OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesco Salari

Francesco Salari (Bèrgam, 1751 - Bèrgam, 27 de desembre de 1828) va ser un compositor italià.

## Biografia

Després de cantar de jove al cor de la catedral de la seva ciutat natal, va rebre la seva formació musical al Conservatori de Sant Onofre a Porta Capuana de Nàpols de la mà de Carlo Cotumacci i Joseph Doll. Posteriorment va estudiar composició durant cinc anys sota l'ensenyament del llavors famós Niccolò Piccinni i a partir de 1776, en canvi, amb Giovanni Andrea Fioroni a Milà.
Probablement va començar la seva carrera com a compositor d'òpera a Casale Monferrato, on va debutar l'any 1776 amb Ifigenia a Àulida (òpera que encara s'ha perdut). El mateix any va anar a Venècia per interpretar altres de les seves obres: hi va romandre fins al 1805, quan va decidir tornar a Bèrgam natal. Allà va ser nomenat segon mestre de capella de la Basílica de "Santa Maria Maggiore" i va ensenyar al Liceo Musical de la ciutat: entre els seus alumnes també va tenir el jove Gaetano Donizetti.

## Obres (selecció)

* Ifigenia in Aulide (tragèdia, 1776, Casale Monferrato)
* Il marchese carbonaro (drama lúdic, llibret de Filippo Livigni, 1776, Venècia)
* L'amor ramingo (drama lúdic, llibret d'Antonio Piazza, 1777, Venècia)
* Le teste deboli (drama lúdic, llibret de Giovanni Bertati, 1780, Venecia)

## Referències

* 1 2 W.Ashbrook, Donizetti: la vita, Torino, EDT, 1986, p. 6
# Poma daurada

La poma daurada és una fruita que apareix a diverses mitologies associada a la màgia i la divinitat. En alguns casos apareix una poma de la qual no s'indica que sigui daurada però que assimila els trets simbòlics d'aquesta, com en el cas de la cultura popular i el fruit que va provocar l'expulsió d'Adam i Eva del Paradís.

## Mitologia grega

La poma daurada apareix com a fruit de l'arbre del Jardí de les Hespèrides, que Hèracles ha d'aconseguir com a part d'un dels seus dotze treballs. Igualment provenen d'aquest jardí les pomes que distreuen a Atalanta en la seva cursa. Eris llança la poma de la Discòrdia, una altra fruita daurada, i acaba desencadenant la guerra de Troia, després que tres deesses competeixin per assolir-la com a guardó per la seva bellesa. Al seu torn, aquest mite està a l'origen de la Mansana de la Discòrdia barcelonina.

## Mitologia irlandesa

La branca de plata, un element important en les llegendes irlandeses, dona com a fruit pomes daurades. Apareix, per exemple, en l'immram de El viatge de Bran com a clau per a accedir a Tir na nog. Probablement les pomes de la mitologia nòrdica que vigila Iðunn i que proporcionen l'eterna joventut provinguin de la mateixa arrel que les pomes cèltiques. Per això Avalon és l'illa on creixen arbres de pomes eternes.

## Contes de fades

Els contes de fades han heretat o transformat molts elements de la mitologia clàssica, entre ells la presència de les pomes daurades. Al conte rus Ivan Tsarévitx, l'Ocell de Foc i el Llop Gris un ocell roba les pomes daurades que pertanyen al rei i l'heroi ha de partir a la seva cerca. Aquesta història coneix diverses variants locals, com la versió dels germans Grimm L'ocell d'or.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 114. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
* ↑ Ellis Davidson, H. R. (1965). Gods And Myths Of Northern Europe. Penguin. ISBN 0-14-013627-4
# Tobogan (esport)

El tobogan és un esport d'hivern, que forma part de la família d'esports de descens en trineu, juntament amb el bob i el luge. El tobogan és la modalitat més antiga de totes tres.

## Origen

El tobogan va néixer a finals del segle xix a la localitat suïssa de St. Moritz, quan un anglès anomenat Child introduí un nou trineu de metall amb una forma que recordava un esquelet humà i que a la llarga li atorgà el nom que té en anglès i que literalment, en català, vol dir esquelet. De forma oficial es començà a practicar al Club Alpí de Konigsee a Alemanya, on es pot trobar la pista de tobogan més antiga que existeix.

## Equipament

Talment com succeeix al luge i al bob, en aquest esport és molt important la sortida. És necessari aconseguir la major velocitat de sortida possible. Per aconseguir aquest objectiu s'usa un calçat especial de màxima adherència. Un cop aconseguida la màxima velocitat possible de sortida, en els primers quinze metres de recorregut, el pilot es tomba sobre el trineu boca terrosa i mirant endavant, tractant d'aconseguir la millor forma aerodinàmica possible.
El casc que s'utilitza té una protecció especial a la barbeta, degut al fet que aquesta queda molt a prop del terra. Respecte a l'equipament, avui en dia s'usen uniformes fabricats amb fibres sintètiques, que s'ajusten molt bé al cos proporcionant molt poca resistència a l'aire. Una altra característica és que no existeix ni volant ni timó. És l'esportista que fa girar el trineu, carregant el pes cap a un o costat o l'altre.

## Modalitat individual

A diferència del luge o el bob, al tobogan només existeix la modalitat individual. Les competicions es disputen en dues mànegues sumant-se els temps aconseguits en ambdues i guanyant el participant que totalitza menys temps. Es disputen proves masculines i femenines.

## Esport olímpic

Com a esport olímpic debutà l'any 1928 a St. Moritz, Suïssa. Posteriorment desaparegué del programa de competició fins als Jocs de 1948, de nou a St. Moritz. Un cop més fou exclòs del programa olímpic, durant un període de 54 anys, retornà als Jocs de 2002 a Salt Lake City, repetint als Jocs de Torí 2006 i Vancouver 2010.

## Catalans olímpics de tobogan

El primer pilot català de tobogan que es classificà per uns Jocs Olímpics fou Ander Mirambell, l'any 2010.

## Referències

* ↑ Centre de Terminologia
* ↑ Avui, Mirambell acaba 24è en la seva primera participació olímpica
# Metzia lineata

Metzia lineata és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Vietnam, la Xina i Taiwan. Ha estat introduït a altres conques de la Xina i del nord de Laos.

## Referències

* ↑ Jordan, D. S. & Thompson, W. F., 1914. Record of the fishes obtained in Japan in 1911. Memoirs of the Carnegie Museum v. 6 (núm. 4): 205-313, Pls. 24-42.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Metzia lineata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.
* ↑ Hwang, H.C., I.Y. Chen i P.C. Yueh, 1988. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 2 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, la Xina. 201 p.
* ↑ Kottelat, M., 2001. Freshwater fishes of northern Vietnam. A preliminary check-list of the fishes known or expected to occur in northern Vietnam with comments on systematics and nomenclature. Environment and Social Development Unit, East Asia and Pacific Region. El Banc Mundial. Freshwater Fish. Vietnam (BOOK), juny: i-iii + 1-123 + 1-18.
* ↑ Luo, Y., 1998. Leuciscinae. p. 61-112. A: Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.
* ↑ Shen, S.C. (ed.), 1993. Fishes of Taiwan. Department of Zoology, National Taiwan University, Taipei. 960 p.

## Bibliografia

* Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Meuschenia australis

Meuschenia australis és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i associat als esculls de corall que viu fins als 100 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud d'Austràlia: Austràlia Meridional, Victòria i Tasmània.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1929. Studies in ichthyology. Núm. 3. Rec. Aust. Mus. v. 17 (núm. 3). 101-143.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Donovan, E., 1823-1827. The naturalist's repository; or Monthly miscellany ... 5 vols. Londres. The naturalist's repository v. 2 and 3 (1824): sense numerar, 37072.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ May, J.L. i J.G.H. Maxwell, 1986. Trawl fish from temperate waters of Australia. CSIRO Division of Fisheries Research, Tasmània. 492 p.

## Bibliografia

* Bussing, W.A. i R.J. Lavenberg, 1995. Monacanthidae. Cachúas, lijas. p. 1278-1280. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hutchins, J.B., 1984. Monacanthidae. A: W. Fischer i G. Bianchi (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Indian Ocean (Fishing Area 51). Vol. 3. FAO, Roma. pag. var.
* Hutchins, J.B., 2001. Monacanthidae. Filefishes (leatherjackets). p. 3929-3947. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tortonese, E., 1979. Monacanthidae. p. 643. A: J. C. Hureau i Th. Monod (eds.) Check-list of the Fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean (CLOFNAM). UNESCO, París. Vol. 1.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Meuschenia galii

Meuschenia galii és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 34 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i associat als esculls de corall que viu fins als 40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia: des del sud d'Austràlia Occidental fins a Victòria.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1929. Studies in ichthyology. Núm. 3. Rec. Aust. Mus. v. 17 (núm. 3). 101-143.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Waite, E. R., 1905. Notes on fishes from Western Australia.--Núm. 3. Records of the Australian Museum v. 6 (núm. 2): 55-82, Pls. 8-17.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ May, J.L. i J.G.H. Maxwell, 1986. Trawl fish from temperate waters of Australia. CSIRO Division of Fisheries Research, Tasmània. 492 p.

## Bibliografia

* Bussing, W.A. i R.J. Lavenberg, 1995. Monacanthidae. Cachúas, lijas. p. 1278-1280. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hutchins, J.B., 1984. Monacanthidae. A: W. Fischer i G. Bianchi (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Indian Ocean (Fishing Area 51). Vol. 3. FAO, Roma. pag. var.
* Hutchins, J.B., 2001. Monacanthidae. Filefishes (leatherjackets). p. 3929-3947. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tortonese, E., 1979. Monacanthidae. p. 643. A: J. C. Hureau i Th. Monod (eds.) Check-list of the Fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean (CLOFNAM). UNESCO, París. Vol. 1.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Michael Atiyah

Michael Atiyah (Hampstead, 22 d'abril de 1929 - Edimburg, 11 de gener de 2019) fou un matemàtic anglès d'origen libanès, fill de l'escriptor Edward Atiyah. Va ser professor a les universitats d'Oxford, Cambridge i Princeton. És membre de la Royal Society des de 1962 i en va ser president de 1990 a 1995.
Va col·laborar amb de nombrosos matemàtics, en particular amb Raoul Bott, Friedrich Hirzebruch i Isadore Singer. Els seus alumnes més coneguts són Graeme Segal, Nigel Hitchin i Simon Donaldson. Fundà la teoria-K amb Hirzebruch. El resultat més conegut és el teorema de l'índex d'Atiyah-Singer, que es pot utilitzar per comptar el nombre de solucions independents de certes equacions diferencials. Més recentment, ha treballat sobre temes inspirats per la física teòrica, com els instantons, utilitzats en la teoria quàntica de camps. El 2016 ha publicat un article on prova que l'esfera de dimensió 6 no admet una estructura complexa; aquest resultat (que encara es revisat per la comunitat matemàtica) és un problema que té més de seixanta anys sense ser resolt.
Atiyah va rebre la Medalla Fields l'any 1966, la medalla De Morgan l'any 1980 i la Medalla Copley l'any 1988. L'any 2004 li fou atorgat el Premi Abel conjuntament amb Isadore Singer, amb qui havia demostrat el teorema de l'índex l'any 1963. Fou nomenat cavaller l'any 1983.

## Notes i referències

* ↑ Notícia de la defunció BBC [consulta 12 de gener de 2019]
* ↑ Atiyah, Michael «The Non-Existent Complex 6-Sphere». arXiv:1610.09366 [math], 25-10-2016.
* ↑ London Gazette: núm. 49375, pàg. 1, 10-06-1983

## Bibliografia

* Atiyah, M.F.. Collected Works (7 volums) (en anglès). Oxford University Press, 1998-2014. ISBN 978-0-19-968927-9.
* Hitchin, Nigel «Sir Michael Atiyah OM. 22 April 1929–11 January 2019» (en anglès). Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society, Vol. 69, 2020, pàg. 1-27. DOI: 10.1098/rsbm.2020.0001. ISSN: 0080-4606.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Michael Atiyah» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Sir Michael Francis Atiyah» (en anglès). Encyclopaedia Britannica, 2019. [Consulta: 6 juny 2023].
* Díez López, Nerea. «Vida y Obra de Michael Atiyah» (en castellà). Real Sociedad Matemática Española, 2020. [Consulta: 6 novembre 2023].
# Michael Hermesdorff

Michael Hermesdorff (Trèveris, 4 de març de 1833 - 18 de gener de 1885) fou un compositor, eclesiàstic i musicòleg alemany.
S'ordenà sacerdot el 1859 i fou mestre de capella de la catedral de la seva ciutat nadiua, dirigint, a més, la revista Caecilia, que havia fundat el 1862. Començà la publicació del Graduale ad usum romanum cantum S. Gregori (Leipzig, 1876-82.
Se li deu a més, un Kyriale, Harmonica cantus choralis, tres Misses i una traducció alemanya del Mycrologus de Guido d'Arezzo.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 1208 (ISBN 84 239-4527-8)
# Michel Lambert

Michel Lambert (Champigny-sur-Veude, Regne de França - 29 de juny de 1696) fou un músic i compositor francès.
Quan era infant es traslladà a París, i com que posseïa una veu molt bonica entrà en els passatges de la música de Gastó d'Orleans, germà de Lluís XIII. Després estudià composició i aprengué diversos instruments, restà cert temps al servei del Cardenal Richelieu i a la mort d'aquest ja era avantatjada ment conegut com a mestre de cant.
Apreciat pel rei i per la noblesa, treballava molt, però com que en aquella època els artistes no percebien un pagament regular, Lambert vivia amb molta estretor, fins que aconseguí una pensió del bisbe de Lisieux, una altra del de Langres i una tercera del rei, que a més el nomenà mestre de la música. Casà una de les seves filles amb el cèlebre compositor Lully, al que donà un dot de 20.00 lliures.
Després de la seva mortes es publicà una col·lecció de les seves obres amb el títol d’Aires et dialogues à une, deux, trois, quatre et cinq voix, (París, 1698), existint també altres moltes de les seves composicions en les col·leccions d'altres autors i també en manuscrits que es conserven en diverses biblioteques.

## Referències

* ↑ «Michel Lambert». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, 389 ISBN 84-239-4529-4
# Michele Carafa

Michele Enrico Carafa di Calobrano (Nàpols, 17 de novembre de 1787 - 26 de juliol de 1872) fou un militar i compositor napolità.
Fou el segon fill del príncep de Colobrano, duc d'Aloito i parent del desgraciat almirall Caracciolo. Serví com oficial en l'exèrcit napolità, caient presoner dels francesos en la batalla de Campo-Tenese (1806). Excel·lent genet, es captà les simpaties de Joachim Murat que, després de l'expedició de Sicília, el proposà pel grau de capità, i l'anomenà el seu ajudant de camp (1812), fent com a tal la campanya de Rússia, en la que va ascendir a comandant, i va obtenir la Legió d'Honor. En caure l'Imperi demanà la llicència absoluta i es consagrà al cultiu de la música, que havia estudiat en els seus primers anys amb gran afecció.
Ingressà en l'Acadèmia de Belles Arts (1837), en substitució de Lesuer, aconseguint el 1840 la càtedra de composició del Conservatori on tingué entre altres alumnes el català Andreu Avel·li Valentí i la direcció del Gimnàs Musical militar. Se li deuen gran nombre de composicions de música religiosa, entre elles una Missa de Rèquiem; una altra de Glòria, a quatre veus: un ave verum i un stabat mater.
Excel·lí molt especialment en la música dramàtica, arribant a escriure unes 50 obres, d'elles 36 òperes i diverses cantates i ballets. Entre les òperes destacaren i es conservaren molt de temps en el repertori: Gabriella di Vergy (1816). Ifigenia in Tauride (1817), I due Figaro (1820) Jeanne d'Arc (1821), Masaniello (1827), considerada com la seva obra més important per la delicadesa de les seves melodies populars, com per la ben tractada instrumentació; La presó d'Edimburg (1833), La Grande-Duchesse (1835), i Therese (1838).
En el suplement de Pougin i l'obra de Fétis s'hi troba el catàleg complet de llurs obres. A més col·laborà, junt amb Herold, Cherubini, Auber, Boieldieu, Berton, Paër Blangini i Batton en l'òpera còmica, La marquise de Briuvilliers (1831); estrenà l'escena lírica Soeur Agnés ou La Religieuse; escriví els recitats i els ballables de la Semiramide, de Rossini, quan la direcció de l'Òpera volgué donar aquesta òpera traduïda al francès, i tres toms de pasdobles i altres obres per banda militar. La seva música és fàcil i elegant: els crítics li censuren principalment haver sigut un constant imitador de Rossini.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 11, pàg. 679 ISBN 84-239-4511-1
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 66, pàg. 214-15 (ISBN 84-239-4566-9)
# Michele Panico

Michele Panico (Nàpols, 16 de juliol de 1830 - 1875 (>1875)) fou un compositor italià.
Estudià en el Conservatori de la seva ciutat natal i en el de Milà, i corre la brama que estava dotat d'una memòria tan prodigiosa, que una vegada executà al piano, sense partitura, quasi tota una òpera de Pacini que s'havia estrenat la nit abans.
A més de les òperes La figlia di Domenico, Stella (1859) i Claudina, i l'opereta Si o no, va compondre una missa a gran orquestra (1875), diverses obres religioses i bon nombre de melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 41, pàg. 787 (ISBN 84-239-4541-3)
* Biografia a Operisti minori: dell'ottocento Italiano. Piccola biblioteca delle arti. Autor: Corrado Ambìveri. Editor: Gremese Editore, 1998- ISBN 8877422637, ISBN 9788877422637

## Enllaços externs

* La figlia di Domenico, o sia, le astuzie di un'attrice : commedia per musica in 3 atti
# Microcottus matuaensis

Microcottus matuaensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 8,1 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 33-35.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: les illes Kurils.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Schmidt P. J., 1940. On the Pacific genera Porocottus Gill and Crossias Jordan and Starks (Pisces, Cottidae). Bull. Acad. Sci. URSS, Classe Sci. Biol. v. 1940 (núm. 3). 377-387.
* ↑ Yabe, M. & T. W. Pietsch, 2003. A new sculpin, Microcottus matuaensis, from the central Kuril Archipelago (Scorpaeniformes: Cottidae). Ichth. Research v. 50 (núm. 3): 276-280.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Microdevario kubotai

Microdevario kubotai és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,9 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 29.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Tailàndia.

## Referències

* ↑ Fang, F., Norén, M., Liao, T.Y., Källersjö, M. & Kullander, S.O., 2009. Molecular phylogenetic interrelationships of the south Asian cyprinid genera Danio, Devario and Microrasbora (Teleostei, Cyprinidae, Danioninae). Zoologica Scripta, v. 38 (núm. 1): 1-20.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Kottelat, M. & K.-E. Witte. 1999. Two new species of Microrasbora from Thailand and Myanmar, with two new generic names for small southeast Asian cyprinid fishes (Teleostei: Cyprinidae). Journal of South Asian Natural History v. 4 (núm. 1): 49-56.
* ↑ FishBase (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Jiang, Y.-E., X.-Y. Chen i J.-X. Yang, 2008. Microrasbora Annandale, a new genus record in China, with description of a new species (Teleostei: Cyprinidae). Environ. Biol. Fish. DOI 10.1007/s10641-008-9336-8.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB