OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Simfonia núm. 4 (Atterberg)

La Simfonia núm. 4 (Sinfonia piccola) en sol menor, op. 14, va ser completada per Kurt Atterberg el 1918. La primera representació d'aquesta obra la va fer Georg Schnéevoigt l'1 de març de 1919 a Estocolm. La versió original tenia una durada aproximada de 20 minuts. L'scherzo es va ampliar el 1945, cosa que va fer que la durada fos d'uns 22 minuts.

## Origen i context

Atterberg va compondre la seva quarta simfonia el 1918 en només dos mesos per una aposta amb Natanael Berg, en què havien d'escriure una peça orquestral animada de menys de 20 minuts.
La sinfonia piccola (simfonia petita) potser s'ha de veure com una pausa, ja que el compositor estava ocupat amb altres coses. Primer va intentar completar la seva òpera El retorn de Härvard (Härvard's Harpolekare), va escriure dues balades per a piano i va haver de practicar la seva part de violoncel per a una interpretació de la Tercera Simfonia d'⁣Aleksandr Skriabin. La simfonia es basa en tota mena de cançons populars sueques que s'acabaven de recollir en aquell moment (1875). Aquesta és probablement també l'explicació que la simfonia va ser popular a Suècia durant un curt període de temps. Amsterdam tampoc va escapar d'aquesta simfonia. Willem Mengelberg va dirigir l'Orquestra Reial del Concertgebouw el 1922 amb aquesta obra al programa. Després la simfonia va quedar oblidada.

## Música

La música és, com era d'esperar, d'un compositor acabat de graduar i encara no ha trobat del tot el seu camí, tradicional en estructura (quatre parts), orquestració i so.

### Moviments

* Con forza sol menor 3/4
* Andante re menor 4/4
* Scherzo: Allegro molto sol menor 3/4
* Rondo-Finale: Allegro molto sol menor 3/4

### Orquestració

Atterberg la va escriure per a una petita orquestra formada per:
* 2 flautes de les quals 1 també flautí, 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots⁣;
* 4 trompes, 2 trompetes, 2 trombons
* timbales
* violins, violes, violoncels, contrabaix

## Discografia

* Sterling: Norrköpings Symfoniorkester dirigida per Sten Frykberg
* cpo: Orquestra Simfònica de la Ràdio de Frankfurt dirigida per Ari Rasilainen
L'enregistrament de Sterling prové d'un LP perquè s'han perdut les cintes originals; l'enginyer de so va ser Robert von Bahr, més tard director de BIS Records. La data de gravació és el 9 de setembre de 1976 a Norrköping.

## Referències

* 1 2 Jacobsson, Stig. «Atterberg: Orchestral Works, Volume 1: Symphony no. 4 "Sinfonia piccola"». Chandos Records. [Consulta: 2 maig 2024].
* 1 2 «Sinfonia piccola». Levande musikarv. [Consulta: 2 maig 2024].
* ↑ Finkel, Carola. «Symphony No. 5 D minor Op. 20 Sinfonia funebre». stm-sjm. [Consulta: 9 maig 2024].
# Observatori Astronòmic de Quito

L'Observatori Astronòmic de Quito (en castellà Observatorio Astronómico de Quito) és un observatori astronòmic situat a la ciutat de Quito (Equador), al mig del parc de La Alameda, fundat el 1873 i el primer observatori nacional de l'Amèrica del Sud. Actualment pertany a l'Escuela Politécnica Nacional.

## Història

L'Observatori Astronòmic de Quito fou creat el 1873, dins del programa de modernització de l'ensenyament superior i l'àmbit acadèmic endegat pel president Gabriel García Moreno. En el moment de la fundació estava situat als afores de la ciutat i el seu disseny es basà en el de l'Observatori de Bonn. El projecte fou del jesuïta pare Menten, que també en fou el primer director i entre les primeres activitats desenvolupades es troben estudis d'astrometria, determinació del temps, meteorologia i sismologia. Arxivat 2016-08-04 a Wayback Machine.
Posteriorment, a començaments del segle xx, l'observatori serví de base a la segona missió geodèsica francesa, encarregada per l'Acadèmia de Ciències de París de mesurar la longitud d'un grau de meridià terrestre a l'equador (i així precisar les mesures fetes 60 anys abans per la primera missió geodèsica de La Condamine).
Com passà en la majoria d'observatoris de finals del segle xix i principis del XX, les noves tècniques astronòmiques deixaren obsoleta la instrumentació per a la recerca d'alt nivell. Nogensmenys, l'observatori segueix les seves tasques de determinació del temps, meteorologia i sismologia, a més d'una important tasca divulgadora i educativa, facilitada per la seva situació al bell mig de l'actual centre de la ciutat.

## Instrumentació

El principal instrument d'observació és un telescopi refractor equatorial Merz de 1875; té un diàmetre de 23,8 cm i una distància focal de 319 cm; està equipat amb micròmetres, un espectroscopi i un polarímetre. Un altre telescopi, de muntura altazimutal, 90 mm de diàmetre i distància focal de 141 cm, s'utilitza actualment per a l'observació solar. Cal destacar també el cercle meridià Repsold de 1889, de 16,2 cm de diàmetre, i un astrolabi Danjon.

## Referències

* ↑ http://www.epn.edu.ec/?option=com_content&view=article&id=1403&Itemid=364 epn.edu.ec «Observatori Astronòmic de Quito»
# Pont d'Esplugues (Castellcir)

El Pont d'Esplugues és un pont del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situat a prop de l'extrem occidental del terme de Castellcir, a tocar i a migdia de la masia d'Esplugues, damunt de la Riera de Fontscalents.
És un pont romànic d'un sol ull, de pas estret, preparat per a camins de bast.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El Pont d'Esplugues en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Iulia Bobeică

Iulia Bobeică (Gorbănești, 3 de juliol de 1967), de casada Bulie, és una remadora romanesa, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1990.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Barcelona, on disputà dues proves del programa de rem. Guanyà la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner, mentre en la de quatre sense timoner fou cinquena. Quatre anys més tard, als Jocs d'Atlanta, fou desena en el quadruple scull del programa de rem.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or, dues de plata i dues de bronze al Campionat del món de rem, entre 1990 i 1995.

## Referències

* ↑ Iulia Bobeică a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «World Rowing - BOBEICA-BULIE Iulia» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-01-11. [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ «Iulia Bobeica - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 1r març 2021].
# Simfonia núm. 4 (Pettersson)

La Simfonia núm. 4 va ser escrita per Allan Pettersson entre 1958 i 1959, i es va estrenar a la sèrie de concerts Nutida Musik a Estocolm el 27 de gener de 1961. Com la majoria de les simfonies de Pettersson, consta d'un sol moviment.
Segurament retingut per les males crítiques de la seva Tercera Simfonia, sobretot de l'influent crític i musicòleg Bo Wallner, van passar uns tres anys abans que comencés a treballar en la Quarta. Entre les dues simfonies va compondre el 2n i el 3r concert per a orquestra de corda. La Simfonia núm. 4 combina elements de l'estil primerenc de Pettersson i el de la seva fase de major maduresa, que comença amb la Simfonia núm. 5 de 1960-1962 i que es fa més evident amb la Simfonia núm. 6, completada el 1966.

## Referències

* ↑ Shanks, Mark. «Ressenya del disc». Classical. [Consulta: 15 agost 2023].
* ↑ Olsson, Per-Henning. «Ressenya del disc». Chandos. [Consulta: 15 agost 2023].
* ↑ Meyer, Andreas «Pettersson: Symphonies Nos. 3 & 4». Ressenya del disc amb Alun Francis dirigint la Rundfunk‐Sinfonieorchester Saarbrücken. Classic Produktion Osnabrück, 1994.
# Simfonia núm. 5 (Atterberg)

La Simfonia núm. 5 "Simfonia fúnebre" en re menor, op. 20, va ser composta per Kurt Atterberg entre el 1917 i 1922. Es va estrenar el 6 de gener de 1923 a Berlín per la Berliner Philharmoniker dirigida pel compositor.
A la simfonia se li va donar un lema: "Cadascú mata les coses que estima". No es pot trobar l'explicació del subtítol, però pot apuntar a la Primera Guerra Mundial (tot i que Suècia era neutral) o a la crisi personal que va viure Atterberg en la seva vida privada o en la seva vida com a compositor. El 1923 es divorciaria de la seva dona. El subtítol "Simfonia fúnebre" es pot escoltar sobretot en el so és ombrívol del primer tema, una mena de lament sobre els seus primers somnis i esperances incomplerts. El tercer moviment es pot escoltar un vals, que Atterberg va escriure, segons els experts, com un motí de color dins de la música clàssica sueca.
Després de la primera actuació, l'acollida va ser positiva. Fins i tot un director d'orquestra de renom com Wilhelm Furtwängler va donar suport a la música. Tot això no va poder evitar que la simfonia desaparegués del repertori i s'interpreta poc en l'actualitat. Una raó d'això potser es pot trobar en la popularitat (també inicialment) de la Sisena Simfonia d'Atterberg. Atterberg va fer diverses revisions a aquesta obra, per exemple en un concert del 14 de desembre de 1946 a Göteborg, amb Sixten Eckerberg com a director, Atterberg va fer canvis a les parts de trompeta, trombó, tuba, percussió i piano.
La simfonia es toca sense interrupcions, les parts només tenen indicacions senzilles: Sats I (allegro pesante), Sats II (attaca), Sats III (attaca).
Atterberg la va escriure per a una orquestra formada per:
* 3 flautes (III també flautí), 2 oboès (II també corn anglès i/o heckelphone), 2 clarinets, 2 fagots
* 4 trompes, 3 trompetes, 3 trombons, 1 tuba
* timbals, 2 percussió, piano (el piano s'ha de col·locar al fons de l'orquestra);
* violins, violes, violoncels, contrabaix

## Discografia

* Musica Sveciae : Stig Westerberg, Royal Philharmonic Orchestra of Stockholm (enregistrament el 1990)
* CPO: Ari Rasilainen, Frankfurt Radio Symphony Orchestra

## Referències

* 1 2 Finkel, Carola. «Symphony No. 5 D minor Op. 20 Sinfonia funebre». stm-sjm. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ Jacobsson, Stig. «Orchestral Works, Volume 3: Symphony no. 1 / Symphony no. 5» (en anglès). Chandos. [Consulta: 9 maig 2024].
* 1 2 «Simfonia núm. 5». High Res Audio. [Consulta: 9 maig 2024].
# Simfonia núm. 5 (Holmboe)

La Simfonia núm. 5, op. 35, va ser escrita pel compositor danès Vagn Holmboe el 1944. Es va estrenar el 16 de juny de 1945 a Copenhaguen, interpretada per l'Orquestra de la Sala de concerts Tívoli sota la direcció de Lavard Friisholm, a qui la va dedicar. Té una durada aproximada de 25 minuts.

## Moviments

* I. Allegro non troppo
* II. Andante affetuoso
* III. Vivace

## Origen i context

La Cinquena Simfonia es va crear poc temps després de la Quarta, i la inscripció "any de guerra 1944" que va fer el compositor a la partitura indica clarament l'experiència que inspira aquesta obra. Dos anys després, Friisholm la va tornar a dirigir al Festival de la SIMC a Copenhaguen i va proporcionar a Holmboe la seva primera experiència de fama internacional.
Aquesta simfonia consta de tres moviments que segueixen l'estructura clàssica de ràpid-lent-ràpid. Es pot observar un notable ús inicial de la tècnica de metamorfosi, que es desenvolupa plenament a les Simfonies Setena i Vuitena. Al tercer moviment, es fa evident el gran amor i admiració de Holmboe per Haydn. La compositora Pauline Hall, va escriure al diari noruec Dagbladet: «L'obra té un captivador pols rítmic, un impuls irresistible cap endavant que obliga l'oient a seguir. Vagn Holmboe explota els colors de l'orquestra, els combina segons la seva pròpia inclinació i té un control total de les línies musicals. La simfonia està construïda horitzontalment, si es pot expressar així; les línies ho són tot».

## Instrumentació

La simfonia va ser escrita per a una gran orquestra formada per 3 flautes, 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots - 4 trompes, 3 trompetes, 3 trombons, 1 tuba, timbales, percussió (3 músics), celesta i cordes.

## Referències

* 1 2 3 Ketting, Knud. «Holmboe: The Complete Symphonies». BIS. [Consulta: 10 juliol 2024].
* 1 2 Pade, Steen. «Holmboe: Symphony No. 4 / Symphony No. 5». BIS. [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ «Symfoni nr. 5». Wise Music Classical. [Consulta: 10 juliol 2024].
# Ion Geantă

Ion Geantă (Alexandru Vlahuță, 12 de setembre de 1959 - 2 de juliol de 2019) fou un piragüista romanès que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on guanyà la medalla de plata en la prova del K-4 1.000 metres del programa de piragüisme. Formà equip amb Mihai Zafiu, Vasile Dîba i Nicuşor Eşanu. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, quedà emilinat en sèries en la prova del K-2 1.000 metres.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Ion Geantă». [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «Ion Geantă - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 5 setembre 2022].
# Atanase Sciotnic

Atanase Sciotnic (Mila 23, 1 de març de 1942 - 5 d'abril de 2017) fou un piragüista romanès que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on va guanyar la medalla de bronze en la prova del K-4 1.000 metres del programa de piragüisme. Formà equip amb Simion Cuciuc, Mihai Ţurcaş i Aurel Vernescu. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, fou sisè en la prova del K-4 1.000 metres. La tercera, i darrera, participació en uns Jocs fou el 1972, a Múnic, on guanyà la medalla de plata en la prova del K-4 1.000 metres. Formà equip amb Aurel Vernescu, Mihai Zafiu i Roman Vartolomeu.
En el seu palmarès també destaquen nou medalles al Campionat del Món de piragüisme en aigües tranquil·les, quatre d'or, dues de plata i tres de bronze, entre el 1966 i el 1974. Al Campionat d'Europa de rem guanyà deu medalles, tres d'elles d'or.

## Referències

* ↑ Mihai, Oprea. «DOLIU în SPORT. A MURIT un dublu medaliat olimpic al ROMÂNIEI» (en romanès), 05-04-2017. [Consulta: 25 agost 2022].
* 1 2 «Olympedia – Atanasie Sciotnic». [Consulta: 25 agost 2022].
* ↑ «Atanasie Sciotnic - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 25 agost 2022].
# Simfonia núm. 7 (Atterberg)

La Simfonia núm. 7 Simfonia romàntica en la menor, op. 45, va ser completada per Kurt Atterberg entre 1941 i 1942. L'obra es va representar per primera vegada sota la direcció de Hermann Abendroth a Frankfurt del Main el 14 de febrer de1943, en plena Segona Guerra Mundial.

## Origen i context

El 1942, Atterberg va conèixer Hermann Abendroth, un director de concerts ben rebut a Estocolm. Després d'una trobada a casa d'Atterberg, van fer-se amics i Atterberg va compartir els seus plans per a una nova simfonia. Abendroth, que havia dirigit la sisena simfonia d'Atterberg, va expressar interès en dirigir també la setena. Atterberg va acordar mantenir-lo informat sobre el progrés de l'obra.
Atterberg li va donar el títol de Simfonia romàntica, per oposar-se als “moderns” dins de la música clàssica a Suècia. Atterberg va prendre la música en gran part de la seva òpera Fanal, sense seguir el programa d'aquesta òpera. l'òpera s'havia estrenat el 27 de gener de 1934 a l'Òpera Reial d'Estocolm. Tant el compositor com el director tenien els seus dubtes sobre la qualitat de l'obra, però a tots dos els va agradar la tercera part. Mirant enrere, Atterberg estava més satisfet amb la primera part. Tots dos no estaven sols en la seva opinió. Després d'una actuació sota la direcció de Tor Mann, l'⁣Orquestra Simfònica de Göteborg, el 8 d'abril de 1943, la simfònica fou destruïda per la crítica, la dona d'Atterberg es va molestar, el mateix Atterberg ja ho havia tingut en compte.
A la dècada de 1960 Atterberg va eliminar la quarta part perquè no creia que fos un bon final. Això va anar en contra de la voluntat de Tor Mann, que va preferir el format de quatre parts. El 1969 el trencament entre Atterberg i la seva Setena va ser definitiu. Va irrompre als arxius de la Swedish Broadcasting Corporation i va arrencar la quarta part de la partitura. Aleshores, Atterberg va ordenar a la seva editorial musical que deixés d'imprimir el quart moviment a partir d'aleshores. També s'ha editat la primera part. Va donar un consell, si es volia fer un quart moviment, el millor era fer servir Vittorioso op. 58.

## Moviments

Des de 1969 l'obra es presenta com una simfonia de tres parts:
* Dramàtic. Lento - molto vivo
* Semplice. Andante
* Feroce Allegro
El primer moviment està escrit en forma sonata lliure, el segon en forma de cançó, el tercer és un rondó.

## Instrumentació

Atterberg va escriure l'obra per a:
* 2 flautes, 2 oboès, 2 clarinets, 2 fagots
* 4 trompes, 3 trompetes, 3 trombons, 1 tuba
* timbals, 1 percussió, 1 arpa, celesta
* violins, violes, violoncels, contrabaix

## Discografia

* Sterling: Malmö Symfoniorkester dirigida per Michail Jurowski el 1998
* cpo: SWR Radio Symphony Orchestra Stuttgart dirigida per Ari Rasilainen

## Referències

* 1 2 Kube, Michael. «Atterberg: Symphonies 7 & 8». Classic Produktion Osnabrück. [Consulta: 11 maig 2024].
* 1 2 Jacobsson, Stig. «Atterberg: Orchestral Works, Vol. 5». Chandos. [Consulta: 11 maig 2024].
* ↑ Layton, Robert. «Atterberg Symphonies Nos 7 & 8». Gramophone. [Consulta: 11 maig 2024].
# Simfonia número 2

«Simfonia número 2» té aquests significats:
* Simfonia núm. 2 (Asrael), simfonia composta per Josef Suk.
* Simfonia núm. 2 (Beethoven), en re major opus 36 de Ludwig van Beethoven, composta a Viena entre 1801 i 1802.
* Simfonia núm. 2 (Borodín), simfonia composta per Aleksandr Borodín (1869 - 1875).
* Simfonia núm. 2 (Brahms), en re, Op. 73, de Johannes Brahms (1877).
* Simfonia núm. 2 (Bruckner), en do major (A 93), d'Anton Bruckner composta principalment a Viena a partir de 1871.
* Simfonia núm. 2 (Dvořák), en si bemoll major (B.12; opus 4) d'Antonín Dvořák.
* Simfonia núm. 2 (Elgar), en mi bemoll major, Op 63, d'Edward Elgar segona i última de les simfonies que va compondre.
* Simfonia núm. 2 (Mahler), en do menor, simfonia del compositor austríac Gustav Mahler, coneguda com a Auferstehung.
* Simfonia núm. 2 (Mendelssohn), op. 52, coneguda també com a Lobgesang (Cant de lloança), simfonia-cantata composta entre 1838 i 1840 per Felix Mendelssohn.
* Simfonia núm. 2 (Prokófiev), en re menor, opus 40 de Serguei Prokófiev (1924).
* Simfonia núm. 2 (Rakhmàninov), Op. 27 de Serguei Rakhmàninov composta entre 1906 i 1907.
* Simfonia núm. 2 (Txaikovski) (en do menor), Op. 17, de Piotr Ilitx Txaikovski, coneguda com a Petita Rússia (1872).
* Simfonia núm. 2 (Vaughan Williams), composta per Ralph Vaughan Williams consta de quatre moviments i estrenada el 1913.
# Simon Ives

Simon Ives (Ware-Herts, 20 de juliol de 1600 – Londres, 1 de juliol de 1662) fou un compositor anglès del Barroc. Fou chantre de catedral de Saint Paul de Londres, càrrec que va perdre durant la dominació d'Oliver Cromwell, dedicant-se llavors a l'ensenyança particular de la música. Moltes de les seves composicions es troben en el Musical Companion de Playford i en altres antologies de l'època.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 28, segona part, pàg. 2289 ISBN 84-239-4582-0
# Simone Molinaro

Simone Molinaro (Gènova, 1565 - 1615) va ser un dels més importants compositors italians de l'era renaixentista.
Fou mestre de capella de la catedral de Gènova. Encara que ell era conservador i menys harmònicament atrevit que Gesualdo i altres personalitats de l'època, va mostrar un talent poc comú per a la melodia i el ritme, especialment pel que va exposar en la seva obra magna, el llibre Llaüt 1599 i entre les seves obres cal citar: * Mototectorum quinque vocibus et Missa 10 vocibus liber primus (Venècia, 1597),
* Il primo libro de Madrigali a cinque voci (Milà, 1599),
* Concerti acclesiastici (Venècia, 1605),
* Il terzo libro di motetti a cinque voci (Venècia, 1609),
* Fatiche spirituali ossia motetti a sei voci (Venècia, 1610).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 35, pàg. 1470 (ISBN 84 239-4535-9)
# Sinocyclocheilus aluensis

Sinocyclocheilus aluensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Fang P.-W. 1936. Sinocyclocheilus tingi, a new genus and species of Chinese barbid fishes from Yunnan. Sinensia v. 7 (núm. 5). 588-593.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sinocyclocheilus angustiporus

Sinocyclocheilus angustiporus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Fang P.-W. 1936. Sinocyclocheilus tingi, a new genus and species of Chinese barbid fishes from Yunnan. Sinensia v. 7 (núm. 5). 588-593.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Shan, X., R. Lin, P. Yue i X. Chu 2000 Cyprinidae: Barbinae. p. 3-170. A: P. Yue et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes III. Science Press. Beijing. 1-661.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Galièr

Galièr (francès Galié) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana