OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serrasalmus hollandi

Serrasalmus hollandi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 18,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Madeira a Bolívia.

## Referències

* ↑ «Serrasalmus hollandi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Jégu, M. 2003. Serrasalminae (Pacus and piranhas). p. 182-196. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Machado-Allison, A. i W. L. Fink 1991: Notas sobre la sistemática del género Serrasalmus y géneros relacionados. Parte II: el género Pygocentrus en Venezuela. Acta Biologica Venezuélica v. 13 (núm. 1-2): 109-135.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Muramota, J. i S. Ohno 1968. On the diploid state of the fish order Ostariophysi. Chromosoma 24(1):59-66.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Norman, J. R. 1929. The South American characid fishes of the subfamily Serrasalmoninae, with a revision of the genus Serrasalmus, Lacepède. Proceedings of the Zoological Society of London. 1928 (pt 4) (núm. 30): 781-829, Pl. 1.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Serrasalmus sanchezi

Serrasalmus sanchezi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11,4 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Ucayali al Perú.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Jégu, M. 2003. Serrasalminae (Pacus and piranhas). p. 182-196. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Machado-Allison, A. i W. L. Fink 1991: Notas sobre la sistemática del género Serrasalmus y géneros relacionados. Parte II: el género Pygocentrus en Venezuela. Acta Biologica Venezuélica v. 13 (núm. 1-2): 109-135.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Norman, J. R. 1929. The South American characid fishes of the subfamily Serrasalmoninae, with a revision of the genus Serrasalmus, Lacepède. Proceedings of the Zoological Society of London. 1928 (pt 4) (núm. 30): 781-829, Pl. 1.
* Ortega, H. i R.P. Vari 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Serrat de Baiones

El Serrat de Baiones és una serra i una muntanya de 696,7 metres d'altitud que hi ha al lloc de trobada dels termes municipals de Castellcir, Moià i Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès.
Està situat al nord-est de la masia de la Coma i al sud-oest de la de Serramitja, aproximadament equidistant entre totes dues. És a l'esquerra del torrent de la Baga Cerdana i a la dreta de la Golarda.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció "Monografies", núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# Minke Smabers

Minke Smabers, de nom de naixement Minke Smabers (la Haia, 22 de març de 1979) és una jugadora d'hoquei sobre herba neerlandesa, que ocupa la plaça de centrecampista, guanyadora de tres medalles olímpiques. Germana de la també jugadora d'hoquei i medallista olímpica Hanneke Smabers està casada amb el jugador de beisbol Tjerk Smeets.
Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la prova femenina d'hoquei sobre herba. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) va aconseguir guanyar la medalla de plata en aquesta competició, un metall que es transformà en or en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina).
Al llarg de la seva carrera ha guanyat tres medalles en el Campionat del Món d'hoquei sobre herba, una d'elles d'or; tres medallse en el Campionat d'Europa, dues d'elles d'or; i deu medalles en el Champions Trophy, tres d'elles medalles d'or.
Amb la selecció neerlandesa, de la qual es retirà el 2010, jugà 312 partits en què marcà 23 gols. Fou la primera jugadora neerlandesa en superar els 300 partits internacionals.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Minke Smabers». [Consulta: 8 març 2025].
* 1 2 «International Hockey Federation». [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ «Interlandhistorie». [Consulta: 10 décembre 2015].
* ↑ «Minke Smeets ends international hockey career», 2 décembre 2010. [Consulta: 13 octubre 2018].
# KAJ

KAJ és un grup de música i d'humor finlandès que canta en suec. Es va formar a Vörå (Finlàndia) el 2009. El seu nom es compon de les inicials dels seus integrants: Kevin Holmström, Axel Åhman i Jakob Norrgård. El 2025, van guanyar el Melodifestivalen amb la cançó «Bara bada bastu», amb la qual cosa representaran Suècia al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2025 a Basilea.

## Discografia

* Professionella Pjasalappar (2012)
* Lokalproducerat Pjas (2014)
* Kom ti byin (2016)
* Gambämark (2018)
* Botnia Paradise (2021)
* Karar i arbeit (2024)

## Referències

* ↑ Wilow, Felix. «Föräldrarnas oro inför Melodifestivalen: ”Är det här verkligen bra?”» (en suec). Aftonbladet, 07-03-2025. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ Peltomäki, Wilma. «KAJ med i Melodifestivalen – utlovar dialekt och sauna-pop - Sveriges Radio Finska» (en suec). Sveriges Radio, 27-11-2024. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ Santamaria, Igor. «Suecia se entrega al fino humor de KAJ, que conquistan el Melodifestivalen 2025» (en castellà). Eurovision-Spain, 08-03-2025. [Consulta: 8 març 2025].
# Sewellia breviventralis

Sewellia breviventralis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Pako (Vietnam).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Freyhof, J. i D. V. Serov 2000: Review of the genus Sewellia with description of two new species from Vietnam (Cypriniformes: Balitoridae). Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 11 (núm. 3): 217-240.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Roberts, T. R. 1998: Systematic revision of the balitorid loach genus Sewellia of Vietnam and Laos, with diagnoses of four new species. The Raffles Bulletin of Zoology v. 46 (núm. 2): 271-288.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ma Menglu

    En aquest nom xinès, el cognom és Ma.
Ma Menglu (24 de setembre de 1997) és una ciclista xinesa, especialista en el ciclisme en pista. Va guanyar la medalla d'or en la persecució per equips al Campionat Asiàtic de Ciclisme de 2016.

