OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Òmfale

Segons la mitologia grega, Òmfale (en grec antic Ὀμφάλη), va ser, en la versió més coneguda, una reina de Lídia, filla de Iàrdan.
De primer, sembla que el mite d'Òmfale se situava a l'Èpir, on Òmfale apareix com a epònima de la ciutat d'Omfalion. El mite passà aviat a Lídia, on s'impregnà de pintoresquisme oriental llargament explotat pels poetes hel·lenístics i els artistes. Segons alguns autors, Òmfale era la filla, o també la vídua del rei Tmolos, que li havia deixat el reialme.
Segons Diodor, va tenir Hèracles per esclau durant tres anys, perquè l'heroi es va purificar de la mort d'Ífit. Òmfale va imposar a Hèracles tasques ben diverses, i li va demanar que alliberés el seu territori de bandits i monstres. L'heroi va lluitar contra els Cercops, contra Sileu, i va fer la guerra contra els itoneus, que atacaven les terres d'Òmfale. Es va apoderar de la ciutat que els servia d'amagatall, la va destruir i va convertir els seus habitants en esclaus. Òmfale, admirada de l'habilitat del seu esclau, quan va saber qui eren els seus pares, li donà la llibertat i s'hi va casar. Van tenir dos fills, un anomenat Lamos i l'altre Agelau.
Una altra versió explica que Òmfale s'enamora ben aviat d'Hèracles, i mentre va ser esclau va viure en la comoditat. Òmfale es passejava amb la pell de lleó i la maça d'Hèracles, i l'heroi en canvi, vestit amb la llarga indumentària lídia, filava lli als peus de la reina. Passats tres anys, Hèrcules va marxar de Lídia i va retornar a Grècia.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 396. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramón i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 161-162. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Teatre La Massa

El Teatre La Massa és un espai teatral situat a la població de Vilassar de Dalt (Maresme).

## Història

A mitjan segle xix, en l'espai ocupat actualment per l'edifici del cafè, ja hi havia una sala teatral. Aquesta, amb el pas dels anys, quedà petita i en mal estat de conservació. El 1880, es constituí la Societat del Teatre de Vilassar per a la construcció d'un nou teatre i establiment de begudes en aquell espai, ampliat amb una antiga quadra de telers que hi havia darrere. És la darrera obra de Rafael Guastavino a Catalunya. L'edifici fou inaugurat el 13 de març de 1881, poc després que ja havia emigrat als Estats Units. El nou edifici fou inaugurat el 13 de març de 1881, éTé una gran cúpula de volta catalana que en cobreix el pati de butaques.
El teatre fou l'eix social i cultural de la vila fins a finals del segle xx. El 1905 s'hi instal·là el primer cinematògraf local. Després d'un primer intent frustrat de restauració iniciat el 1988, el teatre va entrar en un període de desús. El 1999, se'n va reprendre la restauració amb un projecte dels arquitectes Ignasi de Solà-Morales, Lluís Dilmé i Xavier Fabré. El teatre es va reinaugurar l'abril de 2002. El 2017 es va millorar l'entrada del teatre, gràcies al mecenes Pere Altimira.

## Capacitat

* Platea: 246 localitats.
* Llotges platea: 98 localitats.
* Circular platea: 54 localitats.
* Amfiteatre llotges: 98 localitats.
* Total: 496 localitats.

## Referències

* ↑ «Història». La Massa Centre de Cultura Vilassarenc. Arxivat de l'original el 2016-08-28. [Consulta: 26 octubre 2016].
* ↑ «Teatre La Massa». Ajuntament de Vilassar de Dalt. Arxivat de l'original el 2016-10-26. [Consulta: 26 octubre 2016].
* ↑ Domínguez, 1994, p. 196.
* ↑ «Teatre "La Massa" DFT arquitectes». Spanish Architects. PSA Publishers. [Consulta: 21 maig 2020].
* ↑ Márquez, Teresa «Millores al Teatre La Massa de Vilassar gràcies a un mecenes». el Punt Avuit - Edició Maresme, 14-09-2017, pàg. 28.

## Bibliografia

* Domínguez Castells, Josep; Oliva Ricós, Benet. Vilassar de Dalt : Història gràfica 1880-1940 s.. Vilassar de Mar: Oikos-Tau, 1994. ISBN 84-281-0825-0.
* McManus, David. «Teatre La Massa, Vilassar de Dalt, Catalunya» (en anglès britànic), 26-09-2016. [Consulta: 21 maig 2020].

## Enllaços externs

* Teatre La Massa - Lloc web oficial
# Pantà de Baserca

El pantà de Baserca, o de Senet, és un embassament que pertany al riu Noguera Ribagorçana, creat per una presa situada entre els municipis de Montanui (antic terme de Bono) i Vilaller, que s'estén pels seus termes municipals, a les comarques de la Ribagorça (Aragó) (o Alta Ribagorça occidental) i a la de l'Alta Ribagorça, respectivament. El termenal entre els dos municipis discorre pel mig del pantà.

## Vegeu també

* Embassaments de Catalunya

## Enllaços externs

* Els embassaments al web de l'ACA
* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Saint-Élie

Saint-Élie és un municipi francès, situat a la regió d'ultramar de la Guaiana Francesa. L'any 2006 tenia 436 habitants, molts d'ells brasilers que hi viuen il·legalment. Limita al nord amb Sinnamary i Iracoubo, al sud amb Régina, a l'est amb Roura i Kourou i a l'oest amb Mana.

## Geografia

El més destacat de Sant Elies és la muntanya de la Trinité, el pic més alt es troba a una altitud de 636 m, situat al centre de la reserva natural de la Trinité, gestionat per la NFB. El llac de l'embassament de Petit-Saut es troba en el territori del municipi.
Es pot arribar en helicòpter (no hi ha pista d'aterratge per avions) o mitjançant la combinació de canoa per creuar l'embassament de l'estany de Petit Saut, i de 4x4 o quad per desplaçar-se a la ciutat pels 26 km de pista.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| ? | ? | ? | ? | 123 | 239 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Història

És un dels més antics pobles de l'interior de la Guaiana. Creat per a l'extracció d'or en el segle xix, hi ha un important patrimoni arqueològic industrial com màquines de triturar el quars aurífer i una via fèrria construïda per ex convictes, part del qual està submergit sota les aigües de la presa de l'embassament de Petit-Saut.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Charles Ringuet | |
# Nassut

El nassut (Nasalis larvatus) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids que es troba com espècie endèmica en el manglar de Borneo.
Pertany al gènere monotípic Nasalis, encara que el langur de cua de porc també s'ha inclòs tradicionalment en el gènere Nasalis.
Té la cara rosa i un llarg nas de fins a 17 cm, aquest apèndix potser és el resultat de selecció sexual, ja que les femelles, que també tenen un nas però no tan llarg, prefereixen mascles amb nassos llargs. El nas també serveix per amplificar els seus crits.
Viu en manglars i menja brots i fulles, és arborícola i bon nedador.
Viu en grups de 10 a 32 individus. Els mascles arriben a fer 72 cm de longitud amb cua de fins a 75 cm i pesen uns 24 kg; les femelles fan 60 cm i pesen uns 12 kg. Aquest dimorfisme sexual és él més gran entre els primats.
Per la pèrdua d'hàbitat i també la caça, està en perill d'extinció, malgrat estar protegit oficialment, es calcula que només en queden en llibertat uns 1.000 individus (el 2006).

## Referències

* ↑ Entrada «Nasalis larvatus (proboscis monkey)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 3 abril 2024].
* ↑ «nassut». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 3 abril 2024].
* ↑ Bradon-Jones D, Eudey AA, Geissmann T, Groves CP, Melnick DJ, Morales JC, Shekelle M, and Stewart CB «Asian primate classification». International Journal of Primatology, 23, 2004, pàg. 97–164.
* ↑ Proboscis Monkey, long-nosed monkey BBC

## Enllaços externs

* Primate Info Net Nasalis Factsheets
* Save the Proboscis Monkeys Web d'espècies rares i amenaçades.
* National Geographic video Arxivat 2008-09-17 a Wayback Machine.
# Cantó de Nantes-2

El cantó de Nantes-2 (bretó Kanton Naoned-2) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega el quartier Bellevue-Chantenay de la comuna de Nantes.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Michelle Meunier | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Divisió d'Hazara

La divisió d'Hazara fou una antiga entitat administrativa del Pakistan, amb capital a Abbotabad, que va existir fins a l'agost del 2000 quan les divisions com entitats de segon nivell (després de les províncies) foren abolides, i els districtes, fins aleshores entitats de tercer nivell,, van passar a ser de segon nivell.
Estava formada per cinc districtes:
* Districte d'Haripur
* Districte d'Abbottabad
* Districte de Mansehra
* Districte de Batagram
* Districte de Kohistan
# Hornèths

