OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carmen Montón Giménez

Carmen Montón Giménez (Burjassot, Horta Nord, 9 de març de 1976) és una política valenciana, diputada al Congrés dels Diputats espanyol en la VIIII, IX i X Legislatures, i ministra de Sanitat, Consum i Benestar Social d'Espanya entre juny i setembre de 2018.
Estudià medicina a la Universitat de València, el 1992 ingressà a les Joventuts Socialistes valencianes i el 1996 al PSPV-PSOE, del qual fou secretària de Moviments Socials i ONG (2000-2004). A les eleccions municipals espanyoles de 1999 fou elegida regidora de Cultura de l'Ajuntament de Burjassot.
A les eleccions generals espanyoles de 2004, 2008 i 2011, fou elegida diputada per la província de València. Ha estat membre de la Comissió d'Igualtat, i fou ponent de la Llei que permet el matrimoni entre persones del mateix sexe.
El juliol de 2014 fou nomenada secretària d'Igualtat del PSOE. Després de les eleccions a les Corts Valencianes de 2015, arran del pacte que va permetre nomenar president de la Generalitat Valenciana el socialista Ximo Puig, fou nomenada Consellera de Sanitat Universal i Salut Pública.
Després de la moció de censura contra Mariano Rajoy de 2018, per la qual Pedro Sánchez esdevingué president del govern espanyol, Carmen Montón acceptà exercir el càrrec de ministra de Sanitat, Consum i Benestar Social.
Va dimitir l'11 el setembre de 2018 arran d'una filtració sobre plagi i altres irregularitats en el seu títol de màster. La jutgessa que portava el cas el va arxivar el novembre de 2018.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, IX Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés de Diputats, VIII Legislatura
* ↑ Biografia al web del PSOE
* ↑ Montón, una médico, responsable de Igualdad en el PSOE, estará al frente de la Sanidad valenciana, Europapress, 29 de juny de 2015
* ↑ «La consellera Carmen Montón, nova ministra de Sanitat de Sánchez». [Consulta: 6 juny 2018].
* ↑ «La jutgessa arxiva el cas sobre el màster de l'exministra Carmen Montón». À Punt, 28-11-2018 [Consulta: 28 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Fitxa de Carmen Montón al Congrés dels Diputats
* Bloc personal de Carmen Montón Arxivat 2008-04-15 a Wayback Machine.
# Tumbita

Tumbita és una sèrie de còmic d'humor pràcticament mudes protagonitzades per l'esquelet homònim, desenvolupada per Antonio Vila López (Tunet Vila) des dels anys cinquanta als vuitanta del segle xx.

## Trajectòria

Tunet Vila va crear la sèrie a principis dels anys cinquanta mentre treballava a Seleccions Il·lustrades de Josep Toutain per a la seva distribució en el mercat internacional. Cap de les seves dues-centes tires va veure llavors la llum, però el personatge va ser venut als Estats Units, on va rebre el nom de Mortimer i va comptar amb guions d'Abel Julian i dibuixos de Roger Raymond (nebot d'Alex).
A partir de 1970, les tires originals creades vint anys abans per Tunet Vila van ser comprades per Ediciones Vértice per il·lustrar els reversos de les portades i les contraportades de les seves traduccions dels còmics de Marvel. Poc després, Tunet Vila va començar a treballar directament per a aquesta editorial com rotulista i aportant noves tires de Tumbita.
Des de llavors se n'han publicat un parell de recopilacions del personatge:
* 1993 Tumbita (El Boletín: Los Archivos núm. 1);
* 2004 Lo mejor de Tumbita. El alegre vividor que hace el muerto con humor (Non Stop! Comics: Colección No Lo Pillo núm. 1).