## Palmarès en pista

* 2016
** Campiona d'Àsia en Persecució per equips (amb Huang Dongyan, Wang Hong i Chen Lulu)

## Referències

* ↑ «2018年雅加达亚运会中国体育代表团名单公示--体育--人民网». sports.people.com.cn.
* ↑ «2016 Asia Cycling Championships: Entries list track cycling women». cycling-championships.asi. Arxivat de l'original el 29 June 2016. [Consulta: 1r febrer 2016].
* ↑ «Ma Menglu». cyclingarchives.com. [Consulta: 1r febrer 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Francesca Pattaro

Francesca Pattaro (Este, província de Pàdua, 12 de març de 1995) és una ciclista que també competeix en carretera italiana professional des del 2016. A principis de la dècada del 2020 va fitxar per l'equip l'equip continental femení de l'UCI Astana. Va participar en l'esdeveniment de persecució per equips femenins als Jocs Olímpics d'estiu de 2016 .

## Palmarès en pista

* 2013
** Campiona d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Arianna Fidanza, Michela Maltese i Maria Vittoria Sperotto)
* 2016
** Campiona d'Europa en Persecució per equips (amb Elisa Balsamo, Tatiana Guderzo, Simona Frapporti i Silvia Valsecchi)
* 2017
** Campiona d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Martina Alzini, Elisa Balsamo i Marta Cavalli)

### Resultats a la Copa del Món

* 2017-2018
** 1a a Pruszków, en Persecució per equips

## Referències

* ↑ «Astana Women's Team». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 18 January 2020. [Consulta: 18 gener 2020].
* ↑ «Francesca Pattaro». Rio 2016. Arxivat de l'original el 6 August 2016. [Consulta: 12 agost 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Siciliana (música)

Siciliana és una forma musical de dansa amb un compàs de 6/8 o 12/8, molt moderada, utilitzat amb freqüència en l'òpera i la música instrumental en el segle xviii. Els seus orígens coreogràfics no es coneixen (molt probablement populars i sicilians). Adoptada freqüentment pels compositors italians o italianitzants com a moviment lent dels concerts, la siciliana revesteix un caràcter de dolçor malenconiosa, a la qual contribueix l'ús habitual del mode menor i l'accentuació del ritme característic.
Trobem sicilianes, per exemple a la Sonata per a violí en sol menor de Bach; al Concert per a flauta op.10, núm. 3, Il Cardellino, o bé al Concert per a flauta op. 10, núm. 5, de Vivaldi; a L'Arlesienne, suite núm. 1 ("carilló"), secció central) de Bizet; o a la Suite op. 14 de Roussel.

## Referències

* ↑ De Candé, Roland. Nuevo diccionario de la música. (I. Términos musicales) (en espanyol). Barcelona: Robinbook, 2002. ISBN 8495601281.
Viccionari
# Willian Lima

Willian Lima (Mogi das Cruzes, Sao Paulo, Brasil, 31 de gener de 2000) és un judoka brasiler que competeix en la categoria de pes semi lleuger (actualment -66kg). Ha participat en 1 Olimpíada, guanyant la medalla de plata en la prova de -66kg i la medalla de bronze en la prova d'equips mixt dels Jocs Olímpics de París. A més, ha guanyat 5 medalles (3 d'or) en els Campionats Panamericans i 2 medalles en els Jocs Panamericans.
Lima va començar en el Judo als 6 anys, combinant-lo amb la natació, esport al qual preferia. Va començar a destacar internacionalment quan va guanyar el Campionat del Món Júnior de 2019, disputat a Marràqueix.
L'any 2021, aconsegueix el seu primer gran torneig internacional, aconseguint guanyar els Campionat Panamericà celebrat a la ciutat mexicana de Guadalajara.
El 2023 va ser pare per primera vegada i fora de la vida esportiva és tercer sergent de la Marina brasilera.
El 2024, en els Jocs Olímpics de París aconseguia la seva primera medalla olímpica en la prova de -66 kg i uns dies després, guanyava la medalla de bronze col·lectiva en la prova d'equips mixt.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2024 | París | 2 | -66 kg |
| 2024 | París | 3 | Equips mixt |
| Campionat del Món ||||
| 2022 | Taixkent | 1/8 final | -66 kg |
| 2022 | Taixkent | 1/8 final | Equips mixt |
| 2023 | Doha | 1/8 final | -66 kg |
| 2023 | Doha | 1/8 final | Equips mixt |
| 2024 | Abu Dhabi | 1/8 final | -66 kg |
| Campionat Panamericà ||||
| 2021 | Guadalajara | 1 | -66 kg |
| 2022 | Lima | 3 | -66 kg |
| 2022 | Lima | 1 | Equips mixt |
| 2023 | Calgary | 3 | -66 kg |
| 2024 | Rio de Janeiro | 1 | -66 kg |
| Jocs Panamericans ||||
| 2023 | Santiago | 3 | -66 kg |
| 2023 | Santiago | 2 | Equips mixt |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). Olympics.com. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ «Judô conquista três ouros, duas pratas e dois bronzes no primeiro día de Pan-americano» (en portuguès). Comitê Olímpico do Brasil, 16-04-2021.
* ↑ «Quem é Willian Lima? Conheça judoca brasileiro medalhista de prata nas Olimpíadas» (en portuguès). Lance, 28-07-2024.
* ↑ «Willian Lima perde para japonês e leva a prata para o Brasil» (en portuguès). Globo, 28-07-2024.
* ↑ «Brasil conquista bronze na disputa por equipas mistas de judô» (en portuguès). CNN Brasil, 03-08-2024.
# Sicyopterus panayensis

Sicyopterus panayensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: les Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1860. Conspectus piscium in expeditione ad oceanum Pacificum septentrionalem, C. Ringold et J. Rodgers ducibus, a Gulielmo Stimpson collectorum. Sicydianae. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 12. 100-102.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20): 977 p.

## Bibliografia

* Akihito; Meguro, K «On the differences between the genera Sicydium and Sicyopterus (Gobiidae)» (en anglès). Japanese Journal of Ichthyology, 26, 1979, pàg. 192–202.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Watson, R. E., G. Marquet i C. Pöllabauer, 2000: New Caledonia fish species of the genus Sicyopterus (Teleostei: Gobioidei: Sicydiinae). Aqua, Journal of Ichthyology and Aquatic Biology v. 4 (núm. 1): 5-34.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sicyopterus wichmanni

Sicyopterus wichmanni és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Indonèsia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1860. Conspectus piscium in expeditione ad oceanum Pacificum septentrionalem, C. Ringold et J. Rodgers ducibus, a Gulielmo Stimpson collectorum. Sicydianae. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 12. 100-102.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Weber, M., 1894. Die Süsswasser-Fische des Indeschen Archipels, nebst Bemerkungen über den Ursprung der Fauna von Celebes. Zool. Ergebn. Reise Nederl. Ost-Ind. v. 3: 405-476.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.

## Bibliografia

* Akihito; Meguro, K «On the differences between the genera Sicydium and Sicyopterus (Gobiidae)» (en anglès). Japanese Journal of Ichthyology, 26, 1979, pàg. 192–202.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Watson, R. E., G. Marquet i C. Pöllabauer, 2000: New Caledonia fish species of the genus Sicyopterus (Teleostei: Gobioidei: Sicydiinae). Aqua, Journal of Ichthyology and Aquatic Biology v. 4 (núm. 1): 5-34.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Siegmund von Hausegger

Siegmund von Hausegger (Graz, Àustria, 16 d'agost de 1872 - Múnic, Alemanya, 10 d'octubre de 1948) fou un compositor i director d'orquestra alemany. Era fill del crític musical Friedrich von Hausegger.
Estudià música i ensems seguí els cursos de la Universitat donant-se a conèixer el 1889 per una missa, i després estrenà en la seva ciutat natal l'òpera Helfrid el 1893. A aquesta òpera li seguí una altra òpera, Zinnober (Múnic, 1898) de la que també n'escriví el text. Per la temporada de 1895-1896 dirigí l'orquestra de l'Òpera de Graz i més tard fou director de l'orquestra Kaim de Múnic; del Museumkonzerti, de Frankfurt; dels Concerts Filharmònics d'Hamburg i de l'orquestra Bluthner, de Berlín.
A part de les obres mencionades, se li deuen: els poemes simfònics Dionysche Phantasie, per a orquestra: els poemes simfònics Barbarossa (1902), i Wieland der Schmied (1904), així com nombrosos cors amb acompanyament d'orquestra. A més, va publicar Alexander Ritter ein Bild seines Charakters und Schaffens (1907).
Com a professor de direcció, tingué entre altres alumnes a Walther Aeschbacher, Karl Marx, Karl Höller, Georg Ludwig Jochum o Ernst Gernot Klussmann (1901-1975).

## Referències

* 1 2 «Hausegger, Siegmund von». Grove Music Online. (en anglès; cal subscripció).
* ↑ O‟Connor, Don. «Siegmund von Hausegger pan-German Symphonist» (en anglès). [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ Diversos autors, 1999, p. 796.
* ↑ Diversos autors, 1999, p. 643.
* ↑ Diversos autors, 1999, p. 665.

## Bibliografia

* Diversos autors «Gran Enciclopedia de la Música Clásica». SARPE, II, 1999.
* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 808 (ISBN 84-239-4527-8)