OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Districte del Nord (Israel)

El districte del Nord és un dels sis Districtes d'Israel. Té una superfície de 3.324 km², més 1.154 km² del territori dels Alts del Golan. Així, la superfície total del districte és de 4.478 km², 4.638 km² incloent-hi el Llac Tiberíades. Té una població d'1.165.800 habitants (31/12/2004).
L'Oficina Central d'Estadística d'Israel reconeix els Alts del Golan com a part d'Israel i els integra dins del districte del Nord. La comunitat internacional i l'ONU, però, no reconeix l'annexió israeliana dels alts. El districte té com a capital Natzaret i està subdividit en cinc subdistrictes:
* Sub-districte d'Acre
* Sub-districte del Golan
* Sub-districte de Jezreel
* Sub-districte de Kinneret
* Sub-districte de Safed

## Poblacions

| Ciutats | Consells locals | Consells regionals |
| Qiryat Xemonà Safed Tiberíades Afula Bet-Xean Natzaret Natzaret Il·lit Migdal HaEmek Acre Arraba Karmiel Maalot-Tarxiha Nahariyya Sakhnin Shefar-Am Tamra Yokneam Il·lit | Gush Halav / Jish Hazor ha'Gllilit Metula Rosh Pina Tuba-Zangariya Yesud ha'Ma'ala Eilabun Kfar Kama Kfar Tabor Kinneret Maghar Menahamiya Migdal Jabneel Basmat-Tiv'on Bueina Nujidat Beit Zarzir Dabburiya Ein Mahl Ilut Iqsal Ka'abiya-Tabash-Hajarah Kfar Kana Mash'ed Rei'na Ramat Yishai Shibli Tur'an Yafia'a / Yafa el-Natzira Abu Snan A'eblin Araba Bet Jan Bina Bir el-Maksur Cabul Dir el-Asad Dir Hanna Fasuta Gdeida-Makker Hatzrot Yasaf Hurafesh Julis Kaukab Abu el-Hija Kisra-Sammia'a Kfar Manda Kfar Vradim Kfar Yasif Majd el-Kurum Mazra'a Meilya Migdal Tefen Nahif Pqi'in / al-Buki'ah Rame Sajur Sha'ab Shavey-Zion Xelomí Yanu'ah-Jatt Yarqa Buq'ata Ein Qiniyye Ghajar Majdal Shams Mas'ade Qatsrin | Alta Galilea Merom de Galilea Mevu'ot ha'Hermon Emeq ha'Yarden ha'Galil ha'Takhton Emek HaMayanot Guilboa Consell regional de Meguidó Consell regional de la Vall de Jizreel Ma'ale Yosef Matte-Asher Merom de Galilea Misgav Nof ha'Gallile Consell Regional del Golan |

## Vegeu també

* Israel
* Organització territorial d'Israel
# Taeniolethrinops laticeps

Taeniolethrinops laticeps és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els adults poden assolir 30 cm de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica al llac Malawi.

## Referències

* ↑ Trewavas «A revision of the cichlid fishes of the genus Lethrinops» (en anglès). Regan. Ann. Mag. Nat. Hist. (sèrie 10), v. 7, núm. 37, 1931, pàg. 133-152.
* 1 2 3 Binohlan, Crispina B.; Sa-a, Pascualita. «Taeniolethrinops laticeps (Trewavas, 1931)» (en anglès). FishBase.
* ↑ Eccles, D.H. i E. Trewavas, 1989. Malawian cichlid fishes: the classification of some haplochromine genera. Lake Fish Movies.
* ↑ Snoeks, J., (ed.) 2004. The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, 360p.
* ↑ Ngatunga, B. i J. Snoeks, 2004. Key to the shallow-water species of Lethrinops sensu lato. p.252-260. A: Snoeks, J. (ed.) The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, 360p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey.
* Konings, A., 1989. Malawi cichlids: in their natural habitat. Verduijn Cichlids, Holland & Lake Fish Movies, 303 p.
# Districte del Sud

El districte del Sud (en hebreu: מחוז הדרום) és un dels sis Districtes d'Israel. La capital és Beerxeba. Té 14.231 km² i una població de 985.200 habitants (31/12/2004). És, de fet, el districte més gran en extensió i abasta la major part del desert del Nègueb. Té dos sub-districtes, subdividits en diferents regions naturals:
* Sub-districte d'Ascaló: Regió de Malaquies, regió de Laquix, regió d'Asdod i regió d'Ascaló.
* Sub-districte de Beerxeba: Regió de Guerar, regió de Bessor, regió de Beerxeba, regió del Mar Mort, regió d'Arabà, Muntanyes del Nègueb del Nord, Muntanyes del Nègueb del Sud

## Poblacions

| Ciutats | Consells locals | Consells regionals |
| Ascaló Arad Beerxeba Dimona Elat Netivot Ofaqim Rahat Asdod Qiryat Gat Malaquies Sederot | Alts d'Hobab Aroer del Nègueb Hura Jeroham Kseifa Laqiya Lehavim Metar Mitspe Ramon Ómer Seguev Xalom Tel Xeva | Al-Kasom Beer Tuvia Joab Laquix Neve Midbar Regió d'Ascaló Xaar del Nègueb Xafir Alts del Nègueb Arabà Central Bene Ximon Eixcol Merhavim Regió d'Elot Sdot Nègueb Tamar |
# Comtat d'Alytus

El comtat d'Alytus (lituà Alytaus apskritis) és un dels deu comtats de Lituània. Conté els municipis de:
* Municipi d'Alytus
* Alytus (districte)
* Municipi de Druskininkai
* Lazdijai (districte)
* Varėna (districte)
Comtat d'Alytus :
# Comtat de Panevėžys

El comtat de Panevėžys (en lituà Panevėžio apskritis) és una divisió administrativa de Lituània. La capital és Panevėžys i es divideix en municipis i districtes:
* Districte municipal de Biržai
* Districte municipal de Kupiškis
* Panevėžys
* Districte municipal de Panevėžys
* Districte municipal de Pasvalys
* Districte municipal de Rokiškis
# Euripòntida

La dinastia euripòntida fou una de les dues dinasties que van governar Esparta. L'altra era la dels agíades (dinastia agíade). Els seus membres són anomenats els euripòntides.
La història de la dinastia comença amb l'arribada dels doris al Peloponès i l'ocupació de Lacònia per Aristodem d'Esparta un Heràclida. Va tenir dos fills bessons, Eurístenes i Procles, que a l'edat adulta van regnar junts, tal com va decidir l'oracle de Delfos. Els dos reis eren iguals, però hi havia una primacia teòrica d'Eurístenes (i els seus descendents), ja que es va considerar que era el més gran dels bessons.
Procles va ser el fundador de la dinastia, per aquest motiu els seus descendents formaven part de la dinastia Pròclida, però el nom prové del seu net, Euripó.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 56. ISBN 9788496061972.
* ↑ Heròdot. Històries, VI, 51-52
* ↑ Heròdot. Històries, VI, 52
* ↑ Estrabó, Geographica V, 5,5
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, III, 7

## Vegeu també

* Llista de reis d'Esparta
# Província del Nord-oest (Sud-àfrica)

El Nord-oest és una de les noves províncies de Sud-àfrica. Limita al nord amb l'estat independent de Botswana, a l'est amb la província del Cap Septentrional, al sud amb la de l'Estat Lliure i a l'oest amb les de Limpopo i Gauteng.

## Enllaços externs

* Història i descripció de la província del Nord-oest
# Tanichthys thacbaensis

Tanichthys thacbaensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el Vietnam.

## Referències

* ↑ Lin S.-Y., 1932. New cyprinid fishes from White Cloud Mountain, Canton. Lingnan Sci. J. Canton v. 11 (núm. 3). 379-383.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Nguyen, V. H. & S. V. Ngo. 2001. Ca nuoc ngot Viet Nam. Tap I. Ho ca chep (Cyprinidae). (Peixos d'aigua dolça del Vietnam. Volum I. Família Cyprinidae). Ca Nuoc Ngot Viet Nam v. 1: 1-622.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cascades Ripon

Les Cascades Ripon o Ripon Falls són unes cascades que es trobaven (fins a 1954) a l'extrem nord del Llac Victòria a Uganda i van ser considerades les fonts del riu Nil. El 1862 en John Hanning Speke, va ser el primer europeu a seguir el corrent Nil riu avall després d'haver trobat el llac Victòria amb les cascades que ell va considerar que eren les fonts del Nil (el viatge el va iniciar a Tanzània cap a Gondokoro).
Va travessar el cor d'Àfrica en direcció nord fins a Egipte encara que no va poder fer-ho seguint tot el curs del Nil per problemes amb les tribus veïnes, això li va comportar discussions amb Burton i possiblement la seva mort el dia abans del cara a cara entre ells organitzat per la Royal Geographic Society.
Va donar el nom a les cascades en honor de George Robinson, 1r Marquès de Ripon.
Les Cascades Ripon van ser una sortida natural del llac Victòria, fins que el 1954 es va completar la construcció de la presa de les cascades Owen prop de Jinja, que amplia d'una forma artificial el Llac Victòria, submergint les Ripon Falls sota l'aigua.

## Vegeu també

* Llac Victòria
* Llac Kyoga
* Cascades Murchison
* Llac Albert
* Llac Eduard
* Muntanyes Ruwenzori
* John Hanning Speke
* Llac Tanganyika
* Cascades Victòria
* Cascades Livingstone

## Bibliografia

Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Ubald I Visconti de Gallura

Ubald I Visconti de Gallura fou fill de Lambert Visconti de Gallura i d'Elena de Lacon jutjessa de Gallura. Vers el 1225 va succeir al seu pare com a jutge. Va envair Càller per assegurar la influència familiar a la mort de son oncle anomenat Ubald Visconti de Gallura com ell mateix (1230), i fou també regent de Càller fins al 1232 i jutge consort de Torres o Logudor del 1236 a la seva mort. Va morir el 1238. Es va casar el 1219 amb Adelàsia de Torres de Lacon-Gunale, jutgessa de Torres que el 1236 va heretar Torres i Ubald I fou nomenat jutge. No va tenir fills i el va succeir el seu cosí Joan I Visconti de Gallura.
# Tatia strigata

Tatia strigata és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 11,7 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 29-30.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Miranda Ribeiro A. de 1911. Fauna brasiliense. Peixes. Tomo IV (A) (Eleutherobranchios Aspirophoros). Arq. Mus. Nac. Rio de J. v. 16. 1-504.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 086622131X.
* Cheung, W.W.L., T.J. Pitcher i D. Pauly 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing Biol. Conserv. 124:97-111.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Auchenipteridae (Driftwood catfishes). p. 470-482. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Mees, G. F. 1988: Notes on the genus Tatia (Pisces, Nematognathi, Auchenipteridae). Proceedings of the Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen (Series C, Biological and Medical Sciences) v. 91 (núm. 4): 405-414.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Ed. Salamander, Nova Jersey, Estats Units. 117pp. ISBN 0861013484.
* Sarmento-Soares, L. M. i R. F. Martins-Pinheiro 2008: A systemtic review of Tatia (Siluriformes: Auchenipteridae: Centromochlinae). Neotropical Ichthyology v. 6 (núm. 3): 495-542. .
* Soares-Porto, L. M. 1995. A new species of Tatia from the Amazon basin (Siluriformes: Auchenipteridae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 6 (núm. 3): 201-206.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Capitale-Nationale

La regió administrativa de la Capitale-Nationale és, com indica el seu nom, la regió administrativa on es troba la capital del Quebec, la Ciutat de Quebec. Aquesta regió està dividida en 6 municipalitats regionals de comtat (MRC) i 67 municipis. Abans del gener de 2000, era coneguda com la regió administrativa del Quebec.

## Demografia

* Població: 729,997 (2006)
* Superfície: 18 639 km²
* Densitat: 35,8 hab./km²
* Taxa de natalitat: 8,7‰ (2005)
* Taxa de mortalitat: 7,6‰ (2005)
Font:
| Llengua materna | Percentatge |
| Francès | 96,34% |
| Anglès | 1,46% |
| Altres llengües | 1,80% |
| Francès i anglès | 0,41% |

## Municipalitats regionals de comtat

* Charlevoix, la capital de la qual és la ciutat de Baie-Saint-Paul.
* Charlevoix-Est, la capital de la qual és la ciutat de Clermont (Charlevoix-Est, Canadà).
* La Côte-de-Beaupré, la capital de la qual és la ciutat de Château-Richer.
* La Jacques-Cartier, la capital de la qual és la municipalitat de Shannon (Quebec).
* L'Île-d'Orléans, la capital de la qual és la parròquia de Sainte-Famille.
* Portneuf, la capital de la qual és la ciutat de Cap-Santé.

## Referències

* ↑ «Modification aux municipalités du Québec, 2000». Plan Stratégique. Institut de la statistique du Québec. ISSN: 0843-8250.
* 1 2 «Census Profile, 2016 Census: Capitale-Nationale [Economic region, Quebec]». Statistics Canada, 08-02-2017. [Consulta: 22 novembre 2019].
* ↑ «Institut de la statistique du Québec» (en francès). Gouvernement du Québec, 2020.
# Nil (fill d'Oceà)

Segons la mitologia grega, Nil (en grec antic Νεῖλος, llatí Nilus), va ser una divinitat fluvial, fill d'Oceà i de Tetis, i germà de les Oceànides.
En les tradicions hel·lèniques, Nil és el déu del riu Nil, a Egipte. Una llegenda més precisa el relacionava amb el cicle d'Ió. Èpaf, fill d'Ió, es va casar amb Memfis, la filla de Nil i d'aquesta unió en va néixer Líbia, mare de l'estirp d'Agenor i de Belos. Els grecs s'imaginaven Nil com un déu que havia fertilitzat Egipte, i havia canalitzat el riu i construït dics.

## Referències

* ↑ «A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, Nilus». [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 388. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 157-158. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
Viccionari
# Tarassona i el Moncayo

Tarassona i el Moncayo és una de les comarques de l'Aragó. És una comarca de la província de Saragossa que limita amb les comarques d'Aranda i de Camp de Borja i amb les províncies de Navarra, Sòria i La Rioja. El seu principal atractiu turístic és el Moncayo, la muntanya més alta de la serralada Ibèrica (2.316 metres). En formen part els municipis d'Alcalá de Moncayo, Añón de Moncayo, El Buste, Los Fayos, Grisel, Litago, Lituénigo, Malón, Novallas, San Martín de la Virgen de Moncayo, Santa Cruz de Moncayo, Tarassona, Torrellas, Trasmoz, Vera de Moncayo i Vierlas.

## Referències

* ↑ «Tarazona y el Moncayo. Comarca de Aragón. Aragon comarcas». Arxivat de l'original el 2019-05-05. [Consulta: 5 maig 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial de la Comarca de Tarassona i el Moncayo
# Cuencas Mineras

Les Cuencas Mineras és una de les comarques de l'Aragó de la província de Terol. Té com a capitals Utrillas i Montalbán, que alhora són els pobles més populosos de la comarca. La comarca limita al nord amb el Campo de Belchite, a l'oest amb Jiloca, al sud amb el Maestrazgo i la Comunidad de Teruel, i a l'est amb el Bajo Martín, Andorra-Sierra de Arcos i el Bajo Aragón. És una comarca de tradició minera, d'aquí el seu nom, hi ha nombroses mines de carbó, ferro, guix, galena i sal, però actualment la majoria estan en estat d'abandó i només funcionen unes quantes mines de carbó lignit.

