OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Varicorhinus beso

Varicorhinus beso és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 36 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Tsana i les conques dels rius Awash i Nil Blau.

## Referències

* ↑ Rüppell W. P. E. S. 1836. Neuer Nachtrag von Beschreibungen und Abbildungen neuer Fische, im Nil entdeckt. Mus. Senckenberg, Abhandl. Beschr. Naturg. v. 2 (núm. 1). 1-28.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Varicorhinus jaegeri

Varicorhinus jaegeri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Sanaga.

## Referències

* ↑ Rüppell W. P. E. S. 1836. Neuer Nachtrag von Beschreibungen und Abbildungen neuer Fische, im Nil entdeckt. Mus. Senckenberg, Abhandl. Beschr. Naturg. v. 2 (núm. 1). 1-28.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cantó de Montpeller-2

El cantó de Montpellier-2 és un cantó francès del departament de l'Erau, a la regió d'Occitània. Forma part del districte de Montpeller, compta amb una part del cap cantonal que és Montpeller.

## Municipis

* Montpeller

## Enllaços externs

* Prefectura (en francès)
* Consell General d'Erau Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine. (en francès)
# Tsingoni

Tsingoni és un municipi francès, situat a la col·lectivitat d'ultramar de Mayotte. El 2007 tenia 9.200 habitants.

## Enllaços externs

* (francès) Consell general de Mayotte.
* (francès) Comunes de Mayotte al web de l'Insee
# Esbon

Esbon és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 148 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Esbon tenia 148 habitants, 71 habitatges, i 37 famílies. La densitat de població era de 184,3 habitants/km².
Dels 71 habitatges en un 19,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,5% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 46,5% no eren unitats familiars. En el 45,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 26,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.875 $ i la renda mediana per família de 34.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.688 $ mentre que les dones 13.125 $. La renda per capita de la població era de 17.438 $. Cap de les famílies i el 6,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Esbon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Esbon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Laques

* Part de la sèrie: Els diàlegs de Plató
* Primers diàlegs:
* Apologia – Càrmides – Critó
* Eutífron – Alcibíades I
* Hípias major – Hípias menor
* Ió – Laques – Lisis
* Transitoris i diàlegs mitjans:
* Cràtil – Eutidem – Gòrgias
* Menexen – Menó – Fedó
* Protàgoras – El convit
* Diàlegs mitjans posteriors:
* La República – Fedre
* Parmènides – Teetet
* Últims diàlegs:
* Timeu – Crítias
* El Sofista – El Polític
* Fileb – Lleis
* Obres d'autenticitat dubtosa:
* Axíoc - Alcíone
* Clitofont – Epínomis - Eríxias
* Demòdoc – Cartes – Hiparc
* Minos – Rivals d'amor – Sísif
* Alcibíades II – Tèages
* Aquesta caixa:
Laques (Laches, Λάχης) (nat vers el 475 aC a Atenes, Grècia; mort el 418 aC a Mantineia, Grècia) fill de Melànopos, fou un aristòcrata atenenc del segle V aC i general durant la guerra del Peloponès.
Va dirigir la primera expedició atenenca a Sicília junt amb Careades (427 aC) amb una flota de vint naus. Careades va morir en combat l'any següent (426 aC) i Laques va assolir la direcció de la guerra: va conquerir Messina i Milae i va aconseguir algunes avantatges sobre Locres Epizefiris. En els inicis de 426 aC degut al recanvi anual de generals, Laques fou substituït per Pitòdor amb qui es van unir Sòfocles i Eurimedó d'Atenes, i fou cridat a Atenes acusat de malversació, acusació feta per Cleó. Fou declarat innocent en el seu judici, que seria satiritzat per Aristòfanes en la seva obra Les Vespes.
Fou present a la batalla de Dèlion el 424 aC. El 423 aC va intervenir amb èxit a l'Assemblea atenenca per aconseguir una treva amb Esparta. Malgrat tot, només va durar un any. Després de la mort de Cleó el 422 aC, juntament amb Nicias va negociar la treva de 15 anys entre Atenes i Esparta anomenada la Pau de Nicias (421 aC) i fou un dels signants d'altres tractats amb tercers estats. El 418 aC va dirigir la força atenenca enviada a Argos, quan Alcibíades va induir als argius a trencar la treva feta en nom d'ells amb els lacedemonis per Tràsil i Alcifró, i aquell mateix any va morir en la batalla de Mantinea junt amb el seu col·lega Nicòstrat.
Hi ha un altre Laques posterior que fou arcont (400-399 aC), en el temps de la mort de Sòcrates.
En el diàleg platònic Laques, és retratat com un general conservador estereotípic.

