OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Vernet i Mateu

Francesc Vernet i Mateu (el Masroig, Priorat, 19 de novembre de 1928 - id. 6 de març de 2021) fou un polític i promotor cultural català.

## Biografia

Treballà com a pagès, fou representant de les bodegues cooperatives tarragonines a la UNACO de Madrid i de 1974 a 1978 president de Cooperativa Agrícola i Caixa Rural del Masroig. El 1970 es va afiliar al Front Nacional de Catalunya, del que el 1980 en fou conseller nacional, i va promoure contactes amb grups catalanistes de la Catalunya del Nord, impulsà la implantació al Priorat dels focs de Sant Joan i la flama del Canigó i l'expansió del sindicat Unió de Pagesos a les comarques del Priorat, Ribera d'Ebre i Terra Alta. També fou membre de la Fundació Roca i Galès, i de 1976 a 1982 rector de la Unió Agrària de Reus i directiu de la Caixa Rural de Reus.
El 1981 es va afiliar a Convergència Democràtica de Catalunya. Fou elegit diputat per la circumscripció de Tarragona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984 i 1988 a les llistes de Convergència i Unió. De 1988 a 1992 fou secretari de la Comissió del Síndic de Greuges del Parlament de Catalunya i de 1984 a 1992 membre de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca. També fou vocal de la Junta Directiva d'Antics Diputats del Parlament de Catalunya.

## Referències

* ↑ Galès, Fundació Roca. «HISTÒRIA ORAL | MEMÒRIA COOPERATIVA: FRANCESC VERNET I MATEU», 10-03-2021. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ «Avís de defunció». ebando.com, 06-03-2021. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ «Acte d'Homenatge al FNC». Arxivat de l'original el 2009-12-04. [Consulta: 10 desembre 2009].
* ↑ Diputats III Legislatura
* ↑ «Junta Directiva del Parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2013-02-28. [Consulta: 10 desembre 2009].

## Enllaços externs

* Diputats al Parlament a La Vanguardia, 3 de maig de 1984
# Poum (Nova Caledònia)

Poum (nyâlayu Pum) és un municipi francès, situat a la col·lectivitat d'ultramar de Nova Caledònia. El 2009 tenia 1.388 habitants. Fins a 1977 va formar part de la comuna de Koumac.

## Evolució demogràfica

Població de Poum (1956-2009) :
| Població | 1.569 | 1.066 | 890 | 1.033 | 816 | 1.038 | 1.320 | 1.390 | 1.388 |
| Any | 1956 | 1963 | 1969 | 1976 | 1983 | 1989 | 1996 | 2004 | 2009 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1991-2001 | Alphonse Dayé | FLNKS-UC |
| 2001-2008 | Emmanuel Dayé | FLNKS-UPM |
| 2008- | Henriette Hmae | FLNKS-UC |
* Divisió administrativa de Nova Caledònia
Belep • Canala • Hienghène • Houaïlou • Kaala-Gomen • Koné • Kouaoua • Koumac • Ouégoa • Poindimié • Ponérihouen • Pouébo • Pouembout • Poum • Poya • Touho • Voh •
Boulouparis • Bourail • Dumbéa • Farino • La Foa • L'Île des Pins • Moindou• Mont-Dore • Nouméa • Païta • Poya • Sarraméa • Thio • Yaté •
Ouvéa • Lifou • Maré •
# Chirongui

Chirongui és un municipi francès, situat a la col·lectivitat d'ultramar de Mayotte. El 2007 tenia 6.605 habitants. Està formada per les viles de Poroani, Mréréni Bé, Mréréni Kélé, Malamani, Mramadoudou, Chirongui i Tsimkoura.

## Enllaços externs

* (francès) Consell general de Mayotte.
* (francès) Comunes de Mayotte al web de l'Insee
# Strada Șelari

El carrer strada Șelari és un carrer del centre històric de Bucarest, sector 3. El carrer està orientat de nord a sud i té una longitud de 260 metres entre el carrer Lipscani i Splaiul Independenței. El carrer agafa el nom dels que fabricaven i venien sellons i altres arnesos i tenien aquí les seves botigues i tallers. Antigament, el carrer Șelari era un dels carrers més importants de Bucarest.

## Monuments i edificis històrics

La casa del núm. 20-22, construït a finals del segle xix, està inscrit a la Llista de monuments històrics 2010 - Bucarest - al núm. crt. 2066, codi LMI B-II-mB-19749.

