OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mar de Líbia

La mar de Líbia (grec: Λιβυκό πέλαγος) és la part de la Mediterrània situada al sud de Creta i al nord de Líbia. Connecta a l'oest amb la mar Jònica i al nord-oest i al nord-est amb la mar de Creta. La regió del mar de Líbia situada al sud de Creta també es coneix com a mar del sud de Creta (Νότιο Κρητικό Πέλαγος). En aquesta mar hi ha l'illa grega de Gavdos.

## Nom

El terme mar de Líbia (Mare Libycum) va ser utilitzat pels antics geògrafs per descriure la part del mar Mediterrani situat al sud de Creta, entre Cirene i Alexandria. Es referia a la regió de "Líbia" a l'antiguitat, que abastava gran part del nord d'Àfrica a l'oest del riu Nil. El nom "Líbia" (grec: Λιβύη, Libyē) originalment es referia a una àrea més àmplia que l'actual Líbia.
En l'antiguitat, "Líbia" descrivia les terres i els pobles del nord d'Àfrica, com les tribus Libu i Meshwesh, tal com en registren fonts gregues i romanes. L'ús modern de "Mar de Líbia" continua aquesta tradició i es troba habitualment en mapes i literatura de viatges.

## Geografia

La superfície és d'uns 350.000 km$^2$. Sense comptar Creta, altres illes del mar de Líbia són Gavdos, Gavdopula, Kufonissi i Khrissi. A l'est hi ha el mar de Llevant, al nord el mar Jònic i a l'oest l'estret de Sicília.

## Referències

* ↑ George Ripley and Charles Anderson Dana, The New American Cyclopaedia: A Popular Dictionary of General Knowledge, 1861, D. Appleton and Co.
* ↑ Ministry of Environment and Energy, Greece. «Τεχνική Έκθεση Οδηγία Πλαίσιο για τη Θαλάσσια Στρατηγική (2008/56/EK)», 01-10-2018. [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ Eastern Crete Development Organization. Crete Map. Fotis Serfas, 2004.
* ↑ Herodotus 1.46
* ↑ Oric Bates (1914), The Eastern Libyans.
* ↑ Crete Map, Eastern Crete Development Organization (2004) Fotis Serfas
* ↑ «Libyan Sea Map – Locations and Maps of Atlantic Ocean».
# Iconòstasi

La iconòstasi és un mur d'icones i pintures religioses que separa la nau principal del santuari o presbiteri en les esglésies cristianes de ritu bizantí, particularment les de tradició ortodoxa. La paraula prové del grec εἰκονοστάσι (-ον) (eikonostási (-a)), encara d'ús comú a Grècia i Xipre, que vol dir "icona en peu". Arquitectònicament, l'iconostàsi és una evolució del tèmplon romà d'Orient, en un procés completat el segle xv.

## Referències

* ↑ Entrada "Iconòstasi", Gran Enciclopèdia Catalana, (data d'accés: 26/10/2024).
* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.292. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 1r desembre 2014].
# South London Line

South London Line (Inner) :
South London Line és una línia de ferrocarril de 13,7 km en forma de ferradura de cavall al Inner London, Londres, que va des de Victoria a London Bridge via Peckham Rye. Inner per distingir-se de Outer South London Line que circula entre London Victoria i London Bridge via Gipsy Hill.

## Futur

Transport for London ha anunciat que té plans d'unir South London Line i East London Line per formar part de London Overground. La proposta forma part de la Fase 2 del projecte d'extensió d'ELL.
La ruta seguiria l'actual línia servida per National Rail des de Queens Road Peckham a Wandsworth Road, després per un ramal a Factory Junction, passant per Battersea creant una línia orbital al voltant de Central London.

## Referències

* ↑ «Es publiquen els plans per London Overground (anglès)». BBC News, 05-09-2006 [Consulta: 24 novembre 2008].
* ↑ Transport for London. «El metro al 2010 (anglès)», 2006. Arxivat de l'original el 2011-07-15. [Consulta: 3 novembre 2007]. (map illustrating future development phases as proposed by TfL in 2006, subject to change)
# Mar Endins