## Referències

* ↑ Harding, Philip (ed., trans.) (1985) From the End of the Peloponnesian War to the Battle of Ipsus Cambridge University Press, Cambridge, p. 1;
# Joan Geòmetra

Joan Geòmetra o Joan el Geòmetra (Joannes Geometer, Ιωάννου Γεωμέτρης), o Joan Prototrò (Joannes Protothronus Ιωάννου Πρωτόθρονος) fou un escriptor grec romà d'Orient d'època incerta probablement entre els segles ix i XI. Macari Crisocèfal (Macarius Chrysocephalus) que va viure al segle xiii o XIV, l'esmenta, cosa que suggereix que realment podria ser posterior.
Va escriure:
* 1. Epigramma in S. Crucem.
* 2. Metaphrasis Canticorum S. Scripturae, or Odaruw s. Canticorum Ecclesiae Metaphrasis. Una paràfrasi en versos iàmbics sobre alguns cants litúrgics.
* 3. Ὕμνοι δ᾽ εἰς τὴν ὑπεραγίαν Θεοτόκον, Hymni quatuor Elegyiaci in S. Virginem. Amb un Corollarium o epíleg breu, en vers iàmbic. En aquests himnes cada dístic començava amb la paraula Χαῖρε Khaire, alegra-t), i de vegades s'anomenen Χαιρετισμοὶ.
* 4. Ιωάννου Ἐπιγράμματα τετράδτιχα ἠθικὰ ὧν ἡ ἐπιγραφὴ Παράδειδος, Paradisus Tetrastichorum Moralium et Piorum. Aquests poemes tenen 99 versos cada un.
Altres obres seves, sermons i poemes, es conserven en manuscrit.

## Referències

* ↑ 64.Joannes Geometra a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 596
# Marc Tigel·li Hermògenes

Marc Tigel·li Hermògenes, en llatí Marcus Tigellius Hermogenes, fou un poeta i músic sard, adversari i detractor d'Horaci. Inicialment era ben disposat envers aquest (l'anomena optimus cantor et modulator) i després enemistat per causes que segons Horaci foren per enveja: Hermògenes s'oposava a les sàtires però tampoc tenia talent per grans obres i es dedicava a l'ensenyament mentre Horaci adquiria gran fama. Sembla que quan Horaci parla de Pantolabus es refereix a aquest Hermògenes.

## Referències

* ↑ Tigèllio Ermògene, Marco (en italià). Roma: Istituto della Enciclopedia Italiana, s.d.
* ↑ Schmitz, Leonhard. «Hermo'genes, M. Tige'llius». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Glaucó d'Atenes

Glaucó (en llatí Glaucon, en grec antic Γλαύκων) fou un polític i militar atenenc que menciona Teles.
Sembla que es va destacar en la llarga lluita dels atenencs contra Antígon II Gònates (la coneguda com a guerra de Cremònides, el 263 aC). Acabada la lluita va fugir amb Cremònides a la cort de Ptolemeu II Filadelf (284 aC-246 aC) on va ser rebut amb grans honors i va ser conseller del rei egipci. Hans Droysen el suposa el mateix personatge que menciona Piterm (Pythermus) com a tirà del Pireu, però Connop Thirlwall diu que aquesta notícia es refereix a un dels Trenta Tirans d'Atenes, 140 anys abans.

## Referències

* ↑ Glaucon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 274
# Luci Ploci Gal

Luci Ploci Gal (llatí: Lucius Plotius Gallus) era un romà nascut a la Gàl·lia Cisalpina. Va ser la primera persona que va obrir una escola a Roma amb el propòsit d'ensenyar llatí i retòrica, aproximadament l'any 88 aC.
Ciceró en la seva joventut el va conèixer, i sembla que volia assistir a la seva escola per instruir-se en llatí, però els seus amics el van dissuadir perquè el grec "era un millor entrenament per a l'intel·lecte". Va viure fins a una edat avançada i va ser considerat pels autors posteriors com un dels pares de la retòrica romana. Va escriure De Gestu, i alguns discursos judicials per altres persones, com ara Luci Semproni Atratí, acusador de Marc Celi Rufus.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/238?rgn=full+text;view=image;q1=GallusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 228. ]
# Marc Fonteu

Marc Fonteu o també Marc Fontei (en llatí Marcus Fonteius) va ser un magistrat romà del segle i aC. Era fill de Gai Fonteu. Formava part de la gens Fonteia, una gens romana d'origen plebeu procedent de Tusculum.
Ciceró menciona les magistratures que va exerciren l'ordre següent: triumvir, però no se sap si per l'establiment d'una colònia o del tresor, qüestor entre els anys 86 aC i 83 aC, legat amb títol de proqüestor a la Hispània Ulterior l'any 83 aC, i després enviat també com a legat a Macedònia on va lluitar contra tribus tràcies. Va ser pretor cap a l'any 76 aC i va governar la Gàl·lia Narbonense del 76 al 73 aC, i el 75 aC va enviar subministraments i reclutes a Metel Pius i Gneu Pompeu que estaven ocupats en la guerra contra Sertori a Hispània i per això va haver de fer exaccions que van ser denunciades pels provincials.
L'any 73 aC va tornar a Roma però no va ser acusat d'extorsió i mal govern fins al 69 aC en què Marc Pletori Cestià i Marc Fabi les van dirigir. El testimoni de càrrec principal va ser Induciomarus, el cap dels al·lòbroges. Va ser acusat també de defraudar creditors quan era qüestor, d'imposar una taxa altíssima al vi de Narbona, i de vendre exempcions de reparacions de vies de comunicacions que finalment van esdevenir intransitables. Però Fonteu, defensat per Ciceró, tot i que era segurament culpable, va ser absolt. El discurs de defensa de Ciceró, Pro Fonteio, es conserva en part.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari llatí-català de noms propis, p. 77

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 179-180.
# Moviment del 68

El moviment del 68 fou un moviment estudiantil contracultural i contestatari que va tenir lloc a l'estiu de 1968 després dels esdeveniments del Maig francès, començant en aquest país, i estenent-se ràpidament, per obra dels mitjans de comunicació, arreu d'Europa, Estats Units, Amèrica Llatina, Oceania i parts d'Àfrica i Àsia. Aquest moviment de joves es formà arran dels intensos canvis polítics, socials i culturals de la seva època i representa una ideologia antiestablishment de protesta contra la repressió de part de l'estat, contra la guerra de Vietnam i, en general, contra el domini de les institucions de dretes.
El moviment del '68 està fortament identificat d'una banda amb el situacionisme com a ideologia i per altra banda amb l'estètica beatnik o la de la contracultura dels anys 1960, i molts dels icones que van inspirar als joves que van prendre part d'aquest moviment són músics, literats o celebritats de corrent o influència concordant.

