OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nobàtia

Nobàtia (nubià antic: ⲙⲓⲅⲛ̅, Migin o ⲙⲓⲅⲓⲧⲛ︦ ⲅⲟⲩⲗ, Migitin Goul; grec antic: Νοβαδία, Nobadia) fou un regne de Núbia que es va establir a la part més propera a Egipte després de l'any 350 com a successor, en aquesta part del país, del regne de Mèroe. La capital fou Faras.
Al segle v aparegueren els primers eremites i monjos de la Tebaida (Egipte Bizantí) per territori nubià. Al segle vi encara el país no era cristià i l'emperadriu Teodora va enviar el monjo Julià d'Alexandria, que va difondre el monofisisme (els monofisites s'anomenaven coptes). Els primers reis de Nobàtia coneguts foren Silko (vers 536-555) i Eirpanomos (després del 555 i abans del 590) que es van convertir al cristianisme monofisita predicat per Longí, successor de Julià d'Alexandria, i auxiliat pel bisbe Teodor de Files. Longí va batejar també el rei d'Aloa vers el 580. Un altre rei d'aquestes dates fou Tokiltoeton esmentat vers el 574. No es coneix el nom de cap més rei. Vers l'any 600 el regne de Nobàtia va quedar unit amb el regne veí de Makuria i la capital única es va establir a Dongola.

## Referències

* ↑ «Àfrica». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 desembre 2021].

## Vegeu també

* Makuria
* Banu l-Kanz
* al-Maris
# Hughson

Hughson és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 3.980 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hughson tenia 3.980 habitants, 1.223 habitatges, i 993 famílies. La densitat de població era de 1.372 habitants/km².
Dels 1.223 habitatges en un 46% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,7% hi vivien parelles casades, en un 15,2% dones solteres, i en un 18,8% no eren unitats familiars. En el 16,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,63.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,5% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.385 $ i la renda mediana per família de 46.325 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.991 $ mentre que les dones 25.521 $. La renda per capita de la població era de 13.636 $. Entorn del 16,1% de les famílies i el 19,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hughson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hughson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Venanzio Rauzzini

Venanzio Rauzzini (Camerino, 18 de desembre de 1746 - Bath, 8 d'abril de 1810) va ser un famós cantant d'òpera castrat i compositor italià de la segona meitat del segle xviii. Era germà del també cantant i compositor Matteo Rauzzini (1754-1791).
De nen va ser membre del Cor de la Capella Sixtina i va ser deixeble de Domenico Corri i Muzio Clementi. També va estudiar amb Giuseppe Santarelli a Roma i Nicola Porpora a Nàpols.
Va fer el seu debut professional en l'òpera el 1765 al Teatre Valle de Roma encarnat en un dels personatges femenins de l'òpera de Niccolò Piccinni Il finto astrologo. Va cantar al Teatre San Samuele de Venècia el 1766, després de la qual cosa es va presentar a la Hofoper de Münich el 1766-1767. Rauzzini va haver d'abandonar el terreny de Múnic a causa de les seves moltes aventures amoroses amb dones casades. Dotat amb una bella veu i una tècnica perfecta, va cantar com a soprano i va participar en l'estrena de Milà de Lucio Silla de Mozart, així com de l'execució del motet Exultate jubilate que el compositor austríac va escriure expressament per a ell. Va passar molt de temps actiu a Londres.
A més de la professió de cantant on va tenir entre altres alumnes a Mrs. Dickons, Nancy Storace i Michael Kelly, també es va prodigar com a compositor. És autor de diverses òperes i sonates per a violí i clavecí, instrument que tocava amb gran mestria.

## Referències

* ↑ Kathleen Kuzmick Hansell, Oxford Music Online
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49, pàg. 863 (ISBN 84 239-4549-9)
* 1 2 «Rauzzini Biografia de Venanzio Rauzzini a operissimo.com (en alemany)». Arxivat de l'original el 2012-03-04. [Consulta: 22 gener 2013].
* ↑ Barbier, p. 88
* ↑ Barbier, pp. 138-139
* ↑ Barbier, p. 179
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 1ª, part. pàg. 951 (ISBN 84-239-4518-9)
* ↑ Alianza Editorial Guia de Mozart d'Erich Valentin, pàg. 115 (ISBN 84-206-0362-7)

## Bibliografia

* P. Barbier (1989). The World of the Castrati: The History of an Extraordinary Operatic Phenomenon transl. M. Crosland, Souvenir Press
* Emerson, Isabelle Putnam (2005) Five Centuries of Women Singers. Greenwood Publishing Group.
# Satanoperca

Satanoperca és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Distribució geogràfica

És endèmic de Sud-amèrica.