Mar Endins és un grup d'havaneres nascut el 1979 a Barcelona compost per Francesc Salse, a la veu i l'acordió, i Álvar Honrubia, Miquel Marín i Josep Gay a les veus.
Format a l'Orfeó Santa Tecla de Barcelona, actuen amb temes propis i havaneres clàssiques, han portat a terme 20 enregistraments i un DVD i incomptables actuacions arreu de Catalunya i península, i també han actuat a Londres, Canàries i a cadenes de televisió. El grup va organitzar i realitzar recitals al Palau de la Música de Barcelona els anys 1988, 1990, 1991, 1996 i 2004. En total 5 Concerts. Va ser el primer grup que va portar l'havanera al Palau de la Música, l'any 1988. La primera havanera que es va escoltar al Palau de la Música va ser "Cala Montgó" de Ramon Carreras.
Disposen d'un museu, "La Cova de Mar Endins", on s'exposa la història del grup a Pont de Montanyana, on va nàixer el seu fundador Francesc Salse a la franja entre Osca i Lleida, en el riu Ribagorçana. Han intervingut en dues pel·lícules: La teta i la lluna de Bigas Luna i "Pasión de hombre" de José Antonio de la Loma.
Han estat amfitrions durant 32 anys de la Gran Trobada Barcelona Cara al Mar que es porta a terme a la Barceloneta, Passeig de Borbó, l'últim dissabte de juny. 32 anys ininterrompudament.

## Discografia

* 1984 Sortim a la mar
* 1985 Al pla de l'Empordà
* 1986 Trobada a Calella
* 1987 Catalans de la costa
* 1988 Vora la mar
* 1988 Havaneres al Palau (directe al Palau de la Música)
* 1990 Vine amb mi a navegar
* 1991 Havaneres al Palau 2 (directe al Palau de la Música)
* 1993 Havaneres i cançons catalanes
* 1995 A prop de mi
* 1996 Amb la vista a l'horitzó (havaneres de Francesc Salse)
* 1998 El vell mariner
* 2001 Gavina de nit
* 2004 Directissim al Palau (havaneres al Palau)
* 2009 Recopilatori (30è aniversari)
* 2009 La canya d'en Pep
* 2011 El teu cos és poesia (havaneres de Francesc Salse 2)
* 2012 Homenatge als Indians
* 2014 El somni d'un pescador (La cantada)
* 2020 Voldria tenir una barca

## Filmografia

* 2005 Havaneres al Palau (dvd)

## Referències

* ↑ «Havaneres amb Mar Endins a les ‘Nits d’Emocions’ de Sorli Emocions». Altaveu, 22-07-2023. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «Mar Endins». Havaneres.cat. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ Banda sonora de La teta i la lluna, a IMDb (anglès)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Districte de Baramulla

El districte de Baramulla o Baramula és una divisió administrativa de la part administrada per Índia del Caixmir. La capital és Baramula. Es parla el caixmiri, el xina i el paixtu. És el districte més gran de la vall en superfície i població. Mesura 4.588 km² i té una població d'1.166.722 habitants (2001). Està dividt en 8 tehsils: Uri, Sopore, Gurez, Tangmarg, Baramulla, Sumbal, Pattan i Bandipora. I en 16 blocks de desenvolupament: Uri, Boniyar, Baramulla, Wagoora, Pattan, Rafiabad, Rohama, Tangmarg, Sopore, Zaingeer, Bandipore, Hajin, Sumbal, Gurez, Kunzer i Singhpora.
Al segle xv el sant Syed Janbaz va visitar la vall (1421) i va establir la seva missió a Baramula; peregrins de tota la vall anaven al seu santuari on el sant fou enterrat. Altres centres religiosos eren Haji Murad de Kreeri, Baba Shakuruddin de Watlab, Baba Reshi de Gulmarg i alguns més. El 1620 fou visitada per Jahangir l'emperador mogol acompanyat de Shri Guru Hargobind Ji i es va construir la Gurdwara "Chatti Padshahi" en commemoració. També hi ha temples hindús com el Devibal de la deessa Shelputri conegut popularment com a Shalay Hund, a la riba del riu Jhelum, en el camí al santuari musulmà de Janbaz Sabh prop de Khanpora, i el temple de Gosaintang on hauria estat el senyor Rama amb els seus germans i l'esposa Sita durant 14 anys d'exili. Els llocs turístic principals són Gulmarg i el llac Wullar.
# Cristina Almeida Castro

Cristina Almeida Castro (Badajoz, 24 de juliol de 1944) és una advocada i política espanyola. Destacada advocada laboralista i feminista, ha defensat davant els tribunals de justícia els drets de la dona, dels treballadors i dels presos polítics durant el franquisme.