## Referències

* 1 2 Cuadrado (2000), p. 1246.
* 1 2 Vila, Tunet (2004). En el diván. Entrevista a Tunet Vila "Lo mejor de Tumbita", Non Stop! Comics.
* ↑ En la carretera. Breve cronología comentada en "Lo mejor de Tumbita", Non Stop! Comics, 2004.
* ↑ Fonseca, Raimon (2004). A Tumbita abierta en "Lo mejor de Tumbita", Non Stop! Comics.
# El Condado de Huelva

El Condado és una comarca situada a la província de Huelva, a Andalusia. Inclou els municipis d'Almonte, Beas, Bollullos Par del Condado, Bonares, Chucena, Escacena del Campo, Hinojos, La Palma del Condado, Lucena del Puerto, Manzanilla, Niebla, Paterna del Campo, Rociana del Condado, Trigueros, Villalba del Alcor i Villarrasa.
Limita a l'est amb la província de Sevilla i la província de Cadis, al sud amb l'oceà Atlàntic, a l'est amb la Comarca Metropolitana de Huelva i al nord amb El Andévalo i la Cuenca Minera. El precedent històric d'aquesta comarca és l'antic Comtat de Niebla, pertanyent a la Casa de Medina-Sidonia.

## Referències

* ↑ «El Condado, Turismo y destinos provincia de Huelva, Andalucia, España». [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ «EL CONDADO» (en espanyol europeu). [Consulta: 1r juliol 2019].
# Sant Esteve de les Pereres

Sant Esteve de les Pereres és una església romànica que es troba al llogaret de les Pereres pertanyent al municipi de Fontanals de Cerdanya a la comarca de la Baixa Cerdanya.

## Història

Esmentada a la fi del segle x a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell. Va patir com quasi totes les esglésies de la zona el saqueig per part de les tropes càtares l'any 1198. Va ser abandonada després dels danys soferts el 1936, poc després es va enfonsar la part central de la nau. L'any 1992 va ser restaurada.

## Edifici

La construcció data de la meitat del segle xii, als murs de la nau s'aprecia clarament fileres d'opus spicatum fins a una alçada d'uns 2,80 metres des d'aquí les fileres són de carreus més grans allargats i sensiblement treballats formant murs d'1,50 metres de gruix. Dos arcs torals de mig punt divideixen la nau en tres trams.
A les reformes del segle xviii es van obrir dues capelles laterals a tots dos costats i una fornícula per situar l'antiga pica baptismal d'immersió.
L'absis semicircular és més petit que la nau, té una finestra de doble esqueixada i arc circular de dovelles treballades rudimentàriament.
A la façana de ponent de la mateixa amplada tenia un campanar de cadireta de dues obertures que va ser remodelat a la reforma del segle xviii, quan també es va traslladar la porta d'entrada a aquesta mateixa façana.

## Vegeu també

* Art romànic de la Baixa Cerdanya

## Bibliografia

* Ventosa i Serra, Enric. Les esglésies romàniques de la Cerdanya. Barcelona: Farell, 2004. ISBN 84 95695 39 1.
# Hagunia

Hagunia (en àrab الحكونية, al-Ḥakūniyya; en amazic ⵍⵃⴰⴳⵓⵏⵉⵢⴰ) és un localitat del nord Sàhara Occidental ocupada pel Marroc, qui l'ha integrat en la província de Tarfaya, a la regió de Laâyoune-Sakia El Hamra. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 151 persones També és una daira que forma part de al wilaya d'Al-Aaiun. Està situada prop de la frontera amb el Marroc.

## Història

Hagunia va ser presa a l'assalt el 18 de febrer de 1958 per les forces de la II Bandera de la Legió Espanyola, diverses unitats de Cavalleria i una Companyia de Paracaigudistes de l'Exèrcit de l'Aire. Anys més tard va ser construït un fort en aquesta ciutat, substituït per altre més modern posteriorment, protegit per una companyia de Tropes Nòmades.