## Galeria d'imatges

* Carrer Șelari 1870
* Casa a Șelari
* Carrer Șelari

## Referències

* ↑ Străzile Bucureștilor – mică istorie sentimentală în imagini. Băcani, Blănari, Covaci și altele. - www.zf.ro/ziarul-de-duminica
* ↑ «Lista monumentelor istorice 2010 Municipiul București». Arxivat de l'original el 2014-10-25. [Consulta: 13 setembre 2021].

## Bibliografia

* Colectiv, București: Ghid Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine., Editura Meridiane, București, 1962
* Victor Bilciurescu, București și bucureșteni de ieri și de azi Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine., Editura Universul, București, 1945
* Constantin C. Giurescu, Istoria Bucureștilor - Din cele mai vechi timpuri pînă în zilele noastre Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine., Editura pentru Literatură, București, 1966
* George Potra, Din Bucureștii de altădată Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine., Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1981
* George Potra, Istoricul hanurilor bucureștene Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine., Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1985
* Alexandru Ofrim, Străzi vechi din Bucureștiul de azi, Editura Humanitas, București, 2011, ISBN 978-973-50-2918-0

## Enllaços externs

* Carrer Șelari al mapa, www.openstreetmap.org
* Carrer Șelari a Flickr.com
* Șelari: carrer de bordell al centre antic, timp-liber.acasa.ro
# Sardoal

Sardoal és un municipi portuguès, situat al districte de Santarém, a la regió del Centre i a la subregió de Médio Tejo. L'any 2004 tenia 3.992 habitants. Limita al nord amb Vila de Rei, a l'est amb Mação i al sud i oest amb Abrantes.

## Població

Població del concelho de Sardoal (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 4213 | 4480 | 5804 | 6863 | 6854 | 5022 | 4430 | 4104 | 3992 |

## Freguesies

* Alcaravela
* Santiago de Montalegre
* Sardoal
* Valhascos

## Enllaços externs

* Fotos de Sardoal
# Yvernaumont

Yvernaumont és un municipi francès, situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est.
# Sada (Mayotte)

Sada és un municipi francès, situat a la col·lectivitat d'ultramar de Mayotte. El 2007 tenia 8.007 habitants.

## Personatges il·lustres

* Mansour Kamardine (1959), polític i ex-alcalde

## Enllaços externs

* (francès) Consell general de Mayotte.
* (francès) Comunes de Mayotte al web de l'Insee
# Protomyzon borneensis

Protomyzon borneensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: nord de Borneo.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Hora S. L., 1932. Classification, bionomics and evolution of homalopterid fishes. Mem. Indian Mus. v. 12 (núm. 2). 263-330.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Hora, S. L. & Jayaram, K. C., 1952. On two new gastromyzonid fishes from Borneo. Records of the Indian Museum (Calcuta) v. 49 (pt 2): 191-195.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., 2004: On the Bornean and Chinese Protomyzon (Teleostei: Balitoridae), with descriptions of two new genera and two new species from Borneo, Vietnam and China. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 15 (núm. 4): 301-310.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Michael Haller

Michael Haller (Neusaat, 13 de gener de 1840 - 4 de gener de 1915) fou un sacerdot i compositor musical alemany del Romanticisme.
S'educà en el convent de Matter i en el Seminari eclesiàstic de Ratisbona. El 1864 s'ordenà de prevere i, en qualitat de prefecte de la prebenda- catedral de Ratisbona, feu els estudis musicals sota la direcció de Thomas. El 1867 fou nomenat director de l'antiga capella i professor de l'escola de Música d'aquella ciutat junt amb el seu company i també compositor Haberl.
Profund coneixedor de la música de l'època de Palestrina, completà, entre d'altres, el tercer cor (que s'havia perdut) d'una missa a tres cors, del cèlebre compositor. A més, va compondre, gran nombre de motets i misses en estil polifònic clàssic. Escriví, a més: Kompositionslehre für den polyphonen Kirchgesang (Ratisbona, 1891), i Vademekum für den Gesangsunterricht (12,ª ed., Ratisbona, 1910).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 594 (ISBN 84 239-4527-8)
# Cantó de Saint-Denis-1

El cantó de Saint-Denis-1 és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a una fracció de la comuna de Saint-Denis. No s'ha de confondre amb el Cantó de Saint-Denis-1 del departament de Sena Saint-Denis.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001 - | Nassimah Dindar | UMP |

## Referències

* ↑ «Décret n° 2014-236 du 24 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département de La Réunion.». [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Décret no 88-400 du 21 avril 1988 portant modification et création de cantons dans le département de La Réunion». [Consulta: 16 juliol 2022].

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Districte de Calvi

El Districte de Calvi és un dels tres districtes amb què es divideix el departament francès de l'Alta Còrsega, a l'illa de Còrsega. Té 4 cantons i 33 municipis i el cap del districte és la sotsprefectura de Calvi.

