OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ram de tulipes

Ram de tulipes (Bouquet de tulipes) és un quadre de Pierre-Auguste Renoir dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Història

Renoir deia a Georges Rivière:
| « | "Pintar flors em reposa la ment. No hi poso la mateixa tensió que quan estic davant d'un model. Quan pinto flors, aplico tons, assajo valors agosaradament." | » |
Renoir va pintar molts gerros de flors durant la seua carrera, ja que aquesta fou una activitat alegre per a ell fins al final de la seua vida. De fet, l'any 1916 va dir al marxant Ambroise Vollard mentre miraven un ram de dàlies:
| « | "Mira, Vollard, no creus que és tan brillant com una de les batalles de Delacroix?" | » |

## Descripció

El fons vermell d'aquest Ram de tulipes fa destacar els arabescs verds de les tiges i de les fulles de les flors. El fons es compon d'una zona d'àmplies pinzellades de vermell barrejat amb beix, contra el qual destaca un gerro verd ple de tulipes i altres flors multicolors. Aquesta natura morta de colors esclatants porta la data de 1905 a L'atelier de Renoir, per tant, degué ser pintada a Canha de Mar, poc temps després que l'artista s'hagués instal·lat definitivament a la Provença.
El marxant i col·leccionista Paul Guillaume va comprar aquest oli sobre tela de 44 × 37 cm el 1929, el qual havia estat a l'estudi de Renoir fins a la seua mort el 1919.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 94-95.
* ↑ Georges Rivière, Renoir et ses amis, París, H. Floury, 1921, pàg. 81.
* 1 2 3 4 Museu de l'Orangerie Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (francès) i (anglès)
* ↑ L'atelier de Renoir, París, Éditions Bernheim-Jeune, 1931, vol. 1, núm. 312.

## Enllaços externs

* Museoteca (francès), (anglès) i (castellà)
# Ramon Domènec Perés i Perés

Ramon Domènec Perés i Perés (Matanzas, Cuba, 1863 - Barcelona, 25 d'octubre de 1956) fou un escriptor i periodista cubà.
Descendent d'una família de l'oligarquia colonial cubana, arribà a Barcelona l'any 1868. Amic i col·laborador de Jaume Massó i Torrents, fundador de L'Avenç, dirigí un temps l'esmentada revista (1883-84), despolititzant-la i convertint-la en el portaveu més prestigiós del moviment que ell anomenà, per primer cop (1884), modernisme. Com a escriptor es mostrà obert a tots aquells corrents externs que aportessin nous valors al panorama cultural català. Vinculat també al periodisme, col·laborà en algunes publicacions importants (La Vanguardia, Catalònia, La Lectura). Fou acadèmic de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona (1913) i corresponent de la Reial Acadèmia Espanyola i de l'Arcàdia de Roma. Ramon Casas li va dedicar un retrat, avui conservat al MNAC.
El seu fill Guillem Perés i Paque fou un dibuixant de prestigi, que emprà el pseudònim de Billy.
Va morir, ja viudo d'Amèlia Paque Overton, el 25 d'octubre de 1956 a Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Necrològiques». La Vanguardia, 26-10-1956, pàg. 19 [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ (Mendoza, 1995), núm. 160

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg exposició MNAC). ISBN 84-8043-009-5.

## Enllaços externs

* Ramon Domènec Perés i Perés a Almirall: portal de cultura i pensament del segle XIX de l'Ateneu Barcelonès
# Tomocichla

Tomocichla és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids que es troba a Centreamèrica.

## Taxonomia

* Tomocichla asfraci (Allgayer, 2002)
* Tomocichla sieboldii (Kner, 1863)
* Tomocichla tuba (Meek, 1912)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Allgayer, R., 2002. Un cichlide nouveau du genre Tomocichla Regan, 1908 (Perciformes: Labroidei) du Rio Guarumo, Panama. L'an Cichlidé v. 2: 32-36.
* ↑ Kner, R., 1863. Eine Uebersicht der ichthyologischen Ausbeute des Herrn Professors Dr. Mor. Wagner in Central-Amerika. Sitzungsber. Koningl. Bayer. Akad. Wiss. München v. 2: 220-230.
* ↑ Meek, S. E., 1912. New species of fishes from Costa Rica. Field Museum of Natural History, Publications, Zoölogical Series v. 10 (núm. 7): 69-75.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Llista de peixos del llac Rukwa

Aquesta llista de peixos del llac Rukwa -incompleta- inclou 56 espècies de peixos que es poden trobar al llac Rukwa ordenades per l'ordre alfabètic de llur nom científic.

## A

* Amphilius jacksonii
* Amphilius uranoscopus
* Aplocheilichthys centralis
* Aplocheilichthys fuelleborni
* Aplocheilichthys moeruensis
* Auchenoglanis occidentalis

## B

* Barbus apleurogramma
* Barbus brachygramma
* Barbus jacksoni
* Barbus lineomaculatus
* Barbus oligogrammus
* Barbus paludinosus
* Barbus pellegrini
* Barbus radiatus
* Brycinus imberi
* Brycinus sadleri

## C

* Chelaethiops rukwaensis
* Chiloglanis mbozi
* Chiloglanis rukwaensis
* Chiloglanis trilobatus
* Clarias alluaudi
* Clarias gariepinus
* Clarias liocephalus
* Cyphomyrus discorhynchus

## H

* Haplochromis fuelleborni
* Heterobranchus longifilis
* Hydrocynus vittatus

## K

* Kneria rukwaensis

## L

* Labeo cylindricus
* Labeo fuelleborni
* Labeotropheus fuelleborni
* Lacustricola matthesi

## M

* Marcusenius macrolepidotus
* Mastacembelus frenatus
* Mesobola spinifer

## N

* Nothobranchius ivanovae
* Nothobranchius kardashevi
* Nothobranchius taeniopygus

## O

* Oreochromis esculentus
* Oreochromis rukwaensis
* Oreochromis upembae

## P

* Petrocephalus catostoma
* Polypterus ornatipinnis
* Protopterus amphibius
* Pseudocrenilabrus philander

## R

* Raiamas moorii

## S

* Schilbe intermedius
* Schilbe mystus
* Synodontis afrofischeri
* Synodontis fuelleborni
* Synodontis ricardoae
* Synodontis rukwaensis
* Synodontis zambezensis

## T

* Tilapia rendalli
* Tilapia sparrmanii

## Z

* Zaireichthys rotundiceps

## Referències

* ↑ Species in Lake Rukwa - FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boulenger, G. A., 1911. Description of a new African fish of the genus Clarias from Lake Rukwa. Annals and Magazine of Natural History (Series 8), vol. 8 (núm. 43): 54.
* Eccles, D. H., 1992. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the freshwater fishes of Tanzania. Organització de les Nacions Unides per a l'Agricultura i l'Alimentació, Roma.
* Hilgendorf, F. M. i P. Pappenheim, 1903. Über die Fischfauna des Rukwa-Sees. Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin 1903 (núm. 6): 259-271.
* Ricardo, C. K., 1939. The fishes of Lake Rukwa. The Journal of the Linnean Society of London. Zoology, vol. 40 (núm. 275): 625-657.
* Seegers, L., 1996. The fishes of the Lake Rukwa drainage. Annales, Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren. Série in 8o, Sciences Zoologiques, vol. 278: 1-407.

## Enllaços externs

* Lake Rukwa - Freshwater Ecoregions of the WorldArxivat 2012-05-13 a Wayback Machine. (anglès)
* Tanzania: Bad Fishermen Deplete Lake Rukwa (anglès)
# Peix clavellat

El peix clavellat (Echinorhinus brucus) és una espècie de tauró que apareix molt rarament a les llotges de peix dels Països Catalans.

## Descripció

* Cos recobert de denticles dèrmics poderosos, semblants a una tatxa, de 10 mm d'alçada, irregularment escampats. Aquests poden unir-se i formar grups, de dos a deu denticles, creant plaques d'un diàmetre màxim de 25 mm.
* El color de l'individu és gris fosc o negre violat.
* Amb cinc parells de fenedures branquials.
* Sense aleta anal.
* Pot arribar a tenir 310 cm de longitud total i fer més de 170 kg de pes.
* La femella assoleix la maduresa sexual entre els 213 i 231 cm i el mascle entre els 150 i 174 cm.

## Hàbitat

Té uns moviments lents, pot aparèixer en aigües somes properes a la costa a una profunditat de 19 m, però sovinteja més en fondàries de 900 m. És una espècie bastant rara.

## Alimentació

Menja petits taurons (com els agullats), peixos ossis i també crancs.

## Reproducció

És ovovivípar aplacentari. Neixen de 15 a 24 cries per ventrada, que fan entre 29 i 90 cm de longitud.

## Aprofitament

En l'actualitat no té cap tipus d'interès econòmic. Anys enrere se li extreia l'oli del fetge, que era emprat, en altres latituds, amb propòsits curatius.

## Bibliografia

* Barrull, Joan i Mate, Isabel: Els taurons dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col. Conèixer la natura, núm. 14. Barcelona, març del 1996. ISBN 84-7306-920-X. Plana 71.
# Johann Julius Seidel

Johann Julius Seidel (Breslau, avui Wrocław, 1810 - 1856) fou un organista i compositor alemany.
Va ser organista de l'església de Sant Cristòfor de la seva vila natal i, a banda de diverses composicions, deixà el tractat Die Orgel und ihr Bau (1843) del qual se'n van fer nombroses edicions.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 54, pàg. 1564 (ISBN 84-239-4554-5)
# Ramon Félix Cuéllar y Altarriba

Ramon Félix Cuéllar y Altarriba (Saragossa, 20 de setembre de 1777 - Santiago de Compostel·la, 7 de gener de 1833) fou un compositor de música espanyol i mestre de capella de la catedral de Saragossa, -la Seu- i d'Oviedo.
Sacerdot i notable compositor. Estudià música en el Col·legi d’Infantes o Seises de la seu de Saragossa sota la direcció del famós mestre Francisco Javier Garcia, al qual a Itàlia li'n deien Spagnoleto; als disset anys feu oposicions a la plaça de mestre de capella de la catedral de Terol, en las que va obtenir el segon lloc. Començà per aquella època els estudis en el seminari amb el propòsit de seguir la carrera eclesiàstica, encara que això no el va fer abandonar la música. Després d'ordenar-se (1814), guanyà per oposició la plaça de mestre de capella de la metropolitana de la seva ciutat natal, assolint en breu temps tanta fama com a compositor que Ferran VII el cridà a Madrid, on s'executaren les seves obres en un dels salons del palau, sent objecte de grans elogis, pel qual el sobirà (31 d'octubre de 1815) el nomenà music honorari de la Reial Cambra.
Home honrat, i de grans virtuts, simpatitzava amb les idees liberals, raó per la qual, en no trobar-se bé a la cort, retornà poc temps després a Saragossa i sentint-se delicat de salut, volgué proporcionar-se un descans deixant la plaça i ocupant el seu lloc Ramón Palacio. Va fer noves oposicions a la plaça de mestre de capella de la catedral d'Oviedo, que guanyà (1815), i que malgrat tot en fou desposseït d'ella en establir-se l'absolutisme el 1823, el qual va admetre el 1829, per proporcionar-se la manutenció necessària a la vida, la plaça de primer organista de la metropolitana de Santiago de Compostel·la, morint quatre anys després.
Les seves obres, notabilíssimes en tots conceptes, entre les quals ressalten una Nona, dues grans Misses de les quals, especialment la de Rèquiem és d'un mèrit molt superior, uns Vespres brillantíssimes, revelen una anticipació de mig segle a la seva època, i causaren una vertadera revolució en la música religiosa espanyola. Inspirades en les produccions de Paisiello durant molt de temps la frescor i fortalesa del geni i es distingiren per la seductora senzillesa del millor gènere i foren valorades per un delicat sentiment artístic. És indubtable que si la seva vida s'hagués desenvolupat més avançat el segle xix, avui figuraria entre els grans compositors dramàtics del segle xix, opinió sostinguda per Gómez Eriel el qual no vacil·la a afirmar que tenia les condicions per figurar entre els principals mestres que donaren brillantor a l'escena lírica. Durant molts anys se'l considerà l'autor de l'Himne de Riego.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 16 (ISBN 84-239-4516-2)
# Província d'Ain Defla

La província o wilaya d'Ain Defla (àrab: ولاية عين الدفلى, wilāyat ʿAyn ad-Daflà) és una província o wilaya del nord d'Algèria, al sud-oest d'Alger. Ocupa una àrea de 4.260 km².
A banda de la capital, que dona noma a la província, les ciutats més importants són Mliana, Hammam Righa i Ain Torki.

## Enllaços externs

* Àmplia informació històrica i administrativa d'Ain Defla. (anglès)
* Informació turística i fotografies d'aquesta província. Arxivat 2007-08-07 a Wayback Machine. (francès)
# Santiga

Santiga és un nucli de població del municipi de Santa Perpètua de Mogoda, al Vallès Occidental. El 2005 tenia 18 habitants censats.
Es troba a la vall de Santiga, molt a prop de la carretera que uneix Sabadell amb Mollet del Vallès (B-140). En aquest lloc també hi ha constància de presència romana. El primer document que menciona aquest petit assentament data del 983. Antiga quadra, centrada per una domus, esdevingué el 1389 castell termenat.
La seva església parroquial de Santa Maria de Santiga va ser consagrada el 1193 i es venera, a més de la titular, la imatge de la Mare de Déu de l'Heura (trobada, segons la tradició, el 1624). A mitjan segle xix, s'agrega la parròquia rural de Santa Maria l'Antiga a l'església de Santa Perpètua. El nucli dona nom al polígon industrial de Santiga.
L'origen del topònim de Santiga està documentat en el llatí medieval Sancta Maria Antiqua. L'actual forma és una grafia aglutinada de s'antiga (=l'antiga).
Cada primavera, des de 1984, se celebra la Festa de l'Arbre per perpetuar el record i la paraula d'un poeta dels Països Catalans. Es penja una placa en honor d'aquest poeta a la Paret dels sentiments.
Cada any s'hi celebra un aplec de sardanes el segon diumenge de setembre.

## Referències

* ↑ «El misteri de les pintures». Sàpiens [Barcelona], núm. 122, 11-2012, p.11. ISSN: 1695-2014.
* ↑ «Diccionari català-valencià-balear». Arxivat de l'original el 2004-08-26. [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ Plaques de tots els poetes homenatjats des del 1990 fins al 2013
# Johann Kaspar Aiblinger

Johann Kaspar Aiblinger, també Johann Caspar Aiblinger, (Wasseburg (Alta Baviera, 23 de febrer de 1779 - Múnic, 6 de maig de 1867) fou un compositor alemany, que si bé va escriure música dramàtica, destacà en la música religiosa.
El 1820 fundà una escola de música a Venècia, amb el nom d'Odeón; el 1825 fou cridat a Múnic com a segon director de la capella reial, lloc en el qual s'acredità com a músic intel·ligent.
Per al teatre va escriure l'òpera Rodrigo e Ximene, estrenada a Múnic el 1821, i abans havia estrenat a Milà el 1819 la partitura de dos grans balls titulats; I Titani i Bianca, que no assoleixen el mèrit de les seves obres de caràcter religiós, entre les quals destaquen un Rèquiem i la inspirada col·lecció Cyclus Zwei und Dreistimmigen kirchlichen Kompositionem mit Orgel, Bas und Violon (Augsburg).

## Referències

* ↑ «Aiblinger (Eiblinger), Johann Kaspar (Johann Caspar)» (en alemany). Bayerisches musiker lexikon online. Ludwig-Maximilians-Universität München. [Consulta: 14 abril 2024].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 3, pàg. 729 (ISBN 84-239-4503-0)
# Louis-Joseph Gabriel Chénier

Louis-Joseph Gabriel Chénier (París, 14 de setembre de 1800 - Jouy-en-Josas, 1880), fou un literat i jurisconsult francès pertanyent a la (nissaga de literats) dels Chénier, doncs era fill d'en Louis Salvador.
Va ser empleat del Ministeri de la Guerra pel qual va deixar molts escrits com:
* ''Manuel des conseils de guerre (1831);
* Guide des tribunaux militaires (1838);
* La verité zur la famille de Chénier (1844);
* Manuel des parquets militaires (1848);
* Eloge du maréchal Moncey (1848);
* Histoire de la vie militaire, politique et administrative du maréchal Davoust (1866).
També publicà una audició de les Oeuvres poètiques d'André Chénier, amb una noticia biogràfica i notes (1874).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 165. (ISBN 84-239-4517-0)
# Tomocichla asfraci

Tomocichla asfraci és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 25 cm de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al vessant atlàntic de Centreamèrica: conca de la Laguna de Chiriqui (riu Guarumo, Panamà).

## Referències

* ↑ Regan, C. T., 1908. A collection of freshwater fishes made by Mr. C. F. Underwood in Costa Rica. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 2 (núm. 11): 455-464.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Allgayer, R., 2002. Un cichlide nouveau du genre Tomocichla Regan, 1908 (Perciformes: Labroidei) du Rio Guarumo, Panama. L'an Cichlidé v. 2: 32-36.
* 1 2 3 «Tomocichla asfraci» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pelagocephalus marki

Pelagocephalus marki és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-àfrica (des de Port Alfred fins a Knysna) i Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Tyler J. C. & Paxton J. R., 1979. New genus and species of pufferfish (Tetraodontidae) from Norfolk Island, southwest Pacific. Bull. Mar. Sci. v. 29 (núm. 2). 202-215.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Heemstra, P. C. & Smith, M. M., 1981. Pelagocephalus marki, a new species of puffer fish (Tetraodontidae) from South Africa. Bulletin of Marine Science v. 31 (núm. 4): 911-915.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Johann Mara

Johann Mara (Berlín, 1744 - Schiedam, 1808) fou un violinista i compositor alemany. Casat amb la cantant Elisabeth Mara la qual adoptà el seu cognom artístic.
Formà part de l'orquestra del príncep Enric de Prússia, però a causa del seu caràcter intemperant i viciós perdé les simpaties de la cort, pel qual intentà fugir, però va caure en poder dels soldats i fou empresonat en una fortalesa, recobrant la llibertat mercès a la influència de la seva esposa, la cèlebre cantant Gertrudis Elisabeth Schmehling, la qual cansada de la vida dissoluta del seu marit, acabà per separar-se'n, i Johann passà els últims anys de la seva vida en la més absoluta misèria i abjecció.
Fou un dels concertistes més notables de la seva època, i deixà nombroses composicions.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 1263 (ISBN 84-239-4532-4)
# Louis Bonvin

Louis Bonvin (Siders, Suïssa, 17 de febrer de 1850 - Buffalo, Estats Units, 18 de febrer de 1939) fou un compositor nord-americà.
Era fill de metges i estudià medicina a Viena de 1870 a 1871, abandonat aquella ciència per la teologia, que continua fins a ordenar-se sacerdot a Liverpool. Romangué molts anys com a director al Col·legi de Canisius a Buffalo. Malgrat que no va tenir mestres, es distingí en la composició per llurs obres instrumentals Somni de la nit de Nadal, per a orquestra: Simfonia en sol bemoll, fantasia per a orquestra; romances per a violí, etc.,; obres religioses, Salm 163, per a cor mixt, solos de soprano i orquestra, sis misses, motets, etc., i composicions profanes de cant per a cor mixt, solo i orquestra: Wittekind, per a cor d'homes, baríton, soprano i orquestra; Joana d'Arc davant la foguera per a soprano i orquestra, i d'altres obres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 55. (ISBN 84-239-4509-X)
# Ramon Genís i Bayés

Ramon Genís i Bayés (Vic, 1905 - 9 d'abril del 1959) fou un tecnòleg català especialitzat en la indústria de la pell.

## Obres

* Guadamaciles y cordovanes. Ausa. Vol.1, núm. 6 (1953), p. 246-256.
* El gremio de aluderos y guanteros de Vich. Ausa. Vol. 2, núm. 13 (1955), p. 110-120)
* Los curtidores y zurradores de Vich. Ausa. Vol. 2, núm. 17 (1956), p.293-300.
* Una Cofradía de mancebos zapateros y costureros en la Barcelona del siglo XIV. Portavoz del Gremio del Clazado de Barcelona (1956), p.31-36.
* El Gremio de curtidores y zurradores de Vich en la Edad Moderna. Ausa. Vol. 2, núm. 19 (1957), p. 397-409.
* La protección del cuero en la Barcelona del antaño. Boletín de la Asociación Química Española de la Industria del Cuero. Any VIII, núm. 50 (1957), p. 51-58.
* El ram de la pell a Vich. Vic: Patronat d'Estudis Osonencs, 1959.

## Bibliografia

* Salarich i Torrents, Miquel; Ylla-Català i Genís, Miquel «Vigatans il·lustres». Osona a la Butxaca, 5-6. Patronat d'Estudis Osonencs [Vic], 1983.
* Bernal, Pasqual «Científics d'Osona. Diccionari històric i biobibliogràfic dels científics nascuts o vinculats a Osona». Osona a la Butxaca, 28. Patronat d'Estudis Osonencs [Vic], 2010.
* Roviró i Alemany, Ignasi «Diccionari de filòsofs, teòlegs i mestres del seminari de Vic (1749 – 1968). Temple Romà». Osona a la butxaca 22 – 23. Patronat d'Estudis Osonencs, 2000.