## Ciutats agermanades

* Arbúcies, Girona.
* Logronyo, La Rioja.
* La Vall d'Uixó, Castelló.
* Zarautz, Guipúscoa.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Tysilio de Powys

Tysilio o Sulià (Powys, Gal·les, ca. 548 – Saint-Suliac, Bretanya ca. 640) va ser un príncep, bisbe i estudiós gal·lès. Com a religiós, prengué part activa en els afers gal·lesos durant el convuls període inicial del segle setè. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Era el segon fill del rei de Powys Brochwel Ysgithrog, i nebot per part de mare del gran abat Dunod de Bangor-is-y-coed. Tysilio deixà aviat la cort i marxà amb l'abat Guwddfarch de Caer-Meguaidd (Meifod), a qui demanà d'ésser admès com a monjo. El rei envià soldats a buscar-lo per fer-lo tornar, però l'abat el convencé perquè el deixés continuar la seva vocació religiosa. Tysilio començà probablement la seva carrera eclesiàstica a Y Trallwng (Powys), per establir-se posteriorment a la ciutat de Meifod, on es relacionà amb Gwyddvarch i amb sant Beuno, el futur fundador de Clynnog Fawr.
Tysilio s'establí, per allunyar-se més de la seva família, a Ynis Dysilio (Church Island), a l'estret de Menai, i evangelitzà la zona d'Ynys Môn (Anglesey). Després de set anys, tornà a Caer-Meguaidd i en fou nomenat abat. Hi reconstruí l'església de l'abadia i mantingué la pau a la regió. A la ciutat de Meifod, Tysilio bastí la segona església de Meifod, l'Eglwys Tysilio.
Quan morí el seu germà en 610, la seva cunyada, la reina Gwenwynwyn, va voler casar-se amb ell i fer-lo rei de Powys. En negar-s'hi, la reina va convertir l'abadia en objecte de persecució i represàlies. Tysilio va decidir llavors marxar-ne i embarcà rumb a Bretanya, on arribà a l'illa de Sercq i d'on passà a la riba dreta de l'estuari del Rance, on després sorgiria la vila de Saint-Suliac (topònim derivat del seu nom). Hi fundà un altre monestir, al Mont-Garot, on visqué amb quinze monjos fins a la seva mort en 640. Predicà i evangelitzà aquella part de la Bretanya. Fou sebollit a la mateixa abadia.
Se li atribueix la redacció de Brut Tysili, variant de la crònica gal·lesa Brut y Brenhinedd, però s'ha demostrat que l'obra és posterior.

## Veneració

Com era habitual en l'època, Tysilio fou proclamat sant pels fidels de la seva ciutat, ratificant-lo el bisbe de Llanelwy. Tradicionalment, el dia del sant, o gwyl-mabsant, era el 8 de novembre. Aquest dia se celebrava especialment amb les "vetlles" de la veïna parròquia de Guilsfield, on el Fons Tysilio, un pou sagrat li havia estat dedicat.
Avui, el seu sarcòfag és a la parròquia de Saint-Suliac.
En l'actualitat, el nom de Tysilio apareix en diverses esglésies i llocs d'arreu de Gal·les, com en l'illa de l'estret de Menai o en el folklòric topònim Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyrndrobwllllantysiliogogogoch.

## Bibliografia

* Jones, T. Simpson; Owen, R «A History of the Parish of Guilsfield (Cedigva)». Montgomery Collections, núm. 31, 1901, pàg. 129-200.

## Referències

* ↑ «Derwas descent from the kings of Powys». Arxivat de l'original el 9 de maig de 2008.
# Tyttocharax tambopatensis

Tyttocharax tambopatensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C - 26 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Manu i Tambopata al Perú.

## Referències

* ↑ Fowler, H. W. 1913. Fishes from the Madeira River, Brazil. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 65: 517-579.
* ↑ Weitzman, S. H. & H. Ortega. 1995. A new species of Tyttocharax (Teleostei: Characidae: Glandulocaudinae: Xenurobryconini) from the Río Madre de Dios basin of Peru. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 6 (núm. 2): 129-148.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Weitzman, S.H. 2003. Glandulocaudinae (Characins, tetras). p. 222-230. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Amoniozippeïta

L'amoniozippeïta és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de la zippeïta. Rep el nom per la seva relació química amb la zippeïta.

## Característiques

L'amoniozippeïta és un sulfat de fórmula química (NH₄)₂[(UO₂)₂(SO₄)O₂]·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017, i encara es troba pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És l'anàleg amb amoni (NH₄) de la zippeïta.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, als Estats Units, amb els números de catàleg: 66625 (holotip de la mina Burro) i 66626 (cotip de la mina Blue Lizard).

## Formació i jaciments

Aquesta espècie va poder ser descrita gràcies als exemplars trobats en dos indrets diferents dels Estats Units: per un costat la mina Burro, situada al districte de Slick Rock, al comtat de San Miguel de l'estat de Colorado; per l'altra a la mina Blue Lizard, al districte de White Canyon del comtat de San Juan, a l'estat d'Utah. Es tracta dels dos únics indrets en tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ammoniozippeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 juliol 2019].
# Ugo Bassani

Ugo Bassani (Pàdua i Verona, 5 de juny de 1851 - 23 d'abril de 1914) fou un poeta i compositor italià.
Va estudiar a Milà i va ser un dels alumnes favorits d'Antonio Bazzini, director del Conservatori de Milà i de Franz Liszt, dels quals també en fou gran amic. Va compondre diverses composicions per a piano, i un estudi molt important que es publicà en el Metodo di pianoforte que fou editat per Lebert i Ludwig Stark. Les composicions de Bassani per a piano u orquestra són molt apreciats i foren publicats a Lucca i Ricordi a Milà.
En la primera dècada del segle XX se sap que vivia a Venècia, però després no se'n sap res de la seva vida.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 1 (ISBN 84-239-4557-X)
# Uixer (vaixell)

L'uixer era un vaixell gros, de la família de les galeres, amb menys rems, però amb un castell a proa i un altre a popa, només tenia una coberta i dos o tres pals.
Solia ésser emprat amb finalitats comercials.
Al segle XIV, usualment era armat a tres tires.

## Referències

* ↑ Francesc de Bofarull i Sans. Antigua marina catalana. Pàgina 79.
* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 253.
# Figuerola de Santes Creus

Figuerola de Santes Creus o Figueroleta és un llogaret deshabitat que pertany al municipi de les Piles (Conca de Barberà). És a uns 3,5 km al nord-est del seu nucli urbà, a uns 650 m d'altitud, i a prop de Sant Gallard, poble del qual depenia. Antigament tenia un castell del qual no en queda cap vestigi. Va ser propietat dels Timor-Queralt fins que Pere de Queralt el cedí al monestir de Santes Creus el 1277. Això va provocar diversos conflictes per la jurisdicció entre els Queralt i el monestir, que quedaren resolts per una sentència de l'any 1536, en què s'atorgava al monestir la jurisdicció civil i als Queralt la criminal. Santes Creus posseí Figuerola fins a la desamortització. L'església de Sant Salvador, a 300 m. a ponent de Figuerola i d'estil romànic, és dedicada a Sant Salvador i depèn de la de Santa Coloma de Queralt.

## Referències

* ↑ «Figueroleta | enciclopedia.cat». [Consulta: 19 juny 2024].
* ↑ «Figuerola de Santes Creus als inicis del segle XVIII segons les fonts fiscals». Centre d’Estudis de la Conca de Barberà, 2007. [Consulta: 19 juny 2024].

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament de les Piles Arxivat 2009-03-01 a Wayback Machine.
* municat, Municipis i comarques de Catalunya
* Mapes de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* Enciclopèdia Catalana
# Umbrina analis

Umbrina analis és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 35 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja crustacis, incloent-hi crancs, i cucs marins.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des de Mèxic fins al nord de l'Equador.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G., 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A., 1868. An account of the fishes of the states of Central America, based on collections made by Capt. J. M. Dow, F. Godman, Esq., and O. Salvin, Esq. Trans. Zool. Soc. Lond. v. 6 (pt 7, núm. 14): 377-494, Pls. 63-87.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.
* ↑ Chao, L.N., 1995.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Scenicita

La scenicita és un mineral de la classe dels sulfats.