## Municipis

Cuencas Mineras (2011) :
# Qatsir-Harix

Qatsir-Harix (en hebreu, קציר-חריש) és un consell local del districte de Haifa d'Israel.
Qatsir i Harix eren dos quibuts que, a principis dels anys vuitanta, van esdevenir un consell local dintre del pla d'Ariel Xaron, llavors ministre d'Habitatge, d'establir els nous immigrants a la zona. Malgrat que tots dos quibuts ja tenien un caràcter bastant urbà i que hom esperava que entre 30.000 i 50.000 persones s'hi establissin, la població de totes dues localitats no arriba als 4.000 habitants. Durant la intifada d'Al-Aqsa, desenes de persones van fugir del municipi, que està situat en el centre d'una regió poblada majoritàriament per àrabs i a la frontera amb Cisjordània.
A principis del 2006, l'ajuntament va començar una campanya per intentar evitar que s'instal·lessin a Qatsir i a Harix nous habitants d'origen àrab. El municipi disposa d'un comitè d'acceptació, que ha d'aprovar la compra de terres i habitatges per part dels nouvinguts que vulguin instal·lar-s'hi. Encara que, de fet, rebutgen qualsevol persona àrab interessada a anar a viure al poble, els habitatges de protecció oficial sí que poden ser adquirits per qualsevol ciutadà, cosa que fa inútils els intents d'evitar l'arribada d'àrabs al poble. Per tal que el municipi segueixi conservant una majoria jueva, van aconseguir atreure unes quaranta famílies de l'Argentina per tal que hi immigressin i se'ls oferiren terres i cases.
Actualment també s'està posant en marxa un projecte per a construir un polígon industrial a la zona, compartit amb el consell regional de Manassès i el municipi araboisraelià d'Umm al-Fahem.
# Santa Maria de Castellcir

Santa Maria de Castellcir, també dedicada a Sant Andreu, és l'actual església parroquial del poble de Castellcir, en el terme municipal homònim, al Moianès.
Està situada en el centre del poble actual de Castellcir, el Carrer de l'Amargura, en el carrer de Sant Andreu.

## Descripció

Construcció d'època moderna amb la casa rectoral i les dependències parroquials, de caràcter funcional, interconnectades. Aquesta església té una sola nau que es presenta coberta amb ciment en lleugera inclinació. Encarada a migdia, amb els corresponents serveis parroquials a la part sud.
L'absis és tancat per una vidriera de color amb disseny abstracte. A l'extrem esquerre de la façana s'aixeca el campanar, i a la seva part superior es troba una pseudo-espadanya per a albergar les campanes.
La façana és llisa i de pedra emblanquinada.
A l'altar es troba la imatge de la Verge, procedent de l'altar de Santa Maria de la parròquia de Sant Andreu. És una figura d'alabastre del segle xv.

## Història

Església aixecada l'any 1962. Degut a l'increment i a la quantitat de modificacions que va patir el poble, hom es va veure obligat a traslladar la seu de la parròquia de Sant Andreu a on és actualment.
En l'actualitat, d'aquesta església en depenen les antigues parròquies de Sant Andreu de Castellcir i Santa Coloma Sasserra i totes les capelles del terme de Castellcir, llevat de la de Sant Pere de Marfà, que depèn de la parròquia de Santa Maria de Moià. Des de Castellcir s'administra també la parròquia de Sant Martí de Granera.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Santa Maria de Castellcir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2013].

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# Comtat de Valga

Valga (en estonià Valgamaa) és un dels comtats en què es divideix Estònia. La seva capital és Valga.

## Govern local

El govern del comtat (en estonià Maakonnavalitsus) és dirigit per un governador o maavanem, que és nomenat pel govern d'Estònia per un període de cinc anys. Des del 2005 el governador és Georg Trašanov.

## Municipis

El comtat se subdivideix en municipis. Hi ha dos municipis urbans (o linnad, "ciutats") i 11 de rurals (o vallad, "comuns") al comtat de Valga.
Municipis urbans:
* Tõrva
* Valga
Municipi rurals:
* Helme
* Hummuli
* Karula
* Otepää
* Palupera
* Puka
* Põdrala
* Sangaste
* Taheva
* Tõlliste
* Õru

## Enllaços externs

* Govern del comtat de Valga - Pàgina oficial (en estonià)
# Trichomycterus variegatus

Trichomycterus variegatus és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del São Francisco al Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Costa, W. J. E. M. 1992. Description de huit nouvelles espèces du genre Trichomycterus (Siluriformes: Trichomycteridae), du Brésil oriental. Rev. Fr. Aquariol. v. 18 (núm. 4) (1991): 101-110.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.