## Biografia

Quan ella tenia 11 anys la seva família es va traslladar a Madrid. El seu pare era el periodista Manuel Almeida i la seva mare Carmen Castro Carrasco. Va cursar estudis de Dret a la Universitat de Madrid i va exercir d'advocada col·legiada des del 1966, obrint un despatx professional un any després.
A partir de 1979, va ocupar el càrrec de regidora a l'Ajuntament de Madrid pel Partit Comunista d'Espanya, al qual pertanyia des de 1963, fins que el 1981 en fou expulsada al costat d'altres membres del sector renovador, en enfrontar-se al llavors secretari general Santiago Carrillo. Va participar en la fundació de la coalició electoral Izquierda Unida el 1986, essent escollida diputada a les eleccions generals espanyoles de 1986, 1989 i 1993, any en el qual va renunciar al seu escó.
El 1996, juntament amb altres membres d'IU, va formar el partit Partit Democràtic Nova Esquerra. Després de diversos enfrontaments amb el dirigent d'IU, Julio Anguita González, el PDNI es va integrar al PSOE, i Cristina Almeida va ser candidata socialista a la Presidència de la Comunitat de Madrid el 1999, obtenint el 37,2% dels vots i esent escollida diputada. Ha col·laborat en nombroses revistes tractant problemes jurídics, de la dona, dels barris i de les associacions de veïns. Entre les seves publicacions, figura l'assaig La mujer y el mundo del trabajo (1982). Va rebre el 1998 la Fiambrera de Plata concedida per l'Ateneu de Còrdova.

## Referències

* ↑ La abogada Cristina Almeida participa en las jornadas de Policía y Sociedad, El Día, 23 de septiembre de 2004.
* ↑ Desvelado el pasado franquista del padre de Cristina Almeida
* ↑ «Cristina Almeida se jubila tras 44 años ejerciendo la abogacía». Madridiario, 19-10-2010.
* ↑ Perfil de Cristina Almeida en ABA Abogadas, el bufete que fundó y en el que trabaja.
* ↑ Arévalo Gutiérrez, 2003, p. 461.

## Bibliografia

* Arévalo Gutiérrez, Alfonso «La consolidación institucional de la Asamblea de Madrid como Parlamento Autonómico (1983-2002)». ASAMBLEA. Revista Parlamentaria de la Asamblea de Madrid. Especial monográfico: La Asamblea de Madrid: dos décadas de Parlamento Autonómico, 2003, pàg. 413-522. ISSN: 1575-5312 [Consulta: 21 octubre 2015].
# Sant Andreu Teatre

El Sant Andreu Teatre, conegut també com a SAT!, és un teatre ubicat al carrer de Neopàtria número 54, al barri de Sant Andreu de Palomar.
Es va inaugurar el 1990 aleshores en la nau d'unes antigues cotxeres del passeig de Fabra i Puig, número 26. D'allà es va traslladar a una nau veïna, la seu actual. A la primera ubicació s'hi van ubicar diverses sales de la cadena Lauren.
El nou teatre es va estrenar el setembre de 2003. Té notables condicions de visibilitat i audició, amb capacitat per a 383 persones, totes a una platea en pendent. La programació combina teatre, dansa, espectacles infantils i musicals.

## Referències

* ↑ Huertas, Josep Maria. Barcelona : memòria d'un segle. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, [2001?], p. 147. ISBN 84-7609-939-8.
* 1 2 "Projecte artístic del SAT!" Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine., a la pàgina de l'Ajuntament de Barcelona.
# Fil·losoma

La fil·losoma és la fase larval de les llagostes Achelata (Palinuridae, Scyllaridae), i representa un dels caràcters més significatius que unifica aquests crustacis tan diversos. El cos de la larva fil·losoma és extraordinàriament prim, pla, i transparent; per la qual cosa s'anomenen també "cranc de cristall" (glass-crab).
La larva fil·losoma de les llagostes té una vida planctònica molt llarga abans de metamorfosar-se en la fase puerulus, que és la fase transitòria de vida planctònica cap a l'existència bentònica de la fase adulta. Malgrat la importància de la supervivència larval per tal de pronosticar el reclutament en espècies d'interès comercial, no se'n sap gaire sobre la biologia de les larves fil·losoma.
Tot i que la classificació taxonòmica dels adults és ben coneguda, els estudis de la fase fil·losoma són molt escassos donada la seva llarga duració, que fa molt difícil cultivar les larves en el laboratori. Malgrat la mida relativament gran d'aquestes larves i la seva identificació immediata en les mostres de plàncton, la manca de descripcions morfològiques detallades i específiques han impedit la determinació específica de la majoria de mostres. Els esforços recents per identificar larves fil·losoma mitjançant tècniques moleculars han proporcionat noves dades sobre l'ecologia i distribució de Scyllarus pygmaeus.

## Referències

* ↑ Scholtz, G. & Richter, S. «Phylogenetic systematics of the reptantian Decapoda (Crustacea, Malacostraca)». Zoological Journal of the Linnean Society, 113, 1995, pàg. 289-328.
* ↑ Palero, F., Crandall, K.A., Abelló, P., Macpherson, E. & Pascual, M. «Phylogenetic relationships between spiny, slipper and coral lobsters (Crustacea, Decapoda, Achelata)». Molecular Phylogenetics and Evolution, 50, 2009, pàg. 152-162.
* ↑ Diaz, D., Mari, M., Abello, P. & Demestre, M. «Settlement and juvenile habitat of the European spiny lobster Palinurus elephas (Crustacea : Decapoda : Palinuridae) in the western Mediterranean Sea». Scientia Marina, 65, 2001, pàg. 347–356.
* ↑ Palero, F., Guerao, G. & Clark, P.F. «Palinustus mossambicus Barnard 1926 (Crustacea: Decapoda: Achelata: Palinuridae); morphology of the puerulus stage». Zootaxa, 1857, 2008, pàg. 44-54.
* ↑ Goñi, R. & Latrouite, D. «Review of the biology, ecology and fisheries of Palinurus spp. species of European waters:Palinurus elephas (Fabricius, 1787) and Palinurus mauritanicus (Gruvel, 1911)». Cahiers de Biologie Marine, 46, 2005, pàg. 127–142.
* ↑ Kittaka, J. «Characteristics of palinurids (Decapoda; Crustacea) in larval culture». Hydrobiologia, 358, 1997, pàg. 305–311.
* ↑ Palero, F., Guerao, G. & Abelló, P. «Morphology of the final stage phyllosoma larva of Scyllarus pygmaeus (Crustacea: Decapoda: Scyllaridae), identified by DNA analysis». Journal of Plankton Research, 30, 2008, pàg. 483-488.
# Embassament d'Arquillo de San Blas

L'Embassament d'Arquillo de San Blas és al municipi de Terol, a l'Aragó.
Està construït en la llera del riu Guadalaviar, sobre una superfície de 83 ha i amb una capacitat màxima de 22 hm³. L'obra va ser construïda mitjançant una presa de gravetat amb una altura de 54 metres i una longitud en coronació de 166 m.
L'embassament està destinat a l'abastiment de la ciutat de Terol, de la central hidroelèctrica de Carburos i al regadiu.
Aquest embassament pertany a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer.

## Bibliografia

* Barragán Villagrasa, Juan José: Estudio del patrimonio molinero industrial de Fuentes Calientes: las piedras de molienda y otros materiales, Terol, 2009. ISBN 978-84-692-5468-4. (castellà)

## Referències

* ↑ «Pantà de San Blas (Teruel) - Estiu 2016» (en sp). Arquillo. Pablo Falcón, 07-10-2016. [Consulta: 21 maig 2019].
# Triops cancriformis

Triops cancriformis és una espècie de crustaci notostraci de la família Triopsidae, coneguda popularment com a tortugueta. Són força comuns a l'Europa meridional. Es troben a les basses estacionals de Menorca i també al Delta de l'Ebre, l'Empordà i al Pla de l'Estany (Clot d'Espolla). Mesuren uns 3 centímetres i porten una closca molt resistent.
Es tracta d'un crustaci braquiòpode molt primitiu, ja present al Triàsic, que recorda als trilobits fòssils, per bé que no hi estan relacionats. Aquest crustaci és considerat com una de les espècies vivents més antigues del planeta i no han patit gaires variacions de forma des del Triàsic Superior (uns 200 milions d'anys).
La primera descripció fou feta per Louis Augustin Guillaume Bosc el 1801. Va anomenar aquesta espècie Apus cancriformis.
A Porqueres, al costat del Clot d'Espolla, hi ha un "Carrer Triops".

## Història natural

El seu cicle vital és d'uns 70 dies. Els petits ous de Triops cancriformis, per sobreviure a l'estació seca, romanen dins del fang i no es desclouen fins que tornen les primeres pluges. Els seus ous són capaços de sobreviure llargs períodes de sequera, fet que li permet ocupar zones d'aigües temporals.

## Referències

* ↑ Nom comú que també s'aplica a altres membres de la família Triopsidae
* ↑ «Cercaterm | TERMCAT - Tortugueta». [Consulta: 23 agost 2021].
* ↑ «El delta de l’Ebre | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 agost 2021].
* ↑ «Els branquiòpodes: tortuguetes, puces d’aigua i afins | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 agost 2021].
* ↑ O. S. Møller, J. Olesen, and J. T. Høeg «SEM studies on the early larval development of Triops crancriformis (Bosc)(Crustacea: Branchiopoda, Notostraca)». Acta Zoologica, 84, 2003, pàg. 267–284. DOI: 10.1046/j.1463-6395.2003.00146.x.
# Jove Itàlia

La Jove Itàlia (Giovine Italia) va ser un moviment patriòtic italià creat el 1831 a Marsella per Giuseppe Mazzini. Es va dissoldre el 1848.

## Origen del moviment

Giuseppe Mazzini, patriota revolucionari italià i antic carbonari, es va exiliar a França el 1831 després del fracàs de les revolucions del mateix any al Piemont i al Regne de Nàpols. A Marsella va fundar el moviment la Jove Itàlia, que tenia com a objectiu la unificació del país per la via política, afavorint si calia la insurrecció popular del conjunt dels italians, però refusant la revolta d'una petita elit revolucionària, que s'havia mostrat ineficaç en les revolucions carbonaris del 1821 i el 1831.

## Accions

La Jove Itàlia mai no va aconseguir agrupar un nombre gaire gran de patriotes italians, en part per la manca de coherència política de Mazzini, que refusava el socialisme per aconseguir la unió nacional, un plantejament que no va tenir gaire èxit. El 1834, Mazzini, refugiat a Suïssa i constatant el fracàs del seu moviment, va crear la Jove Europa, que volia federar els moviments patriòtics europeus (Irlanda, Grècia, Polònia, Hongria, etcètera) per impulsar l'aliança fraternal dels pobles. La Jove Europa tampoc no va tenir gaire repercussió i es va acabar dissolent el 1836, però va convertir Giuseppe Mazzini en una figura respectada pels patriotes i pels socialistes de l'època, ja que era l'única persona que tenia una visió global dels moviments nacionalistes europeus del moment.
La Jove Itàlia va inspirar el grup que va crear la Jove Catalunya.

## Vegeu també

* Giuseppe Mazzini
* Història d'Itàlia
* Jove Catalunya

## Bibliografia

* Philippe Gut, L'Italie de la Renaissance à l'Unité, Carré Histoire, 1998.

## Enllaços externs

* 145-la-jove-italia-i-la-jove-catalunya a l'En guàrdia! de Catalunya Ràdio [vist el 27 gener 2025]
# Zœbersdorf

Zœbersdorf (en alsacià Zawerschdorf) és un antic municipi i actual municipi delegat francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 168 habitants.
A finals del 2017 es va unir al municipi de Geiswiller per crear el nou municipi de Geiswiller-Zœbersdorf.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 156 | 164 | 181 | 152 | 152 | 168 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Georges Hammann | |

## Referències

* ↑ Arrêté du 28 décembre 2017 portant création de la commune nouvelle de Geiswiller-Zœbersdorf
# Ron Scapp

Ron Scapp (Nova York, 29 de juny de 1955) és un filòsof de l'educació estatunidenc. El seu treball es centra en el lideratge, les polítiques educatives i l'apoderament del professorat. És doctor en Filosofia per la Universitat de Stony Brook, on va estudiar sobre qüestions de raça, classe i gènere.
Scapp és el director i fundador del Programa de Postgrau en Estudis Urbans i Multiculturals al College of Mount Saint Vincent del Bronx. També és membre del National Education Policy Center de la Universitat de Colorado a Boulder i va exercir com a president de l'Association for Ethnic Studies entre 2011 i 2015, essent l'editor d'Ethnic Studies Review. A més, va col·laborar amb l'activista bell hooks a l'obra de 1994 Teaching to transgress. Education as the practice of freedom.

## Obra publicada

* Teaching Values: Critical Perspectives on Education, Politics and Cultural (Routledge, 2003).
* Managing to be Different: Educational Leadership as Critical Practice (Routledge, 2006).
* Eating Culture (coeditor amb Brian Seitz), SUNY, 1998.
* Etiquette: Reflections on Contemporary Comportment (coeditor amb Brian Seitz), SUNY Press, 2007.
* Fashion Statements: On Style, Appearance and Reality (coeditor amb Brian Seitz) Palgrave, 2010.
* Living With Class: Philosophical Reflections on Identity and Material Culture (coeditor amb Brian Seitz) Palgrave 2013.
* Dialogue With Teachers, United Federation of Teachers/Teacher Center Publication.
* Hot Topics: Contemporary Philosophy and Culture (cooeditor amb Brian Seitz) SUNY Press.
* Positions: Education, Politics and Culture (coeditor amb Kenneth J. Saltman) Routledge.

## Referències

* ↑ «About The Faculty». Arxivat de l'original el 29 March 2012. [Consulta: 27 setembre 2011].
* ↑ hooks, bell. Teaching to Transgress: Education as the Practice of Freedom. New York, NY: Routledge, 1994. ISBN 0-415-90808-6.
* ↑ Scapp, Ron. Teaching Values: Education, Politics and Culture. New York, NY: Taylor & Francis, Inc, December 2002. ISBN 0-415-93107-X.
* ↑ Scapp, Ron. Managing to be different: educational leadership as critical practice. New York, NY: Routledge, 2006. ISBN 0-415-94862-2.
* ↑ Ron Scapp, Brian Seitz. Etiquette: Reflections on Contemporary Comportment. SUNY Press, 2006. ISBN 0-7914-6935-2.
# Pont de xarxa

Un pont de xarxa o bridge és un dispositiu d'interconnexió de xarxes d'ordinadors que opera amb la capa 2 (nivell d'enllaç de dades) del model OSI. Aquest interconnecta dos segments de xarxa (o divideix una xarxa en segments) fent el passatge de dades d'una xarxa a l'altre, amb base de la direcció física de destí de cada paquet.
Un bridge connecta dos segments de xarxa com una sola xarxa fent servir el mateix protocol d'establiment de xarxa.
Funciona a través d'una taula de direccions MAC detectades en cada segment que està connectat. Quan detecta que un node d'un dels segments està intentant transmetre dades a un node de l'altre, el bridge copia la trama per l'altra subxarxa. Per utilitzar aquest mecanisme d'aprenentatge automàtic, els bridges no necessiten configuració manual.
La principal diferència entre un pont (bridge) o un repetidor i un hub és que el segon passa qualsevol trama amb qualsevol destí per a tots els altres nodes connectats, en canvi el primer només passa les trames pertinents a cada segment. Aquesta característica millora el rendiment de les xarxes al disminuir el tràfic inútil.
En les xarxes Ethernet, el terme "pont" formalment significa un dispositiu que es comporta d'acord amb l'estàndard IEEE 802.1D- sovint anomenat un commutador de xarxa en la literatura comercial.
Per a fer el bridging o interconnexió de més de dues xarxes, s'utilitzen els commutadors de xarxa.
Es distingeixen dos classes de bridges:
* Locals: serveixen per enllaçar directament dues xarxes físicament pròximes.
* Remots o d'àrea extensa: es connecten en parelles enllaçant dos o més xarxes locals, formant una xarxa d'àrea extensa, a través de línies telefòniques.

## Vegeu també

* Protocol de comunicació
* Encaminador (Router)
* Commutador de xarxa (Switch)
* Passarel·la de telecomunicacions (Gateway)
* Concentrador (Ethernet hub)
* Tallafoc de xarxes (Firewall)

## Referències

* ↑ «What bridge devices and bridging do for computer networks». Lifewire, 14-04-2017.
* ↑ «What is bridge? - Definition from WhatIs.com» (en anglès). SearchSecurity, 14-04-2017.
# Riu Yuan

El riu Yuan (xinès: 沅江; pinyin: Yuánjiāng) és, amb 864 km, un dels quatre rius més llargs de la província de Hunan i és afluent del riu Iang-Tsé. Té les seves fonts en les muntanyes Miao, en la província de Guizhou, i és navegable. El curs superior s'anomena riu Longtou i l'inferior, riu Qingsui. Tan sols rep el nom de riu Yuan després de la confluència amb el riu Wu, voreja les muntanyes Xuefeng i desaigua al llac Dongting i després al riu Yangtze.
Dona nom a la yuanjiangita, un mineral de la classe dels elements natius que va ser descobert a prop del riu.

## Referències

* ↑ «Yuanjiangite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 gener 2016].