## Cantons

cantó de Belgodère - cantó de Calenzana - cantó de Calvi - cantó de l'Île-Rousse.

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Còrsega
# Piper

«Piper» té aquests significats:
* Piper (gènere), gènere de plantes
* Piper Aircraft, fàbrica d'avionetes
# Gurson

Gurson és una comarca francesa del departament de la Dordonya, a la regió de la Nova Aquitània.
A l'edat mitjana va constituir una senyoria que el rei d'Anglaterra va donar a Joan senyor de Grailly, casa a la qual va pertànyer.
# Oasi d'Haran

En el Gènesi (11:27,31) Haran o Aran és el lloc on van descansar Tèrah, Abram, Sarai i Lot de camí cap a Canaan des d'Ur dels caldeus. Segons una tradició jueva, el cabdill Nimrod va intentar matar Abram mentre estaven acampats cremant tot l'oasi, però no se'n va sortir. És on hi va morir Tèrah.
# Protosciaena bathytatos

Protosciaena bathytatos és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 42 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja principalment gambes i peixets.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 70-600 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic Occidental: Panamà, Colòmbia, Veneçuela i l'Illa de Trinitat.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Sasaki, K., 1989. Phylogeny of the family Sciaenidae, with notes on its zoogeography (Teleostei, Perciformes). Mem. Fac. Fish. Hokkaido Univ. v. 36 (núm. 1/2): 1-137.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chao, L. N. & R. V. Miller. 1975. Two new species of sciaenid fishes (tribe: Sciaenini) from the Caribbean Sea and adjacent waters. Bull. Mar. Sci. v. 25 (núm. 2): 259-271.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Cervigón, F., 1993. Los peces marinos de Venezuela. Volum 2. Fundación Científica Los Roques, Caracas, Veneçuela. 497 p.
* ↑ Chao, L.N., 1978. Sciaenidae. A: W. Fischer (ed.) FAO species identification sheets for fishery purposes. West Atlantic (Fishing Area 31). Volum 4. FAO, Roma.
* ↑ Cervigón, F., R. Cipriani, W. Fischer, L. Garibaldi, M. Hendrickx, A.J. Lemus, R. Márquez, J.M. Poutiers, G. Robaina i B. Rodríguez, 1992. Fichas FAO de identificación de especies para los fines de la pesca. Guía de campo de las especies comerciales marinas y de aquas salobres de la costa septentrional de Sur América. FAO, Roma. 513 p. Preparado con el financiamiento de la Comisión de Comunidades Europeas y de NORAD.
* ↑ Ramjohn, D.D. 1999. Checklist of coastal and marine fishes of Trinidad and Tobago. Marine Fishery Analysis Unit, Fisheries Division, Ministry of Agriculture, Land and Marine Resources, Trinitat i Tobago. Fisheries Information Series 8, 151 p.
* ↑ Smith, C.L., 1997. National Audubon Society field guide to tropical marine fishes of the Caribbean, the Gulf of Mexico, Florida, the Bahamas, and Bermuda. Alfred A. Knopf, Inc., Nova York, Estats Units. 720 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Michael Horn

Michael Horn (1859 - 1936) fou un compositor alemany. Es dedicà especialment a l'estudi del cant pla, en el qual en fou una autoritat de primer orde. De 1883 a 1896 fou organista i director de la música de l'abadia dels benedictins de Maredsous, al mateix temps que de l'escola de música annexa a l'abadia. Fou col·laborador de les principals revistes alemanyes i franceses de música gregoriana, i des de 1902 va redactar la Gregorianische Rundschau.
Entre les seves obres cal mencionar una Sammlung Kirchlicher Tonstücke f. d. Orgel, així com misses motets, preludis i altres composicions.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, 1.ª part, pàg. 369. (ISBN 84-239-4528-6)
# Toau

Toau, també anomenat Pakuria o Taha-a-titi, és un atol de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa, inclòs a la comuna de Fakarava. Està situat a l'oest de l'arxipèlag, davant del canal del nord de Fakarava. Des de 1977 és un dels set atols del municipi de Fakarava classificats com a Reserva de la Biosfera per la UNESCO.

## Geografia

La superfície terrestre és de 9 km². L'atol disposa de dos passos a la llacuna interior, de 561 km², i de platges de sorra.
| Apataki 27 km | Manihi 145 km | Aratika 49 km |
| Kaukura 29 km | | Kauehi 65 km |
| Niau 29 km | | Fakarava 15 km |
El 2017 tenia una població de 17 habitants. La vila principal és Maragai. Els habitants són esporàdics i provenen de la veïna Fakarava per pescar i recol·lectar copra. Últimament també hi ha visitants ocasionals per la pràctica del submarinisme. No disposa d'infraestructures.

## Història

El primer europeu a visitar Toau va ser l'anglès James Cook, el 1774.

## Referències

* ↑ (anglès) J.L. Young, « Names of the Paumotu Islands, with the Old Names So Far As They Are Known » Arxivat 2012-02-10 a Wayback Machine., The Journal of the Polynesian Society, vo.8, núm.4, desembre de 1899, p. 264-8.
* ↑ Réserve de biosphère de la commune de Fakarava, MAB France, consulté le 3 mars 2019.
* ↑ Atlas de Polynésie : Toau Arxivat 2021-10-24 a Wayback Machine., Direction des ressources marines du Gouvernement de la Polynésie française, consulté le 11 avril 2019.
* ↑ Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles Arxivat 2018-02-09 a Wayback Machine., Institut de la statistique de la Polynésie française (ISPF), consulté le 27 février 2019.
* ↑ Jacques Bonvallot, Les Atolls des Tuamotu, éditions de l'IRD, 1994, ISBN 9782709911757, p. 275-282.
* ↑ Pierre-Yves Toullelan, Tahiti et ses archipels, éditions Karthala, 1991, ISBN 2-86537-291-X, p. 61.

## Enllaços externs

* Imatges de Toau Arxivat 2007-01-01 a Wayback Machine. (francès).
# Lokrum

Lokrum (en italià, Lacroma) coneguda també pel nom italià de Lacroma, ja que els venecians van estar-hi presents duant segles. És una illa situada enfront del barri de Ploče a Dubrovnik (Croàcia). El seu punt més alt és a 96 metres on s'aixeca el castell fortificat, que va ser construït pels francesos durant l'ocupació de Croàcia per part de Napoleó, tot i que després els austríacs la van anomenar "Torre de Maximilià". L’arxiduc austríac Maximilià va tenir una vegada una casa de vacances a l’illa. Un monestir benedictí fundat el 1023, i un jardí botànic sobreviuen a la seva època.

## Geografia

Amb una superfície de tot just 2 quilòmetres quadrats, Lokrum és una illa petita però gran en història i tresors naturals. Situada al sud-est per la zona de Portoc amb platja; a l'oest té la petita badia de Galija, a l'est la de Gorna Bocina i al nord la de Skalica.
En temporada alta un petit ferri atraca cada mitja hora al moll de Portoc procedent del port medieval de Dubrovnik. El primer que sorprèn el viatger en baixar de l'vaixell és l'absència d'edificis i d'hotels. Ni tan sols hi ha un nucli de població pròpiament dit.
El punt més elevat de l'illa és la Muntanya Glavica, a 96 metres sobre el nivell de la mar, on s'aixequen les ruïnes de l'Fort Royal, construït durant la breu època de domini napoleònic i rebatejat posteriorment com la Torre de Maximilià pels austríacs. Aquest fort en forma d'estrella és avui el millor mirador de Lokrum des del qual s'obtenen impressionants vistes de Dubrovnik i les altres illes properes.
Als peus del fort s'aixeca la Creu de l'Tritó, un monument de pedra aixecat en record dels mariners ofegats en el naufragi del vaixell imperial Tritó en aquestes aigües en l'any 1859.
A la banda oriental de l'illa, protegit de la mar obert, hi ha un petit port natural. L'illa cobreix una àrea de 0,8km² i està coberta d'espessa vegetació mediterrània i boscos: llorer, roure, pins, xiprers i pins negres. També hi ha olives, atzavares, cactus, magnòlia i palmes. A la part sud de l'illa hi ha un petit llac salat, de 10m de profunditat, conegut com "el Mar Mort" (Mrtvo More). A prop hi ha un monestir benedictí abandonat, fundat el 1023. La basílica de tres naus, i una part de segle xiv de el monestir van ser danyades seriosament en el terratrèmol 1667.El monestir va ser abandonat en 1798. Avui Lokrum és una Reserva Natural i una Reserva Especial de Vegetació forestal.

## Referències

* 1 2 «Isla de Lokrum | Como llegar Dubrovnik | Ferry Croacia» (en espanyol europeu). lacroacia.es. [Consulta: 2 octubre 2021].
* ↑ James, Ryan; Mastrini, Hana; Baker, Mark; Olson, Karen Torme; Charlton, Angela. Frommer's? Eastern Europe (en anglès). John Wiley & Sons, 2009-03-17, p. 150. ISBN 978-0-470-47334-4.
* ↑ «History – Past, monuments and legends» (en anglès americà). lokrum.hr. [Consulta: 2 octubre 2021].
* ↑ Marić, Mara; Šćitaroci, Mladen Obad «Gardens of the Mexican Emperor Ferdinand Maximilian Joseph I of Habsburg on the Island of Lokrum near Dubrovnik—accomplished ideas and projects». Studies in the History of Gardens & Designed Landscapes, 39, 4, 02-10-2019, pàg. 332–350. DOI: 10.1080/14601176.2018.1546489. ISSN: 1460-1176.
# Governació de Qena

La governació de Qena (àrab: محافظة قنا, muẖāfaẓat Qinā) és una governació o muhàfadha d'Egipte que el 1994 va patir la separació de Luxor, que des d'aleshores té un estatut especial. Fins llavors s'anomenava governació de Qena-Luxor.
La capital és Qena, a 60 km al nord de Luxor.
La superfície és de 1.850,7 km².
La població, que era de 400.000 habitants el 1882 i de 711.457 habitants el 1897, va superar els 800.000 al final de la primera guerra mundial, però fins al 1955 no va superar el milió. El 1960 eren 1.350.000 habitants, 1.550.000 el 1970, 1.800.000 el 1980 i 2.500.000 el 1990. La població va quedar estancada el 1995 quan va deixar de comptabilitzar-s'hi Al-Uqsur (Luxor). El 1999 eren 1.275.000 i el 2004 va passar a 1.850.000 habitants.
La província estava dividida fins al 1994 en set districtes (markaz) que foren:
* Dishna
* Isna
* Kuna
* Kusayr
* Kus
* Luxor (Luksur)
* Najd Hamadi

## Enllaços externs

* Governació de Qena Arxivat 2008-07-05 a Wayback Machine.
# Aeroport d'Assuan

L'aeroport d'Assuan es troba uns 23 km al sud-oes de la ciutat d'Assuan (Egipte) que li dona nom. El seu codi IATA és ASW. L'any 2006 tingué un trànsit de 874.014 passengers, amb vols sobretot a les localitats turísitiques d'Abu Simbel i Luxor. Les instal·lacions són modernes però senzilles.

## Referències

* ↑ Informació de l'aeroport del World Aero Data
* ↑ Informació de l'Aeroport d'Assuan a Great Circle Mapper. Font: DAFIF (vàlid a octubre de 2006).

## Enllaços externs

* Historial d'accidents de l'Aeroport d'Assuan a Aviation Safety Network (anglès)
# Suite per a violoncel núm. 3 (Britten)

Suite per a violoncel núm. 3, op. 87, és una composició de Benjamin Britten. Britten la va compondre el 1971 però l'estrena es va retardar perquè el govern soviètic va impedir a Rostropóvitx es traslladés al Regne Unit. Finalment es va celebrar el 21 de desembre de 1974, a la sala de concerts de The Snape Maltings, en el marc del Festival d'Aldeburgh.
Consta dels següents moviments:
* Introduzione. Lento
* Marcia. Allegro
* Canto. Con moto
* Barcarolla. Con moto
* Dialogo. Allegretto
* Fuga. Andante espressivo
* Recitativo. Fantastico
* Moto perpetuo. Presto
* Passacaglia. Lento solenne

## Referències

* ↑ Evans, Peter «Reviews of Music: Canticle V: The Death of Saint Narcissus, Op. 89; Third Suite for Cello, Op. 87». Music & Letters, 58, 3, 7-1977, pàg. 352–353. JSTOR: 734064.
* ↑ Llano, Samuel. «Programa de mà» (en castellà). Fundación Juan March. [Consulta: 9 novembre 2018].
* ↑ Clark, Nicholas. «Biografia» (en castellà). Fundación Juan March. [Consulta: 29 octubre 2018].
# Ferral

Ferral és una freguesia (parròquia civil, semblant a Andorra) del concelho o municipi de Montalegre a Portugal. Té 15,83 km² de superfície i 547 habitants (2001).
Els nuclis que la constitueixen són: Ferral, Nogueiró, Pardieiros, Sacuzelo, Santa Marinha, Sidrós, Vila Nova, Bairro-EDP (Vila Nova), Cruz da Estrada i Viveiro.
Entre el patrimoni arqueològic, té especial rellevància el pont de la Misarela. Un monument conegut i visitat que creua el riu Rabagão abans del seu desembocament al riu Cávado i és objecte de diversos mites i llegendes. Aquest pont, construït al segle xviii, va ser escenari l'any 1809 d'una emboscada organitzada pels habitants de la zona dirigida a les tropes napoleòniques, perseguides des de Porto, en la qual els francesos van sortir derrotats.