Hornèths (francès Fornex) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sent Victor e Rosaud

Sent Victor e Rosaud (en francès Saint-Victor-Rouzaud) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# La Boissière-du-Doré

La Boissière-du-Doré (en bretó Beuzid-an-Doured, en angeví La Bouézyere) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 822 habitants. Limita amb els municipis de La Remaudière a Loira Atlàntic i Landemont, Saint-Christophe-la-Couperie i Le Puiset-Doré a Maine i Loire.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 520 | 523 | 517 | 551 | 627 | 672 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Maurice Poilane | |
# Llora rosada

La llora rosada o rogeta (Russula vesca) és una cualbra del grup de les llores, amplament distribuïda en la zona mediterrània, des del litoral fins a l'estatge subalpí i fins al nord d'Europa.

## Morfologia

Bolet amb el barret de fins a 12 cm de diàmetre; subglobós de jove, estès i suaument deprimit en el centre quan adult; de bru vinaci a bru avellana o bru porpra; sempre amb tons rosats o carnis (sovint recorda el color del pernil dolç); superfície llisa, humida; fàcilment separable, fins a 2/3 del radi; marge més clar que el barret, obtús, llis; en l’adult pentinat i que, per retracció de la cutícula, acostuma a mostrar la carn del barret i les làmines.
Làmines denses, blanes, lleugerament flexibles; blanques, amb l’edat cremoses, sovint amb l’aresta tacada de rovell.
Cama allargada, esvelta; blanca, sovint amb taques rovell; s'aprima cap al peu.
Carn aprimada, esmicoladissa; blanca, es tenyeix de rovell a groc brunenc al peu i a les ferides; dolça al tast, de fruits secs; d’olor inapreciable.

## Hàbitat

Espècie termòfila i primerenca; es troba des de principis de primavera a mitjan tardor, fructifica amb preferència en èpoques caloroses; prefereix terrenys silicis; des de l’estatge subalpí i la muntanya mitjana fins a la plana i litoral; vora coníferes (pi negre, pi roig, avet) a muntanya, vora planifolis (alzina, surera, castanyer, roures, faig, avellaner) a la plana.

## Observacions

Carn Fe +: de rosa salmó viu a rovell rosaci, reacció molt ràpida i intensa.
De manera característica, en envellir la pell del barret es retreu en el marge, de manera que deixa veure les làmines de sota i la carn blanca del barret.

## Comestibilitat

Comestible; molt apreciada, tot i que de poca carn.

## Referències

* 1 2 3 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 3 4 5 6 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* 1 2 3 Sarnari, Mauro. Monografia illustrata del genere Russula in Europa, Tomo primo. Terni: Associazione Micologica Bresadola, 1998.
* 1 2 3 4 Llistosella, Jaume. Russulals de Catalunya i de les Illes Balears, Tesi Doctoral. Barcelona: Universitat de Barcelona, 1997. ISBN 978-84-475-2089-3.
* 1 2 Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
# Malleon

Malleon (francès Malléon) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Antonio Pérez Aleixandre

Antonio Pérez Aleixandre (València, 1882 - 1959) va ser un intèrpret i professor de viola, a més de compositor.

## Biografia

Va ser deixeble de Salvador Giner. Va participar activament en el moviment per formar a València una orquestra professional estable, inexistent en aquella època, inicis del segle xx.
Va ser un dels fundadors, en 1911, de l'Ateneu Musical, una escola de música que va organitzar nombroses activitats i concerts públics i el seu president des de 1915. A partir d'aquest any l'Ateneu Musical va mostrar el seu suport a la recentment creada Orquestra de Música de Cambra, que va dirigir Eduardo López-Chavarri. També va ser la institució promotora de l'Orquestra Simfònica de València en 1916. Després de la dissolució de l'Ateneu Musical, Pérez Aleixandre va continuar formant diferents agrupacions artístiques i sindicats professionals.
En 1909 Pérez Aleixandre va ser designat secretari del comitè que va decidir les activitats musicals de l'Exposició Regional. Durant aquella època era habitual la seua participació en orquestrines i xicotets conjunts de cafè en els quals es guanyaven la vida tants músics de la seua generació. En aquests grups de cambra va tocar al costat de coneguts artistes com José Manuel Izquierdo, Tomás Aldás o José Salvador Martí, entre d'altres. Per a les seues formacions va compondre nombroses obres lleugeres: valsos, gavotes, marxes, cuplets, romances, pasdobles, etc.
Com a docent, Pérez Aleixandre va treballar al Col·legi de Sant Josep de València, al llarg dels anys vint, i a Madrid, durant la Segona República, a més de dedicar-se a les classes privades. Al seu costat van aprendre Arturo Llácer Pla i un joveníssim Joaquín Rodrigo. A aquest últim, sota l'apel·latiu afectuós de "Joaquinito Rodrigo", està dedicada una de les seues partitures manuscrites, datada en 1913, quan el compositor saguntí comptava dotze anys i s'iniciava en el violí.
Després de la guerra civil, Pérez Aleixandre va formar part de diverses orquestres circumstancials en gira per tot Espanya, activitat que va abandonar a poc a poc per motius de salut.
Al desembre de 2011 l'Institut Valencià de la Música va rebre un fons documental llegat per la filla de Pérez Aleixandre, que inclou diverses partitures editades a València i Madrid, i a més abundants manuscrits d'obres inèdites, programes de mà, carnets de l'associació de professors d'orquestra, fotografies, així com correspondència del músic amb algun dels seus deixebles i amb la Societat General d'Autors en diferents etapes de la seua història.

## Referències

* ↑ Las Provincias, València, 23 de desembre de 1914, pág. 2.
* ↑ Las Provincias, València, 30 de maig de 1915. Citat per Manuel Sancho García: El sinfonismo en Valencia durante la Restauración (1878-1916), tesis doctoral, València: Universitat de València, 2003.
* ↑ El Pueblo, 8 de febrer de 1916, pág. 2.
* ↑ Las Provincias, 15 de desembre de 1908. Ibídem.
* ↑ Enrique Lull Martí: Jesuitas y pedagogía: el Colegio San José en la Valencia de los años veinte, Universidad Pontifica de Comillas, 1997.
# Lòrp e Senta Aralha

Lòrp e Senta Aralha (francès Lorp-Sentaraille, occità Lòrp e Senta Aralha) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Montesquiu Avantés

Montesquiu Avantés (en francès Montesquieu-Avantès) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja.

## Història

Montesquieu Avantés té una prehistòria important als Pirineus. El complex de coves va ser excavat pel riu Volp, donant lloc a tres extenses cavernes: Enlène, Trois-Frères i Tuc d' Audoubert. Van ser descoberts per tres germans Max, Jacques, i Louis Begouën el 10 d'octubre de 1912.
Les coves contenen obres d'art úniques. A la Salle des Bisons (sala dels bisons) hi ha dos bisons magistralment modelats, que van ser esculpits en fang amb una eina semblant a una espàtula de pedra fa 17.000 anys i mostren l'empremta dels dits de l'artista. La parella es troba entre les escultures prehistòriques més grosses i millor conservades.
Ocupades durant el Paleolític superior, sobretot durant l'època Magdaleniana, les coves han estat àmpliament estudiades. Aquests treballs sobre Tuc d'Audoubert van ser recopilats l'any 2009 en una monografia titulada "El santuari secret del bison". Un llibre posterior titulat "La cova dels tres germans" ("La Caverne des Trois-Frères") documenta un segle de recerca. Es va publicar l'any 2014 en el centenari del seu descobriment, el 20 de juliol de 1914.
Aquestes coves extremadament fràgils estan tancades al públic amb finalitats de conservació.

## Demografia

Evolució demogràfica (Font: INSEE) :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 375 | 323 | 265 | 280 | 270 | 240 |

## Referències

* ↑ Association Louis Begouën. «Cavernes du Volp» (en francès).
* ↑ «Centenaire de la découverte de la grotte du Tuc d'Audoubert (Ariège) et de ses " bisons d'argile "» (en francès). International Newsletter on Rock Art (INORA), 65, 2013. ISSN: 1022-3282..
* ↑ Kleiner, Fred. Gardner's Art through the Ages: The Western Perspective (en anglès). 1, 2009, p. 36. ISBN 978-0495573609.
* ↑ BEGOUËN, Robert, CLOTTES, Jean, FERUGLIO, Valérie, PASTORS, Andreas, LACOMBE, Sébastien, HANSEN, Jörg, BERKE, Hubert, LUMLEY, Henry. Association Louis Bégouën. La caverne des Trois-Frères : anthologie d'un exceptionnel sanctuaire préhistorique (en francès), 2014, p. 248 [Consulta: 2 juliol 2022].
# Phenacogrammus gabonensis

Phenacogrammus gabonensis és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: el Gabon.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. & F. Ogle. 1907. An annotated list of characin fishes in the United States National Museum and the Museum of Indiana University, with descriptions of new species. Proceedings of the United States National Museum v. 33 (núm. 1556): 1-36.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Poll, M., 1967. Revision des Characidae nains Africans. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 162: 1-158.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D., 1984. Characidae. p. 140-183. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Districte de Lió

El districte de Lió (en francès: arrondissement de Lyon) és una divisió administrativa francesa de la metròpoli de Lió i del departament del Roine a la regió d'Alvèrnia Roine-Alps. Compta 135 municipis. El cap és la prefectura de Lió.

## Vegeu també

* Metròpoli de Lió
# Donceel

Donceel és un municipi de Bèlgica, a la província de Lieja, que forma part de la regió valona i té uns 2.987 habitants. Situat a la regió d'Haspengouw, amb unes terres de conreu molt riques, la seva activitat econòmica històrica va ser l'agricultura. El municipi és regat pel Yerne, un afluent del Jeker.

## Història

Donceel era una part de la senyoria d'Haneffe des de l'inici del segle xvii. Aquesta senyoria que comprenia els territoris de Haneffe, Donceel i Stier va ser molt probablement creada en la segona meitat del segle xii. El primer esment escrit data del 1034, quan l'emperador Conrad II va donar l'alou a un noble de la casa d'Alsàcia. Vers la fi del segle xi, l'alou va ser venut i el príncep-bisbe de Lieja d'aleshores, Enric I de Verdun, va fer servir la seva influència perquè el propietari el cedís a l'Abadia de Sant Jaume (Lieja).
El 1213, el duc Enric I de Brabant va incendiar 40 pobles de la regió. El 1408, durant la batalla d'Othée, el poble va ser incendiat una segona vegada.
Aquesta darrera va crear-hi una masia abacial i va atorgar la procura al procurador del capítol de la catedral de Sant Lambert. Fins a l'annexió a França durant la revolució francesa, la procura va passar a diverses cases nobles: els de Briey, de Hemricourt, de Chestret… Aquesta darrera família sempre ha viscut al castell de Donceel.
Al nucli de Jeneffe-en-Hesbaye es van trobar traces d'habitació del neolític, dels Celtes i dels romans. El nucli també és conegut pel tractat anomenat Pau de Jeneffe o Pau de Vottem del 1331, que va organitzar els drets i els deures dels mesters del principat.
El nucli de Limont va pertànyer a tres jurisdiccions eclesiàstiques del principat de Lieja: els capítols de Sant Lambert, de Sant Martí i de Sant Pau.

## Economia

La primera activitat dels nuclis de Donceel va ser sempre l'agricultura. Encara avui, les terres de conreu ocupen gairebé el 90% de la superfície del municipi.

## Llocs d'interès

* Església de Sant Cir a Donceel
* El molí, construït el 1810 per senyor de Chestret i que va funcionar fins al 1961
* L'església de Sant Pere de Haneffe
* La capella i la comanadoria dels Templaris.
* La masia Degive del segle xviii
* La torre mestra de Limont dita la Tour du Chevalier
* El castell de Limont, del segle xvii, transformat en hotel
* Les masies en estil hesbinyó de la plaça major de Limont

## Nuclis

Donceel
* Haneffe
* Jeneffe-en-Hesbaye
* Limont.
* ↑ «Registre de la població de Bèlgica de juliol 2009». Arxivat de l'original el 2009-10-07. [Consulta: 13 octubre 2009].
* ↑ Ocupació de la terra a Donceel
# Silurus mento

Silurus mento és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes. És un endemisme del llac Dianchi Yunnan (Xina).

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kobayakawa, M. 1989. Systematic revision of the catfish genus Silurus, with description of a new species from Thailand and Burma. Jap. J. Ichthyol. 36(2):155-186.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. 1904. On a collection of fishes made by Mr. John Graham at Yunnan Fu. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 13 (núm. 75): 190-194.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.