bagelen, a 65 k. al nord-oest de Djokdjokarta, a 60 km al sud-oest de Samarang, al nord-oest del volcà Sumbing, amb el qual forma el grup anomenat Dels dos germans, pels mariners. La seva alçada és de 3.124 m. El Sindoro, és a dir «El Majestuós» deu el seu nom al perfil imponent i a la perfecta regularitat del seu entorn. És el més bell dels volcans javanesos, diu la vox populi; en el seu cim el seu con està trencat per una línia horitzontal com si amb un ganivet s'hagués tallat la punta del turó; per totes bandes sorgeix la lava de l'estret cràter volcànic terminal, espargint-se en capes d'un gruix constant, que vers el nord entren en l'amfiteatre esqueixalat del volcà Telerap, omplint-lo quasi en la seva meitat, i al sud topen i es repleguen contra els pendents més abruptes del Soembing. El Sindoro, el mateix que el seu "germà" el Soembing, és un volcà quasi apagat; només de tant en tant escup un xic de vapor que indica una resta d'activitat en el foc subterrani.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 599 ISBN 84-239-4556-1

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Sundoro» (en anglès). [Consulta: 12 octubre 2021].
# Georgetta Hurmuzachi

Georgetta Hurmuzachi (23 de gener de 1936) és una gimnasta artística romanesa, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on va disputar set proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla de bronze en la competició del concurs complet per equips, mentre en les altres proves destaca una cinquena posició en el concurs complet per aparells.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Gheorgheta Hurmuzachi». [Consulta: 29 agost 2021].
* ↑ «Georgeta Hurmuzachi - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 29 agost 2021].
# Sinfonietta (Britten)

Sinfonietta va ser composta per Benjamin Britten el 1932, mentre era estudiant al Royal College of Music, amb 18 anys. Es va estrenar el 1933 i va ser publicada com l'op. 1 i dedicat al seu mestre Frank Bridge.

## Instrumentació

Va ser escrita originalment per a cinc instruments de vent i cinc de corda: flauta, oboè, clarinet, fagot, trompa, dos violins, viola, violoncel i contrabaix. El febrer de 1936, Britten va revisar la partitura per a una orquestra de cambra petita amb dues trompes. Tanmateix, aquesta versió només va ser interpretada un cop durant la vida de Britten.

## Moviments

Una actuació típica agafa aproximadament 15 minuts. Els moviments són:
* Poco Presto ed agitato
* Variations, andante lento
* Tarantella
El primer moviment és en forma de sonata. El musicòleg Erwin Stein ha suggerit que la feina sencera es basa en la Simfonia de Cambra núm. 1 (1906) d'Arnold Schoenberg.

## Referències

* ↑ «Benjamin Britten - Sinfonietta». [Consulta: 1r desembre 2016].
* ↑ Carpenter 1992, pàg. 43, 74
* ↑ Evans 1979, pàg. 15–21
* ↑ Lamoreaux 2005

## Bibliografia

* Carpenter, Humphrey. Benjamin Britten: A Biography. Londres: Faber and Faber, 1992. ISBN 0-571-14324-5.
* Evans, Peter. The Music of Benjamin Britten. London, Melbourne and Toronto: J. M. Dent & Sons, 1979. ISBN 0-460-04350-1.
* Lamoreaux, Andrea. «Britten, Benjamin (1913-1976): Sinfonietta, Op. 1». EncoreCCM.org, 2005. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2015. [Consulta: 23 abril 2015].

## Enllaços externs

* Enregistrament oficial per Orquestra de Simfonia de la BBC (1967) i notes de repertori de Britten editor, Boosey i Hawkes
# Sinfonietta núm. 2 (Weinberg)

La Sinfonietta núm. 2 en la menor, op. 78, per a orquestra de corda i timbales va ser composta per Mieczysław Weinberg el 1960. Es va estrenar el 19 de novembre de 1960 a la Gran Sala del Conservatori de Moscou sota la direcció de Rudolf Barxai, a qui la va dedicar.

## Moviments

* I. Allegro
* II. Allegretto
* III. Adagio
* IV. Andantino

## Origen

La Segona Sinfonietta es va estrenar onze mesos abans de la Quarta Simfonia, composta tres anys abans. A diferència de la Primera Sinfonietta, escrita el 1948 per a una orquestra simfònica completa, Weinberg va optar en la Segona per una formació més discreta que consta d'una orquestra de corda i timbales, que apareixen en el primer i el quart moviment. Durant el seu període de maduresa, Weinberg es va dedicar a compondre per a orquestra de cambra.
Tot i que el compositor no va insinuar mai quin seria el seu tema de la sinfonietta, la musicòloga Lyudmila Nikitina ha suggerit que l'obra pot ser considerada programàtica. Sobretot, assenyala, en el darrer moviment quan es presenta una transcripció literal per a orquestra d'una cançó del cicle Records composta entre 1957 i 1958 amb textos de Julian Tuwim, el poeta preferit de Weinberg, aquesta vegada transposada per una tercera menor i amb una coda afegida.
La va dedicar al director Rudolf Barxai, fundador de la cèlebre Orquestra de Cambra de Moscou, que el mateix any de l'estrena en va fer un enregistrament. La col·laboració creativa entre Weinberg i l'Orquestra de Cambra de Moscou va néixer amb l'estrena de la Sinfonietta núm. 2. En paraules del compositor, la seva col·laboració amb l'orquestra va ser per a ell una «font d'una gran alegria creativa». Més tard, Weinberg li va dedicar les seves simfonies núm. 7 (1964) i núm. 10 (1968) també compostes per a orquestra de cambra.
El títol de "sinfonietta" es va fer popular entre els compositors soviètics, per exemple Iuri Levitin en va compondre quatre.

## Referències

* 1 2 Skans, Per. «Ressenya del disc» (en anglès). Chandos. [Consulta: 31 maig 2020].
* 1 2 3 Nikitina, Lyudmila «Weinberg: Sinfoniettas; Symphony No. 7». Ressenya del disc amb Ievgueni Svetlànov dirigint l'Orquestra Simfònica Estatal de l'URSS,. Melody, 2013.
* ↑ Surtees, Bruce. «Ressenya del disc». The Whole Note. [Consulta: 12 octubre 2023].
* 1 2 Dixon, Gavin «Sinfonietta No. 2, Op. 74». Ressenya del disc amb Alexander Gauk dirigint l'Orquestra Simfònica Estatal de l'URSS. Alto, 2022.