## Taxonomia

* Satanoperca acuticeps (Heckel, 1840)
* Satanoperca daemon (Heckel, 1840)
* Satanoperca jurupari (Heckel, 1840)
* Satanoperca leucosticta (Müller & Troschel, 1848)
* Satanoperca lilith (Kullander & Ferreira, 1988)
* Satanoperca mapiritensis (Fernández-Yépez, 1950)
* Satanoperca pappaterra (Heckel, 1840)
A finals de l'any 2021 va ser descoberta una nova espècie:
* Satanoperca setepele (Ota, Deprá, Kullander, Graça i Pavanelli, 2022)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo (anglès)
* 1 2 3 4 Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ Müller, J. & F. H. Troschel. 1849. Fische (pp. 618-644). A: Reisen in Britisch-Guiana in den Jahren 1840-44. Im Auftrag Sr. Mäjestat des Königs von Preussen ausgeführt von Richard Schomburgk. [Versuch einer Fauna und Flora von Britisch-Guiana.] v. 3. Berlin. Reisen British Guiana.
* ↑ Kullander, S. O. & E. J. G. Ferreira. 1988. A new Satanoperca species (Teleostei, Cichlidae) from the Amazon River basin in Brazil. Cybium v. 12 (núm. 4): 343-355.
* ↑ Fernández-Yépez, A. 1950. Notas sobre la fauna ictiológica de Venezuela. Mem. Soc. Cienc. Nat. La Salle v. 10: 111-118.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ «https://www.scielo.br/j/ni/a/ypZcYFCpg67YGz75f9HPyFn/?lang=en».

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. (1998). "A phylogeny and classification of the South American Cichlidae (Teleostei: Perciformes)". A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Brasil: EDIPUCRS. pp. pp. 461-498. ISBN 978-8574300351.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cantó de Sent Vauric

El cantó de Sent Vauric és un cantó del departament francès de la Cruesa, a la regió de Llemosí. Està inclòs al districte de Garait i té 9 municipis. El cap cantonal és Sent Vauric.

## Municipis

* Anzesme
* La Brione
* Bussiéra de Dun
* Gartempe
* Mont Agut
* Sent Legèr (Garaitós)
* Sant Sauve Mont Agut
* Sent Sepise (Garaitós)
* Sent Vauric

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1970-1988 | William Chervy | SFIO, després PS |
| 2008- | Philippe Bayol | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 6.688 | 7.523 | 7.006 | 7.294 | 7.160 | 6.820 | 6.941 |

## Vegeu també

* Cantons de la Cruesa
# Jingo de Lunch

Jingo de Lunch va ser un grup de punk rock alemany originari del barri berlinès de Kreuzberg. Va ser considerat un precursor de la música crossover mesclant punk, hardcore, hard rock i rock. Va realitzar nombroses gires per Europa acompanyant grups com Ramones, Bad Brains, Die Toten Hosen i Bad Religion.

## Trajectòria

El 1987 Jingo de Lunch va publicar el seu àlbum de debut Perpetuum Mobile, tres mesos després del seu primer assaig. El seu segon LP, Axe To Grind, es va gravar el 1989. Amb el seu tercer àlbum Underdog, van prendre una nova direcció artística i es van allunyar de les seves arrels underground signant amb el segell discogràfic Phonogram Records. Altres dos àlbums publicats van ser B.Y.E. i Deja Voodoo, abans de separar-se el 1996.
El 2006, Jingo de Lunch va fer dos concerts de reunió al White Trash Fast Food de Berlín. L'any següent va publicar The Independent Years, un àlbum recopilatori amb cançons dels seus dos primers àlbums, i per a celebrar el seu 20è aniversari com a grup va realitzar una gira per diverses ciutats d'Alemanya i Itàlia.
L'octubre de 2010 va publicar un nou àlbum, Land of the Free-ks amb gira inclosa. El setembre de 2011 va publicar un àlbum en directe, Live in Kreuzberg, gravat al Lido de Berlín el 25 de novembre de 2010. Jingo de Lunch es va separar oficialment el setembre de 2012. El seu darrer concert va ser al Ruhrpott Rodeo Festival el 26 de maig de 2012.

## Discografia
### Àlbums

* 1987 Perpetuum Mobile (We bite Records)
* 1989 Axe To Grind (Hellhound)
* 1990 Underdog (Phonogram)
* 1991 B.Y.E (Phonogram)
* 1994 Deja Voodoo (Vertigo)
* 2007 The Independent Years (Rookie Records)
* 2010 Land of the Free-ks (Noise-O-Lution.)
* 2011 Live in Kreuzberg (Noise-O-Lution.)

### Mini LP

* 1988 Cursed Earth (12", Bonzen Records)

### Maxi CD

* 1990 Crawl (Phonogram)
* 1994 Dogs Day (Phonogram)

## Referències

* ↑ «Interview» (en alemany). Ox-Fanzine. [Consulta: 12 febrer 2023].
* 1 2 3 «Los alemanes Jingo de Lunch repasarán dos décadas de punk en el gazteleku» (en espanyol europeu). El Diario Vasco, 16-07-2011. [Consulta: 12 febrer 2023].
* 1 2 3 Cabeza, Pablo. «Jarkore y rock son las claves del potente sonido de Jingo de Lunch». Gara. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ «The Independent Years 1987-1989» (en castellà). Mondo Sonoro, 19-03-2008. [Consulta: 12 febrer 2023].
# Grover Beach

Grover Beach és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 13.067 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grover Beach tenia 13.067 habitants, 5.023 habitatges, i 3.305 famílies. La densitat de població era de 2.174,7 habitants/km².
Dels 5.023 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,9% hi vivien parelles casades, en un 14,1% dones solteres, i en un 34,2% no eren unitats familiars. En el 24,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 32% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 11,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.087 $ i la renda mediana per família de 41.859 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.045 $ mentre que les dones 26.506 $. La renda per capita de la població era de 18.812 $. Entorn del 8,8% de les famílies i l'11,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grover Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grover Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Districte de Vendôme

El districte de Vendôme és un dels tres districtes amb què es divideix el departament francès del Loir i Cher a la regió del Centre-Vall del Loira. Té 9 cantons i 107 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Vendôme.

## Cantons

cantó de Droué - cantó de Mondoubleau - cantó de Montoire-sur-le-Loir - cantó de Morée - cantó de Saint-Amand-Longpré - cantó de Savigny-sur-Braye - cantó de Selommes - cantó de Vendôme-1 - cantó de Vendôme-2

## Vegeu també

* Cantons del Loir i Cher
# Joan Rifà i Prunés

Joan Rifà i Prunés (Sant Fost de Campsentelles, 23 d'octubre de 1868 - Barcelona, 10 de maig de 1912) fou un canonge lectoral.
Joan Rifà i Prunés va néixer el 23 d'octubre de 1868 a Can Fuster al Carrer del Davant (avui carrer Sant Isidre) de Sant Fost. Als dotze anys es va matricular al Seminari de Granollers i als quinze anys va ingressar mitjançant una beca al Seminari Conciliar de Barcelona. L'any 1892, el bisbe Jaume Català el va ordenar sacerdot i el 27 de setembre de 1896 amb només vint-i-vuit anys, catedràtic del seminari de Barcelona de Filosofia en l'especialitat de Metafísica. El 30 de desembre de 1896 va rebre el grau de Llicenciat i el Doctorat per la facultat de Teologia. Després de deu anys d'exercir de catedràtic de Filosofia, l'any 1907 va obtenir per oposició la càtedra de Teologia i la plaça de canonge lectoral de la catedral de Barcelona.
En qüestions polítiques va proclamar sempre obertament la seva filiació carlina. Va ser l'ànima de la propaganda de l'alt clergat barceloní en pro de la rotativa d'El Correo Catalán i en unes solemnitats religioses que se celebraren a l'església de Santa Maria del Pi per commemorar la inauguració de les reformes d'aquest diari, va defensar des del púlpit les seves conviccions tradicionalistes.
Quan se li començaven a obrir nous horitzons en el camp apostòlic, on molts el veien com a futur bisbe, morí repentinament el 10 de maig de 1912, a l'edat de quaranta-tres anys. Fou enterrat en el cementiri de Sant Gervasi de Barcelona. Més endavant traslladaren les seves restes que reposen a l'altar de l'església del seu poble natal.
El poble de Sant Fost de Campsentelles en reconeixement del seu fill il·lustre li va dedicar un bust (enderrocat a la guerra civil), una plaça i un carrer. El 9 octubre de 2018, el partit ERC va proposar canviar el nom de la plaça que li és dedicada en «Plaça de l'1 d'octubre 2017», però aquesta proposició va ser refusada per majoria absoluta.

## Referències

* ↑ Rifa i Solé, 1996, p. 58.
* ↑ Rifa i Solé, 1996, p. 59.
* ↑ Rifa i Solé, 1996, p. 59-60.
* ↑ Rifa i Solé, 1996, p. 60-61.
* ↑ «Crónicas catalanas». El Correo Español, 14-05-1912, pàg. 2.
* ↑ Rifa i Solé, 1996, p. 64.
* ↑ Obach i Martínez, Artur. «Acta de la sessió ordinària del ple ordinari de 9 d'octubre de 2018». Ajuntament de Sant Fost de Campsentelles. [Consulta: 6 febrer 2022].

## Bibliografia

* Rifà i Solé, Jaume «El canonge Dr. Joan Rifà i Prunés». Campsentelles, 2, 1996, pàg. 58-64.
* «Sant Fost de Campsentelles. Homenatge a Joan Rifà i Prunés, canonge lectoral de la Catedral de Barcelona» (foto). Arxiu Municipal de Barcelona, 03-08-1913. Arxivat de l'original el 2022-02-06. [Consulta: 6 febrer 2022].
# Parnell (Iowa)

Parnell és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 220 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Parnell tenia 220 habitants, 91 habitatges, i 52 famílies. La densitat de població era de 499,7 habitants/km².
Dels 91 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,2% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 41,8% no eren unitats familiars. En el 34,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,9% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 19,1% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.667 $ i la renda mediana per família de 47.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.059 $ mentre que les dones 22.500 $. La renda per capita de la població era de 19.293 $. Entorn del 3,8% de les famílies i el 6,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Parnell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Parnell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Galt (Califòrnia)

Galt és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2005 tenia 23.173 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Galt tenia 19.472 habitants, 5.974 habitatges, i 4.886 famílies. La densitat de població era de 1.280,8 habitants/km².
Dels 5.974 habitatges en un 49,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,1% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 18,2% no eren unitats familiars. En el 14,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,57.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,5% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 32,5% entre 25 i 44, un 16,5% de 45 a 60 i un 8,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.052 $ i la renda mediana per família de 47.845 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.258 $ mentre que les dones 26.541 $. La renda per capita de la població era de 16.620 $. Entorn del 8,5% de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Galt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Galt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Venceslau I, duc de Bohèmia

Venceslau I (en txec, Václav) (Praga, ca. 907 - Starà Boleslav, 28 de setembre de 935) va ser duc de Bohèmia. Canonitzat, és venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Vida

Venceslau era fill de Vratislav I, i Drahomíra i va ser educat en el cristianisme per la seva àvia, Ludmila de Bohèmia, tot i que Bohèmia era un territori encara pagà i on el cristianisme tenia poca difusió. Quan va convertir-se en duc de Bohèmia, va donar suport a la nova religió i va cridar missioners d'Alemanya. Va haver de lluitar contra bona part de la noblesa, contrària al cristianisme, entre ells la seva mare Drahomíra i el seu germà Boleslau I.
Aquest va intentar matar-lo diversos cops. El 935 va enviar uns sicaris a fer-ho a Starà Boleslav i Venceslau va ser mort.
* Escultura de Peter Parler, s. XV (Praga, Catedral de S. Vit)
* Estàtua a la Columna de la Trinitat d'Olomouc, s. XVIII
* Estàtua eqüestre per Myslbe (Praga, plaça de S. Venceslau)
* Martiri del rei, a l'església de Stará Boleslav

## Veneració

Una llegenda diu que la sang de Venceslau va quedar fixada al terra de fusta i no va poder treure-se'n mai.
Va ser soterrat a Praga, a la Catedral de Sant Vit, on avui es veneren a la Capella de Sant Venceslau. Des de llavors va començar a ser venerat pel poble.
És el sant patró de la República Txeca, de Bohèmia i d'Eslovàquia.
* Capella i tomba del sant, a la catedral de Praga
* Tomba del rei
* Església del sant, a Stará Boleslav, on va ser assassinat

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2a part, pàg. 2153 (ISBN 84-239-4581-2)
* ↑ Jiri Machacek, Martin Wihoda. The Fall of Great Moravia: Who Was Buried in Grave H153 at Pohansko near Břeclav? (en anglès). Brill, 2019, p. 163. ISBN 9789004392878.
# Joan Torres Mayas

Joan Torres Mayas (Formentera, 9 de desembre de 1927 – La Mola, Formentera, 24 de juny de 2016), més conegut com a Joan des Moliner, fou un restaurador de molins de les Illes Balears.

## Biografia

Va aprendre l'ofici del seu avi, Bartomeu Mayans Mayans. Fins al 1964 va tenir cura del moli vell de la Mola. També va restaurar altres molins com el de Puig d'en Valls a Eivissa i els de Jeroni i de Mateu, a Formentera. El 1998 va rebre el Premi Ramon Llull en reconeixement de la seva tasca artesana i pacient, avalada per l'experiència en l'ofici de moliner, que ha permès la supervivència de molts pobles de les Illes. El 2015 va rebre el Premi Sant Jaume del Consell de Formentera.

## Referències

* 1 2 Formentera, Carmelo Convalia |. «Fallece a los 88 años Joan Torres Mayans, el último gran molinero de las Pitiusas» (en castellà), 25-06-2016. [Consulta: 13 octubre 2023].
* ↑ Redacció. «Xicu des Moliner: "Ses antenes velles tenien uns 80 anys"», 14-01-2021. [Consulta: 13 octubre 2023].
* ↑ «Cultura i Patrimoni». [Consulta: 13 octubre 2023].