## Característiques

La scenicita és un sulfat de fórmula química [(UO₂)(H₂O)₂(SO₄)]₂·3H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, sent publicada en el mes de maig de l'any següent. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 76153 i 76154.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres recollides a dues mines del comtat de San Juan (Utah, Estats Units): la mina Green Lizard, al districte miner de Red Canyon Mining, i a la mina Scenic mine, al districte miner de White Canyon. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Scenicite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 maig 2022].
* ↑ Kampf, Anthony R.; Plášil, Jakub; Olds, Travis A.; Ma, Chi; Marty, Joe «Scenicite, a new uranyl-sulfate mineral from the White Canyon district, San Juan County, Utah, USA». Mineralogical Magazine, 86, 5, 10-2022, pàg. 743–748. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.53 [Consulta: 3 abril 2023].
# Cantó de Vilafranca de Roergue

El cantó de Vilafranca de Roergue és un cantó francès del departament de l'Avairon, situat al districte de Vilafranca de Roergue. Té 7 municipis i el cap del cantó és la sotsprefectura de Vilafranca de Roergue.

## Municipis

* Marcièl
* Morlhon
* La Roqueta (Gers)
* Savinhac
* Tolonjac
* Valhorlhas
* Vilafranca de Roergue

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1955-1979 | Robert Fabre | PRG |
| 1979- | Jean Rigal | PRG |
| 2004- | Claude Penel | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 12.205 | 13.679 | 15.197 | 15.953 | 15.917 | 15.588 | 16.055 |
# Districte d'Albi

El Districte d'Albi és un dels dos districtes del departament francès del Tarn, a la regió d'Occitània. Té 23 cantons i 170 municipis i el cap és la prefectura d'Albi.

## Cantons

* Cantó d'Alban
* Cantó d'Albi-Centre
* Cantó d'Albi-Est
* Cantó d'Albi-Nord-Est
* Cantó d'Albi-Nord-Oest
* Cantó d'Albi-Oest
* Cantó d'Albi-Sud
* Cantó de Cadaluènh
* Cantó de Carmauç Nord
* Cantó de Carmauç Sud
* Cantó de Castèlnòu de Montmiralh
* Cantó de Còrdas d'Albigés
* Cantó de Cordes-sur-Ciel
* Cantó de Galhac
* Cantó de L'Illa d'Albigés
* Cantó de Monestièr
* Cantó de Pampalona
* Cantó de Rabastens
* Cantó de Rièlmont
* Cantó de Salvanhac
* Cantó de Valdariás
* Cantó de Valença d'Albigés
* Cantó de Vaur
* Cantó de Vilafranca d'Albigés

## Vegeu també

* Cantons del Tarn
* Llista de monuments del districte d'Albi
# Chueca

Chueca és un municipi de la província de Toledo a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Nambroca, Villaminaya, Orgaz i Ajofrín.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 271 | 271 | 269 | 263 | 261 | 254 | 238 | 234 | 261 | 255 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Ángel de Mora Fermín | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Ángel de Mora Fermín | AP/PDP/UL | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Ángel de Mora Fermín | PP | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Ángel de Mora Fermín | PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Ángel de Mora Fermín | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Ángel de Mora Fermín | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Santiago Sánchez Galán | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Santiago Sánchez Galán | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Ayuntamiento de Chueca, Toledo | Teléfonos e información de ayuntamientos de España». [Consulta: 14 juliol 2019].
* ↑ «Chueca, Toledo, Castilla-La Mancha, España» (en castellà). [Consulta: 14 juliol 2019].