## Vegeu també

* Rudi Dutschke
* Moviments pels drets civils
# Tataouine Sud

La delegació o mutamadiyya de Tataouine Sud (àrab: معتمدية تطاوين الجنوبية, muʿtamadiyyat Taṭāwīn al-Janūbiyya) és una delegació de Tunísia a la governació de Tataouine, formada per la part occidental de la ciutat de Tataouine i els territoris vers el nord, nord-oest i oest.
En aquesta delegació es troben diversos ksars: Ksar Mguelba, Ksar Ouled Debbab, Ksar Bouziri, Kasr Ayatt, Ksar Chatana i Ksar Nagassa. Té una població de 36.770 habitants al cens del 2004, però la majoria corresponen a la ciutat de Tataouine. Els únics nuclis de certa importància són Chenini i Douiret, a l'oest i lleugerament al sud-oest de la capital de la governació.

## Administració

Com a delegació o mutamadiyya, duu el codi geogràfic 53 52 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en quinze sectors o imades:
* Tataouine Ville (53 52 51)
* Tataouine Superieure (53 52 52)
* El Maztouria Sud (53 52 53)
* El Maztouria Nord (53 52 54)
* Gharghar (53 52 55)
* Cité El Barr (53 52 56)
* Ksar El Moukabala (53 52 57)
* Nouvelle Chnini (53 52 58)
* Chenini (53 52 59)
* Eddouiret (53 52 60)
* El Mesreb (53 52 61)
* Erroghba (53 52 62)
* Ras El Ouedi (53 52 63)
* Bir Thalathine (53 52 64)
* Beni Barka - Tounket (53 52 65)
A nivell de municipalitats o baladiyyes, forma part de la municipalitat de Tataouine (codi geogràfic 53 11).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 120-122. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 161. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Sahline

Sahline (àrab: الساحلين, as-Sāḥlīn) és una ciutat de Tunísia a la governació de Monastir, situada uns 10 km a l'oest de la ciutat de Monastir, 1 km a l'oest de l'Aeroport Internacional de Monastir i 1 km al sud dels nombrosos hotels de la zona turística de La Dkhila, l'hipòdrom i el golf Palm-Links. La ciutat té 12.711 habitants i la municipalitat, que inclou la vila de Moôtmar, té 15.073 habitants. És capçalera d'una delegació amb 18.480 habitants, de la que està exclosa tota la zona costanera, que forma part de la delegació de Monastir.

## Economia

Es va proposar convertir la ciutat i els seus nuclis en una ampliació del centre turístic de Skanes, situat uns 6 km a l'est, però la població no ho va acceptar i va romandre com una vila tranquil·la amb economia agrícola i bona activitat comercial.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 32 53 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en cinc sectors o imades:
* Sahline Est (32 53 51)
* Sahline Ouest (32 53 52)
* Sidi Ameur (32 53 53)
* Môotmar (32 53 54)
* Masjed Aïssa (32 53 55)
Al mateix temps, forma una circumscripció o dàïra, amb codi geogràfic 32 14 11, de la municipalitat o baladiyya de Sahline Môotmar (32 14).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 82-85. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 148-150. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Diotim (Antologia grega)

A l'Antologia grega figuren diversos epigrames sota l'autoria de Diotim (grec antic: Διότιμος, llatí: Diotīmus), i, segons els filòlegs, es tracta de diversos personatges, pel cap baix tres.
Smith observa que un dels epigrames va atribuït a «Diotim d'Atenes, fill de Diopites», i l'identifica amb Diotim l'orador, mentre que un altre correspon a «Diotim de Milet», personatge altrament desconegut. Schneider pensa que, d'aquests epigrames, n'hi ha que correspondrien al gramàtic Diotim d'Adramítion. Reitzenstein pensa que els epigrames de la Garlanda de Melèagre (part de l'Antologia grega) corresponen a un poeta, tal vegada l'orador Diotim, mentre que la resta serien de Diotim d'Adramítion i Diotim de Milet.

## Referències

* ↑ Smith, Philip. «Dioti'mus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ «Diotimos 17». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ «Diotimos 18». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ «Diotimos 19». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
# Districte de Lons-le-Saunier

El Districte de Lons-le-Saunier és un dels tres districtes del departament francès del Jura a la regió de Borgonya-Franc Comtat. Té 19 cantons i 344 municipis. El cap del districte és la prefectura de Lons-le-Saunier.

## Cantons

cantó d'Arbois - cantó d'Arinthod - cantó de Beaufort (Jura) - cantó de Bletterans - cantó de Champagnole - cantó de Chaumergy - cantó de Clairvaux-les-Lacs - cantó de Conliège - cantó de Lons-le-Saunier-Nord - cantó de Lons-le-Saunier-Sud - cantó de Nozeroy - cantó d'Orgelet - cantó de Les Planches-en-Montagne - cantó de Poligny - cantó de Saint-Amour - cantó de Saint-Julien - cantó de Salins-les-Bains - cantó de Sellières - cantó de Voiteur

## Vegeu també

* Cantons del Jura
# Cantó d'Olivet

El cantó d'Olivet és un cantó francès del departament del Loiret, a la regió del Centre - Vall del Loira. Està inclòs en el districte d'Orleans, té 3 municipis i el cap cantonal és Olivet.

## Municipis

* Olivet : 21 032 habitants
* Saint-Hilaire-Saint-Mesmin: 2 592 habitants
* Saint-Pryvé-Saint-Mesmin: 5 365 habitants

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1976 | M. Brossard | Divers droite |
| 1976-1982 | Mme Sarrailh | PS |
| 1982-2001 | Maurice Clément | UDF |
| 2001-2008 | Yves Clément | UDF |
| 2008- | Hugues Saury | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 10.809 | 11.651 | 16.275 | 18.554 | 25.060 | 27.157 | 27.834 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||

## Vegeu també

* Cantons del Loiret
# Remei Morlius i Balanzó

Remei Morlius i Balanzó (Barcelona, 7 de febrer de 1854 - juny de 1936) fou una poeta, educadora i escriptora barcelonina.
Filla de Francesc Morlius i Figuerola, comerciant natural nat a Cervera i Carme Balanzó i Comas natural de Barcelona. Seguí la carrera de magisteri rebent el 1888 el títol de mestra d'instrucció primària i col·laborà en El Monitor de la Salud, La Nación, Diario Mercantil, etc., publicant, a més: Un libro, poesies (Barcelona, La Renaixença 1878), i Toxicologia psíquica: l'avarícia, la envidia, la ira, la lujuria, la soberbia, la pereza y la gula (Barcelona, F. Miret 1883). Incorporada com a poetessa al moviment de la Renaixença, va cultivar el gènere literari florit, concorrent a quasi tots els certamens que se celebraven a Catalunya, assolint més d'un centenar de premis, per les seves composicions de caràcter oportunista i temes obligats, cosa que motivà, a vegades, que la inspiració i facilitat que l'autora mostrava posseir en un grau eminent, apareguessin ofegades pel convencionalisme o l'amanerament. Publicà versos en revistes com Il·lustració Catalana el 1911. Un exemple de poema seria a virolai per a la MD de Queralt presentat en el certamen de Lleida el 1916 i un altre per a la Coronació de la MD de Montserrat el 1931. El 5 d'octubre del 1915 va ser investida com a sòcia d'Honor de l'Acadèmia Bibliogràfica Mariana, En els darrers anys de la vida literàrIa, són més de setanta les seves composicions premiades, entre elles tres Flors naturals, sis Englantines i sis Violes.
Casada el 1851 amb Estanislau Andreu i Serra metge municipal de Barcelona, va tenir un fill també per nom Estanislau

## Referències

* ↑ «Naixements.Any 1854.Llibre 1.Registre núm.591». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 07-02-1854. [Consulta: 18 març 2020].
* 1 2 «Satisfer a Estanislau Andreu i Morlius...». Gaseta municipal de Barcelona: Any 23, Núm. 35-37, 25-08-1936, pàg. 10.
* ↑ «Remei Morlius i Balanzó | enciclopedia.cat». [Consulta: 23 desembre 2023].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 36, pàg. 1123, «Remei Morliús i Balanzó de Fortuny», ISBN 84-239-4536-7