OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Muntsa Niso Holgado

Muntsa Niso Holgado (Badalona, 1966) és una funcionària, activista i expolítica catalana.
Va llicenciar-se en Biologia. Iniciada en l'activisme de dones i en el moviment de solidaritat, va entrar per primera vegada a l'Ajuntament de Badalona com a regidora el 1995 en les llistes d'Iniciativa per Catalunya Verds. Primer va ser portaveu i després president del grup municipal. Reelegida en dos comicis electorals més, entre 1999 i 2005 va ser regidora de l'Àrea de Medi Ambient, en un govern en coalició amb els Partit dels Socialistes i Esquerra Republicana.
Va dimitir dels càrrecs municipals i va renunciar a l'acta de regidora el 2005, adduint coherència amb les seves idees i per discrepàncies amb el seu partit, criticant les seves accions i les d'Esquerra Republicana en el govern de coalició, a més de denunciar pràctiques d'influència i una mala gestió en les polítiques d'urbanisme i habitatge, especialment al polèmic projecte del port de Badalona, al qual el seu partit s'havia oposat inicialment.
Posteriorment va passar a treballar a l'Agència Catalana de l'Aigua, com a cap de la Unitat Singular de Participació, un càrrec de confiança dependent de la Conselleria de Medi Ambient de la Generalitat de Catalunya. Va ocupar-lo fins al 2008, tot i que va continuar treballant a l'agència, primer de manera externa, i després, el 2009, va ocupar una plaça com a cap de la Unitat de Participació i Concertació Social.
Ha col·laborat amb organitzacions independentistes com Crida per Badalona o la Candidatura d'Unitat Popular.

## Referències

* 1 2 3 «El nou consistori badaloní». Bétulo, núm. 30, 2003. Arxivat de l'original el 2023-02-19 [Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ Balaguer, Quim «10 anys del pont del Petroli, icona de la Badalona oberta al mar». 3/24, 09-11-2021.
* ↑ Redacció «Muntsa Niso dimiteix». Vilaweb, 07-09-2005.
* ↑ Redacció «Muntsa Niso ha dimitit per discrepàncies amb ICV». Vilaweb, 08-09-2005.
* ↑ «L'ecosocialista Muntsa Niso s'acomiada disparant contra ICV». La Xarxa, 08-09-2005.
* ↑ Redacció «ICV recoloca una exregidora de Badalona». e-Notícies, 22-06-2009.
* ↑ Redacció «Crida per Badalona invita a la participación a través de un spot». La Vanguardia, 24-11-2014.
* ↑ Redacció «Tres ex caps de llista d’ICV-EUIA i ERC votaran a la CUP». El Món, 08-09-2015.
# Museu de l'illa de Robben

El Museu de l'Illa de Robben és un museu de Robben Island, una illa situada davant la costa de Ciutat del Cap (Sud-àfrica), un espai de memòria declarat Patrimoni Mundial per l'ONU. A l'illa es pot visitar la presó d'alta seguretat més coneguda del règim de l'apartheid, on es van tancar presos polítics com Nelson Mandela. La visita a la presó es fa acompanyada d'un expresidiari que explica com vivien els reclusos i com van continuar la resistència contra el règim des de dins de la presó. Un dels punts més significatius de la visita és la cel·la núm. 46664, on Mandela va passar 19 dels 27 anys que va estar empresonat.
El sistema de l'apartheid, basat en la segregació racial, va existir entre 1948 i 1990 a la República de Sud-àfrica sota els governs del Partit Nacional. De fet, la segregació racial ja era present en aquest país durant el colonialisme, però aquesta política es va oficialitzar l'any 1948. La seva legislació classificava els habitants en grups racials i les zones residencials foren segregades mitjançant trasllats forçosos. El govern segregà l'educació, la sanitat i altres serveis públics, i reservà per als blancs els de major qualitat i per als negres els pitjors. La resistència contra aquest sistema provocà aixecaments que sempre van patir una forta repressió i l'empresonament dels seus líders més significatius, com Nelson Mandela. L'any 1990 el president Frederik Willem de Klerk començà les negociacions per posar fi al sistema i el 1994 es van celebrar eleccions per sufragi universal, que va guanyar el Congrés Nacional Africà encapçalat per Mandela.

## Referències

* 1 2 «Museu de l'illa de Robben». espaisdememoria.cat. Memorial Democràtic de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2016].
# Mylesinus paucisquamatus

Mylesinus paucisquamatus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tocantins.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1850. Histoire naturelle des poissons. Tome vingt-deuxième. Suite du livre vingt-deuxième. Suite de la famille des Salmonoïdes. Table générale de l'Histoire Naturelle des Poissons (pp. 1-91). Hist. Nat. Poiss. v. 22. i-xx + 1 p. + 1-532 + 1-91.
* ↑ Jégu, M. & dos Santos, G. M. 1988. Une nouvelle espèce du genre Mylesinus (Pisces, Serrasalmidae), Mylesinus paucisquamatus, décrite du bassin du Rio Tocantins (Amazonie, Brésil). Cybium v. 12 (núm. 4): 331-341.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Jégu, M. 2003. Serrasalminae (Pacus and piranhas). p. 182-196. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Myleus torquatus

Myleus torquatus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Amazones, Negro i Orinoco.

## Referències

* ↑ Müller, J. & F. H. Troschel 1844. Synopsis generum et specierum familiae Characinorum. (Prodromus descriptionis novorum generum et specierum). Arch. Naturgeschichte v. 10 (pt 1): 81-99 + Zu pag. 99 (foldout).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Kner, R. 1858. Zur Familie der Characinen. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 32 (núm. 22): 163-168.
* ↑ «Myleus torquatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferreira, E.J.G., J. Zuanon i G.M. dos Santos 1996. A list of commercial fish species from Santarém, State of Pará, Brazil. Naga ICLARM Q. 19(3):41-44.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Jégu, M. i G. M. dos Santos 2002: Révision du statut de Myleus setiger Müller & Troschel, 1844 et de Myleus knerii (Steindachner, 1881) (Teleostei: Characidae: Serrasalmidae) avec une description complémentaire des deux espèces. Cybium v. 26 (núm. 1): 33-57.
* Jégu, M. 2003. Serrasalminae (Pacus and piranhas). p. 182-196. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Mylochromis spilostichus

Mylochromis spilostichus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 18-70 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: és una espècie de peix endèmica del llac Malawi.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Maréchal, C., 1991. Sciaenochromis. p. 440-441. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Eccles, D.H. i E. Trewavas, 1989. Malawian cichlid fishes: the classification of some haplochromine genera. Lake Fish Movies, Alemanya Occidental.
* ↑ Nsiku, E., 1999. Changes in the fisheries of Lake Malawi, 1976-1996: ecosystem-based analysis. University of British Columbia, Vancouver, Canadà. 217 p.
* ↑ Snoeks, J. i M. Hanssens, 2004. Identification guidelines to other non-mbuna. p.266-310. A: Snoeks, J. (ed.) The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Estats Units, 360p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Derijst, E. i J. Snoeks, 1992: Maravichromis Eccles & Trewavas, 1989, a junior synonym of Mylochromis Regan, 1920 (Teleostei, Cichlidae). Cybium v. 16 (núm. 2): 173.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mystus armiger

Mystus armiger és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la península de Malaca.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A. 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Nova Jersey, Estats Units). 784 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ng, H. H. 2004. New estuarine species of Mystus (Teleostei: Bagridae) from the Malay Peninsula. Copeia 2004 (núm. 4): 883-887.
* Roberts, T.R. 1994. Systematic revision of Asian bagrid catfishes of the genus Mystus sensu stricto, with a new species from Thailand and Cambodia. Ichthyol. Explor. Freshwat. 5(3):241-256.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Myxiops aphos

Myxiops aphos és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,6 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 36.

## Alimentació

Menja algues, vegetals terrestres i insectes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Lençois (Bahia, Brasil).

## Referències

* 1 2 Zanata, A. M. & A. Akama. 2004. Myxiops aphos, a new characid genus and species (Characiformes: Characidae) from the rio Lençóis, Bahia, Brazil. Neotropical Ichthyol. v. 2 (núm. 2): 45-54.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Zanata, A. M. & A. Akama, 2004.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Mègara (mitologia)

Mègara (grec antic: Μεγάρα), segons la mitologia grega, va ser una princesa tebana, filla de Creont.
El seu pare la va concedir en matrimoni a Hèracles, en agraïment per haver-lo ajudat a combatre contra els minies d'Orcomen.
Va tenir tres fills amb l'heroi, anomenats Creontíades, Deicoont i Terímac, però aquest matrimoni acabà malament, ja que Hèracles, embogit per Hera, els va matar i, segons alguns, també ella hauria estat morta en aquella ocasió. Eurípides explica que, durant l'absència d'Hèracles, que havia anat als Inferns a la recerca del gos Cèrber tal com li havia manat Euristeu, un tal Licos havia arribat d'Eubea per destronar Creont, i va matar-lo. Quan estava a punt de matar Mègara, i els seus fills, Hèracles va tornar, i va matar Licos, però Hera el va embogir i amb les seves fletxes va travessar els seus fills i la mateixa Mègara. Estava a punt de matar Amfitrió, quan la intervenció de la deessa Atena el va fer adormir.
Però alguns autors no admeten que Mègara morís a mans d'Hèracles. Diuen que l'heroi va voler anul·lar el matrimoni, i que va casar Mègara amb Iolau. O bé, que després de matar els seus fills, Hèracles va fugir de Tebes i es passà un any exiliat. Llavors Íficles i Licimni el van cridar, però l'heroi no va voler tornar. Finalment, acompanyats de Mègara, el van anar a buscar i es van reunir tots a Tirint.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 346. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 144. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Símbols de la Barraca d'Aigües Vives

L'escut i la bandera de la Barraca d'Aigües Vives són els símbols representatius oficials de la Barraca d'Aigües Vives, entitat local menor del País Valencià, pertanyent al terme municipal d'Alzira, a la comarca de la Ribera Alta.

## Escut heràldic

Fou aprovat per Resolució de 30 de gener de 2007 del conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, publicada al DOGV núm. 5459 de 27 de febrer, correcció de 22 de juliol de 2020, publicada al DOGV núm. 8869 de 29 de juliol, amb el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona. Partit. En el primer quarter, de gules, una barraca d'argent; en cap, encaixat de tres puntes d'argent. En el segon quarter, en camp d'atzur, una font hexagonal claustral d'argent, de què brolla aigua i damunt d'ella una estrela de vuit puntes del mateix metall. | » |

## Bandera

Fou aprovada per Resolució de 5 de desembre de 2012, del conseller de Presidència, publicada al DOGV núm. 6921 de 12 de desembre, amb la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3. Partida per meitat vertical, a l'asta de blau i a la punta de roig, l'escut al centre. | » |
El dia 1 de maig de 2013 es va celebrar l'acte institucional de la nova bandera, que va comptar amb la benedicció religiosa, el recorregut per diversos carrers de la població i el reconeixement als denominats «padrins de la bandera».

## Referències

* ↑ «Resolució de 30 de gener de 2007, del conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, per la qual s'aprova l'escut de l'entitat d'àmbit territorial inferior al municipi de la Barraca d'Aigües Vives (València)». Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, 5459, 27-02-2007 [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ «Resolució de 22 de juliol de 2020, de la Presidència de la Generalitat, per la qual es rectifiquen diversos errors materials observats en les descripcions dels símbols locals aprovats dels municipis de Sumacàrcer, Artana, Orihuela i l'entitat local menor de la Barraca d’Aigües Vives». Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, 8869, 29-07-2020 [Consulta: 31 juliol 2021].
* ↑ «Resolució de 5 de desembre de 2012, del conseller de Presidència, per la qual aprova la bandera de l'entitat local menor la Barraca d'Aigües Vives (València)». Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, 6921, 12-12-2012 [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ «Histórica Bendición de la Bandera Oficial de La Barraca d'Aigues Vives». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ «Vicente Saurí: "La Generalitat trabaja para que todas las entidades locales vean reconocidas sus señas de identidad"» (en castellà). Arxivat de l'original el 19/12/2013.
* ↑ Bendición y estreno de la bandera oficial de La Barraca d'Aigües Vives

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Ribera Alta.
* Llista d'escuts del País Valencià.
# Kathetostoma albigutta

Kathetostoma albigutta és una espècie de peix pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 28 cm de llargària màxima.
* Posseeix una glàndula verinosa.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical (37°N-18°N) que viu entre 40 i 385 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: des de Carolina del Nord fins als cais de Florida i el golf de Mèxic.

## Observacions

És verinós per als humans.

## Referències

* ↑ Günther, A., 1860. Catalogue of the acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 2. Squamipinnes, Cirrhitidae, Triglidae, Trachinidae, Sciaenidae, Polynemidae, Sphyraenidae, Trichiuridae, Scombridae, Carangidae, Xiphiidae. British Mus., London. Cat. Fishes v. 2: i-xxi + 1-548.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bean, T. H., 1892. Description of a new species of star-gazer (Cathetostoma albigutta), from the Gulf of Mexico. Proceedings of the United States National Museum v. 15 (núm. 896): 121-122.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Smith, W.L. i W.C. Wheeler, 2006. Venom evolution widespread in fishes: a phylogenetic rode map for the bioprospecting of piscine venoms. J. Hered. 97(3):206-217.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Robins, C.R. i G.C. Ray, 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20): 183 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB