OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ivans Bugajenkovs

Ivans Bugajenkovs (Kumylzhensky District, 18 de febrer de 1938) és un ex-jugador de voleibol letó que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla d'or en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, revalidà la medalla d'or en la mateixa competició. En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or (1960 i 1962) i una de bronze (1966) al Campionat del Món de voleibol, i una d'or (1967) i una de bronze (1963) al Campionat d'Europa. A nivell de clubs mai guanyà la lliga soviètica. Un cop retirat va exercir d'entrenador en diversos equips, entre els quals destaca la selecció de l'Iran. El 2009 fou inclòs al Volleyball Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 «Ivans Bugajenkovs Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2009. [Consulta: 18 setembre 2019].
# Trichomycterus chungaraensis

Trichomycterus chungaraensis és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Xile.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Arratia, G. 1983. Trichomycterus chungaraensis n. sp. and Trichomycterus laucaensis n. sp. (Pisces, Siluriformes, Trichomycteridae) from the high Andean range. Stud. Neotrop. Fauna Environ. v. 18 (núm. 2): 65-87.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# New Burnside

New Burnside és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 242 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Burnside tenia 242 habitants, 95 habitatges, i 70 famílies. La densitat de població era de 89 habitants/km².
Dels 95 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,1% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 25,3% no eren unitats familiars. En el 22,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,1% tenia menys de 18 anys, un 12,4% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.591 $ i la renda mediana per família de 32.273 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.833 $ mentre que les dones 12.813 $. La renda per capita de la població era de 12.709 $. Aproximadament el 15,4% de les famílies i el 15,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Burnside». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Burnside». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Parkesia

Parkesia és un gènere d'ocells de la família dels parúlids (Parulidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 15.1, 2025) aquest gènere està format per dues espècies:
* Bosquerola de Louisiana (Parkesia motacilla Vieillot, 1809)
* Bosquerola xivitona (Parkesia noveboracensis Gmelin, JF, 1789)

## Referències

* ↑ «Parkesia (Parkesia sp.) - Avibase». [Consulta: 7 març 2025].
* ↑ «Parkesia Sangster, 2008» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 7 març 2025].
* ↑ «New World warblers, mitrospingid tanagers – IOC World Bird List». [Consulta: 7 març 2025].
# Convertiplà

Un convertiplà és una aeronau dotada d'ales fixes convencionals i propulsada per hèlixs d'eix de rotació orientable, cosa que la converteix en un híbrid entre l'avió i l'helicòpter.
Quan la velocitat és prou alta perquè les ales generin la sustentació suficient per mantenir en vol l'aeronau, l'eix de rotació les hèlixs s'orienta paral·lelament a l'eix longitudinal de l'aeronau, proporcionant l'empenta.
Quan no ho és, les hèlixs s'orienten amb un certa inclinació respecte eix longitudinal de l'aeronau per tal que proporcionin no només empenta, sinó també sustentació, l'orientació podent arribar fins a més de 90 º, per així ajudar a més en la frenada de l'aeronau per tal de realitzar un aterratge completament vertical.
Això confereix als convertiplans la capacitat d'enlairar-se i aterrar verticalment (VTOL), alhora que els permet assolir majors velocitats en vol horitzontal que un helicòpter.

## Referències

* ↑ García de la Cuesta, Juan. Terminología aeronáutica. Ediciones Díaz de Santos, 2003. ISBN 84-7978-579-9.
* ↑ «¿Qué significa Convertiplano (en aeronáutica)?». Definiciones-de.com, 18-11-2014.

## Vegeu també

* Stol
* STOVL
* Girodino
* Avro Canada VZ-9AV

## Enllaços externs

* V-22 OSPREY
# Bathelémont

Bathelémont és un municipi francès, situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est.
El 22 de març de 2011 canvia el seu nom de Bathelémont-lès-Bauzemont a Bathelémont.

## Referències

* ↑ Décret n° 2011-311 du 22 mars 2011 portant changement du nom de communes
# Sança Garcés

Sança Garcés (ss. IX-X) va ser una noble pamplonesa, comtessa consort d'Aragó.
Va ser filla del magnat pamplonès Garcia Ximenes i de la seva primera muller, Ònnega Rebelle de Sangüesa. Es va casar en primeres núpcies amb Ènnec, fill del monarca Fortuny Garcés (882-905); d'aquest matrimoni en van néixer Fortuny, Òria i Lloba. En segones núpcies es va casar amb Galí II Asnar, darrer comte privatiu d'Aragó. Del segon matrimoni en van néixer Andregot, casada el rei Garcia Sanxes I de Pamplona, donant-se un fort cas d'endogàmia, atès que Sança era germanastra del pare del monarca, Sanç Garcés I; la segona filla, Belasquita, es va casar amb un noble local, Íñigo López de Estigi y Celigueta, la descendència de la qual se'n té constància fins a 991, en un document del monestir de Leire, on s'esmenta a la seva neta, Sança de Celigueta.

## Referències

* 1 2 «Sancha Garcés» (en castellà). Gran Enciclopedia de Navarra. Fundación Caja Navarra. [Consulta: 25 gener 2021].
* ↑ «Sancha Garcés» (en castellà). Auñamendi Eusko Entziklopedia. Fondo Bernardo Estornés Lasa. [Consulta: 25 gener 2021].
* ↑ Cañada Palacio «Endogamia en la dinastía regia de Pamplona (siglos IX-XI)». Príncipe de Viana, any 48, núm. 182, 1987, pàg. 781-788.
* ↑ Cañado Palacio, Fernando «El círculo nobiliario y la «familia regis» en la monarquía pamplonesa hasta el s. XI». Príncipe de Viana. Anejo, 1988, pàg. 20.
# Alexandre Bonaterra i Matas

Alexandre Bonaterra i Matas (Figueres, 9 d'octubre de 1916 - Figueres, 31 de desembre de 2006) va ser un arquitecte i pintor figuerenc.
Va obtenir el títol d'arquitecte el 1945 a l'escola de Barcelona i més tard el doctorat. El 1949 va obtenir el títol de tècnic urbanista a Madrid.
Va ser arquitecte municipal de Figueres de 1945 a 1972. Entre les seves obres hi ha la reforma del Teatre Municipal (actual Teatre-Museu Dalí), un camp d'esports a la carretera del Far, el Motel Empordà, l'hotel Almadrava Park de Roses, el Museu de l'Empordà, el convent de les clarisses de Fortià, el planejament urbanístic d'algunes poblacions i la urbanització Santa Margarida de Roses.
Va aprendre a pintar amb el seu pare, el pintor Josep Bonaterra i Gras, i es dedicà a l'aquarel·la. Arribà a participar en algunes exposicions individuals i col·lectives.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Figueres, Marc Estarriola. «Mor Alexandre Bonaterra, l'autor de la reforma de l'antic Teatre Municipal», 03-01-2007. [Consulta: 23 maig 2021].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Padrosa Gorgot, Inés. «Bonaterra Matas, Alexandre». A: Diccionari biogràfic de l'Alt Empordà. Girona: Diputació de Girona, 2009, p. 134. ISBN 978-84-96747-54-8.
# Zigmas Jukna

Zigmas Jukna (Districte municipal de Telšiai, 13 de juliol de 1935 - Vílnius, 7 d'octubre de 1980) fou un remer lituà que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla de plata en la prova del dos amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Antanas Bagdonavičius i Igor Rudakov. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, fou cinquè en la prova del vuit amb timoner. El 1968, a Ciutat de Mèxic, disputà els seus tercers i darrers Jocs Olímpics. En ells guanyà la medalla de bronze en la prova del vuit amb timoner.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata al Campionat del Món de rem, el 1962 en el vuit amb timoner i el 1966 en el quatre sense timoner; així com sis medalles al Campionat d'Europa de rem, tres d'or i tres de plata, entre el 1961 i el 1969. A nivell soviètic aconseguí deu campionats nacionals.
El 1962 es va graduar per la Universitat Lituana de Ciències Pedagògiques. Es va retirar a finals de la dècada de 1960, i des de 1971 va exercir com a àrbitre de rem de la Federació Internacional de Societats de Rem. A finals de la dècada de 1970 se li va diagnosticar un tumor cerebral que li acabaria provocant la mort el 1980 després de dues operacions.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Zigmas Jukna». [Consulta: 16 maig 2023].
* ↑ Rudern – Weltmeisterschaften – Vierer ohne Steuermann, Weltmeisterschaften – Achter – Herren Arxivat 17 October 2014 a Wayback Machine., Europameisterschaften (Herren – Zweier m. Stm.), Europameisterschaften (Herren – Vierer o.Stm.), Europameisterschaften (Herren – Vierer m.Stm.), Europameisterschaften (Herren – Achter). sport-komplett.de.
* ↑ «World Rowing - Antanas BOGDANOVICIUS» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-11-16. [Consulta: 16 maig 2023].
* ↑ Jukna Pranciškus Zigmas. Lithuanian Encyclopedia of Sport
* ↑ "Zigmas Jukna" in Encyclopedia of Soviet Lithuania, Vol. 2: Grūdas–Marvelis (1986)
* ↑ Antanas Bagdonavičius. Портрет друга Arxivat 1 February 2014 a Wayback Machine.. ukrrowing.com.ua
# Trichomycterus concolor

Trichomycterus concolor és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,4 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del São Francisco al Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Costa, W. J. E. M. 1992. Description de huit nouvelles espèces du genre Trichomycterus (Siluriformes: Trichomycteridae), du Brésil oriental. Rev. Fr. Aquariol. v. 18 (núm. 4) (1991): 101-110.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# New Haven (Illinois)

New Haven és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 477 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, New Haven tenia 477 habitants, 203 habitatges, i 138 famílies. La densitat de població era de 152,2 habitants/km².
Dels 203 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,7% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 32% no eren unitats familiars. En el 27,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,1% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 28,5% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.083 $ i la renda mediana per família de 29.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.000 $ mentre que les dones 19.500 $. La renda per capita de la població era de 12.367 $. Aproximadament el 20,3% de les famílies i el 22,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- New Haven». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- New Haven». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Priene

Priene (grec antic: Πριήνη, Priḗnē) fou una ciutat de la Jònia a prop de la costa de Cària, als contraforts sud-est de les muntanyes de Mícale, a la vora d'un riu anomenat Gesó o Gesos.
Originàriament estava situada tocant a la costa i tenia dos ports, un dels quals es podia tancar, segons Escílax de Carianda. Heròdot diu que hi cabia una flota petita. Però en temps d'Estrabó els dipòsits al·luvials del riu Meandre la van allunyar fins a 40 estadis de la costa.
La llegenda diu que la va fundar Èpit, un fill de Neleu, i després va ser colonitzada pels beocis, que la van anomenar Cadme, segons Estrabó i Pausànies. Però malgrat aquesta barreja d'ètnies, era una de les dotze ciutats jòniques, com diu Heròdot, i tenia una part destacada al festival de Paniònia, que es feia a les muntanyes de Mícale, prop de la ciutat. Sotmesa pel rei Ardis de Lídia, i quan Cresos va ser sotmès per Cir II el Gran, va passar a Pèrsia el 546 aC, segons diu Heròdot. Sota els perses, va perdre importància i va ser objecte de disputa entre Milet i Samos. Quan els milesis van ser derrotats, van demanar ajuda a Atenes i van aconseguir de vèncer Samos. Progressivament es va despoblar. Segons Pausànies tenia un temple dedicat a Atena, amb una magnífica estàtua de la deessa.
Va ser el lloc de naixement de Biant, un dels set savis de Grècia, i de l'historiador Miró.
En queden restes prop de la població turca de Samsun a la província d'Aydın.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Priene». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 gener 2021].
# Castell del Rei (muntanya)

El Castell del Rei és una muntanya de Mallorca que té les runes d'un castell roquer al cim. Està situat a la Vall de Ternelles, a Pollença i té una altura de 492 m.
El castell, usat des de l'època romana fou usat de talaia més que de recinte per a la defensa i fou abandonat el segle xviii i es va anar deteriorant. De propietat privada, actualment està en runes. Actualment el camí que condueix al castell és motiu de controvèrsia. Essent un camí públic, els propietaris (la família March) han aconseguit restringir el seu accés.
El poeta Miquel Costa i Llobera va escriure el poema Castell del Rei el 1896.

## Bibliografia

* Vilanova, Tomeu / Cerdà, Mateu (1.994) - Ternelles i el Castell del Rei. Itineraris de Pollença núm 3 Palma: Ajuntament de Pollença. 47 pàg.
# Antonia Bembo

Antonia Padoani Bembo (Venècia, 1640-París, 1720) compositora italiana i cantant. Filla del metge Giacomo Padoani i de Diana Pareschi, va cantar pel rei Lluís XIV. Destaca la seva obra L´Ercole amant (1707)

## Biografia

Antonia Bembo va néixer el 1640 i és filla del metge Giacomo Padoani (1603-1666) i de Diana Pareschi (1609-1676). Va estudiar música i literatura. Va realitzar diversos viatges amb el guitarrista Francesco Corbetta, entre ells a Viena, Brussel·les, Hannover, Espanya i París. Va ser també deixeble de Francesco Cavalli.
Se l'identifica com a la fligia que canta (la filla cantant), essent una persona de cert talent pel cant. El 1659 es casa amb Lorenzo Bembo (1637-1703), descendent de Pietro Bembo. Passen el seu primer any de matrimoni a la casa dels Padoani a Venècia, on sorgeixen conflictes entre el seu pare i el seu marit. Tenen tres fills, Diana, Andrea i Giacomo. Quan mor el seu pare, es traslladen a Venècia vivint a l'església de San Moisès. El 1672 es divorcia de Lorenzo Bembo i torna a França sota la protecció de Lluís XIV, oferint-li protecció a la comunitat femenina Petite Union Chrétienne des Dames de Saint Chaumont (Petita Unió Cristiana de Dames de Saint Chaumont), a la parròquia de Notre Dame de Bonne Nouvelle, als afores de París.

## Obra

Antonia Bembo va compondre majoritàriament obres de gèneres vocàlics:
* Un divertimento a cinc veus
* Dos te deum
* Musicalització de salms amb texts en llatí i francès
* Una òpera, L'Ercole (1707)
* Una cantata, Clizia, amant del Sole per a soprano i baix continu
La seva obra és una combinació d'estils italià i francès. Utilitza el virtuosisme de l'estil italià de l'època i les danses franceses. Moltes de les seves obres estan escrites per a soprano amb continu. Va escriure una òpera L'Ercole amante ("Hèrcules enamorat", 1707), amb el mateix llibret de Francesco Buti com a Cavalli.
Les seves obres es conserven a la Bibliothèque Nationale de París i consta de sis volums i el produzioni ormoniche. a majoria d'ells dedicades a Lluís XIV.
El seu volum Produzioni Armoniche conté la seva peça més coneguda: Lamento della Vergine (Lamentació de la Verge).

## Referències

* ↑ «Antonia Bembo (1643?-1715?)» [archive], sur data.bnf.fr (consulté le 22 juillet 2019)
* ↑ Sadie, Julie Anne. Samuel, Rhian, The Norton/Grove dictionary of women composers, W.W. Norton, 1995, 56 p. (ISBN 978-0-393-03487-5, OCLC 49713611, lire en ligne [archive]).
* ↑ «Antonia Padoani» [archive], sur Siefar
* 1 2 «Antonia Padoani» [archive], sur Siefar
* ↑ «Partition Produzioni Armoniche» [arxiu], sobre Gallica
* ↑ «1695, Antonia Bembo compose Lamento della Vergine» [archive], sur France Musique, 12 septembre 2018

## Bibliografia

* Claire Fontijn i Marinella Laini, «Antonia Bembo», Grove Dictionary of Music and Musicians, 2001 (en) Oxford Music Online [archive]
* Karin Pendle, Women and Music: A History. Indiana University Press, Bloomington IN. (2001) (ISBN 0-253-21422-X)
* Claire Fontijn, Desperate Measures: The Life and Music of Antonia Padoani Bembo. Oxford University Press. (2006)

## Enllaços externs

* Antonia Bembo:The Life and Work of Antonia Bembo, a GoldbergWeb