OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jupiaba asymmetrica

Jupiaba asymmetrica és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Zanata A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Ser. Zool., Porto Alegre. Núm. 83. 99-136.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1908. Preliminary descriptions of new genera and species of tetragonopterid characins. (Zoölogical Results of the Thayer Brazilian expedition.). Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 52 (núm. 6): 91-106.
* ↑ «Jupiaba asymmetrica». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Géry, J., P. Planquette i P.-Y. Le Bail 1996. Nouvelles espèces guyanaises d'Astyanax s.l. (Teleostei, Characiformes, Characidae) à épines pelviennes, avec une introduction concernant le groupe. Cybium 20(1):3-36.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Ortega, H. i R.P. Vari 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
* Zanata, A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Série Zoologia (Porto Alegre) Núm. 83: 99-136.
# Jupiaba maroniensis

Jupiaba maroniensis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ Zanata A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Ser. Zool., Porto Alegre. Núm. 83. 99-136.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Géry, J., Planquette, P. Le Bail, P.-Y. 1996. Nouvelles espèces guyanaises d'Astyanax S.L. (Teleostei, Characiformes, Characidae) à épines pelviennes, avec une introduction concernant le groupe. Cybium v. 20 (núm. 1): 3-36.
* ↑ «Jupiaba maroniensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Keith, P., P.-Y. Le Bail i P. Planquette 2000. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 2, fascicle I). Publications scientifiques du Muséum national d'Histoire naturelle, París: 286 p.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Planquette, P., P. Keith i P.-Y. Le Bail 1996. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 1). Collection du Patrimoine Naturel, vol.22. IEGB-Muséum national d'Histoire naturelle, París, INRA, CSP, Min. Env., París. 429 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
* Zanata, A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Série Zoologia (Porto Alegre) Núm. 83: 99-136.
# Jupiaba ocellata

Jupiaba ocellata és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rius costaners de la Guaiana Francesa i el Brasil.

## Referències

* ↑ Zanata A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Ser. Zool., Porto Alegre. Núm. 83. 99-136.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Géry, J., Planquette, P. & Le Bail, P.-Y. 1996. Nouvelles espèces guyanaises d'Astyanax S.L. (Teleostei, Characiformes, Characidae) à épines pelviennes, avec une introduction concernant le groupe. Cybium v. 20 (núm. 1): 3-36.
* ↑ «Jupiaba ocellata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Keith, P., P.-Y. Le Bail i P. Planquette 2000. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 2, fascicle I). Publications scientifiques du Muséum national d'Histoire naturelle, París: 286 p.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Planquette, P., P. Keith i P.-Y. Le Bail 1996. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 1). Collection du Patrimoine Naturel, vol.22. IEGB-Muséum national d'Histoire naturelle, París, INRA, CSP, Min. Env., París. 429 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
* Zanata, A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Série Zoologia (Porto Alegre) Núm. 83: 99-136.
# Jupiaba pinnata

Jupiaba pinnata és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana i Surinam.

## Referències

* ↑ Zanata A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Ser. Zool., Porto Alegre. Núm. 83. 99-136.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1909. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum, 1908. Report núm. 1. Some new genera and species of fishes from British Guiana. Annals of the Carnegie Museum v. 6 (núm. 1): 4-54.
* ↑ «Jupiaba pinnata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Alonso, L.E. i H.J. Berrenstein 2006. A Rapid Biological Assessment of the Aquatic Ecosystems of the Coppename River Basin, Suriname. RAP Bull. Of Biol. Assessment 39:114-117.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Géry, J., P. Planquette i P.-Y. Le Bail 1996. Nouvelles espèces guyanaises d'Astyanax s.l. (Teleostei, Characiformes, Characidae) à épines pelviennes, avec une introduction concernant le groupe. Cybium 20(1):3-36.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
* Zanata, A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Série Zoologia (Porto Alegre) Núm. 83: 99-136.
# Justs Sirmais

Justs Sirmais (nascut el 6 de febrer del 1995), també conegut únicament per Justs, és un cantant letó, més conegut per haver representat la seva nació al Festival d'Eurovisió l'any 2016 amb la cançó "Heartbeat".

## Referències

* ↑ «Justs to represent Latvia in 2016 with Heartbeat» (en anglès). Eurovision.tv, 28-02-2016. [Consulta: 1r juny 2021].
# Justus Wilhelm Lyra

Justus Wilhelm Lyra (Osnabrück, 1822 - Gehrden, 1882) fou un compositor alemany.
Va compondre una cantata de Nadal, melodies religioses litúrgiques i cançons (col·leccionades amb el títol de Deutsche Neisen, 5 quadres), alguns dels quals, com Der Mai ist gekommen, Zwischen Frankreich und der Bölumerwald i Die bange Nacht est nun heram, es feren molt populars.
A més té: Die liturgischen Altarweisen des lutherischen Hauptgottesdientstes in musikalischer Baziehung untersucht und festgestellt (Göttingen, 1873). Luthers deutsche Messe und Ordung des Gottesdienstes (publicat per Herold, Gütersl. 1904); Bär i Ziller, Justhus Wilhelm Lyra (en les Mittelungen des tercius fur Geschichte und Landeskunde zu Osnabruck, edició especial, Leipzig. 1901). El 1905 se li erigí un monument en la seva vila natal.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 31, pàg. 967 (ISBN 84-239-4531-6)
# Jérôme-Joseph de Momigny

Jérôme-Joseph de Momigny (Philippeville, Bèlgica, 20 de gener de 1762 - París, 25 d'agost de 1842) fou un musicòleg, organista i compositor francès.
S'educà a Saint-Omer, on, als dotze anys, aconseguí l'ocupació d'organista, després passà a ocupar la mateixa feina en l'abadia de Sainte-Colombe i el 1785 es traslladà a Lió. Mercès a la protecció que li concedí el ministre de Lluís XVI, M. de Monteynard, no li fou difícil assolir la plaça d'organista de l'abadia de Sant Pierre.
En esclatar la revolució de 1793, el Govern revolucionari d'aquella ciutat l'obliga abandonar la població, perquè Momigny havia estat elegit anteriorment oficial municipal per les seccions reialistes. Llavors es traslladà a Suïssa, i el 1800 s'establí a París, dedicant-se a editar obres musicals. Més tard residí a Tours, i els últims anys de la seva vida tornà a París, on no prosperà a causa dels seus utòpics plans de reforma.
En una sèrie d'escrits intitulada Cours complet d'harmonie et de composition (1806), com també en la part de música del volum II de l'Encyclopédie Méthodique (París, 1811), desenvolupà, amb gran claredat, els principis musicals que cinquanta anys després recolzaren Hans von Bülow, M. Lussy, R. Westphal i Hugo Riemann, i que els seus contemporani no saberen entendre.
Publicà, a més: Exposé succint du seul systéme musical qui soit vraiment bon et complet (1809), La seule vraie théorie de la musique (1823), Cours general de musique, de piano, d'harmonie et de composition depuis A jusqu'à Z (1834).
Com a compositor se li deuen quartets, sonates, cantates, set col·leccions de romances i l'opereta Arlequin Cendrillon. També és autor d'un mètode elemental de piano, Première année de leçons de pianoforte.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 35, pàg. 843 (ISBN 84 239-4535-9)
# KREEP

S'anomena KREEP un tipus de sòl lunar; aquesta designació prové dels components: potassi (K), terres rares (REE, de l'anglès: Rare-earth elements) i fòsfor (P).
Actualment es creu que el KREEP representa les últimes restes de la cristal·lització de l'oceà de magma que existia en els començaments de la història geològica lunar. Grans impactes van excavar l'escorça lunar expulsant el material inferior barrejant-ho amb altres roques formant bretxes de KREEP.
Indirectament l'origen del KREEP és el resultat de la formació de la Lluna, on la teoria més acceptada és que un objecte de la grandària de Mart va col·lidir amb la Terra fa uns 4500 milions d'anys (vegeu Hipòtesi del gran impacte). Aquest impacte va posar una gran quantitat de roques en òrbita al voltant de la Terra que finalment es va agregar de nou formant la Lluna. Considerant la gran quantitat d'energia alliberada en aquest succés, inicialment una gran part de la Lluna hauria estat fosa, formant un oceà de magma gairebé global. Quan aquest oceà va cristal·litzar, minerals com l'olivina i el piroxè haurien precipitat i s'haurien enfonsat per formar el mantell lunar. Després que la cristal·lització va progressar en unes tres quartes parts, la plagioclasa anortosítica hauria començat a cristal·litzar, i a causa de la seva baixa densitat, hauria surat, formant una escorça d'anortosita. Els elements anomenats "incompatibles" (és a dir, aquells que prefereixen la fase líquida durant la cristal·lització del magma) s'hi haurien anat concentrat a mesura que avançava la cristal·lització, formant un magma ric en KREEP, que hauria quedat intercalat entre l'escorça i el mantell.

## Vegeu també

* Geologia de la Lluna
* Mar lunar
* Hipòtesi del gran impacte

## Referències

* ↑ Shearer, Charles K.; Hess, Paul C.; Wieczorek, Mark A.; Pritchard, Matt E.; Parmentier, E. Mark; Borg, Lars E.; Longhi, John; Elkins-Tanton, Linda T.; Neal, Clive R. «Thermal and Magmatic Evolution of the Moon». Reviews in Mineralogy and Geochemistry. Mineralogical Society of America and Geochemical Society, 60, 1, 2006, pàg. 365–518. DOI: 10.2138/rmg.2006.60.4 [Consulta: 11 agost 2009].
* ↑ Belbruno, E.; Gott III, J. Richard «Where Did The Moon Come From?». The Astronomical Journal, 129, 3, 2005, pàg. 1724–1745. arXiv: astro-ph/0405372. Bibcode: 2005AJ....129.1724B. DOI: 10.1086/427539.
* ↑ Taylor, G. Jeffrey. «Gamma Rays, Meteorites, Lunar Samples, and the Composition of the Moon». University of Hawaii, 22-11-2005. [Consulta: 11 agost 2009].
* ↑ Taylor, G. Jeffrey. «A New Moon for the Twenty-First Century». University of Hawaii, 31-08-2000. [Consulta: 11 agost 2009].
* ↑ Wieczorek, Mark A.; Jolliff, Bradley L.; Khan, Amir; Pritchard, Matthew E.; Weiss, Benjamin P.; Williams, James G.; Hood, Lon L.; Righter, Kevin; Neal, Clive R. «The Constitution and Structure of the Lunar Interior». Reviews in Mineralogy and Geochemistry. Mineralogical Society of America and Geochemical Society, 60, 1, 2006, pàg. 221–364. DOI: 10.2138/rmg.2006.60.3 [Consulta: 11 agost 2009].
# Kanake

Kanake (o Kanacke, Kana(c)k; pl. Kanacken o Kanaks/Kanax) és una paraula alemanya utilitzada per persones que parlen alemany amb arrels amb parlants de països com Turquia, països àrabs, o Iran. És utilitzat com a paraula despectiva, però també com a terme col·loquial normal i autodenominació.
Al principi era utilitzat normalment com "Kanakermann" entre els mariners del segle xix per referir-se a companys de l'Oceà Pacífic del sud (i més tard tot el sud-est d'Àsia), i amb una connotació d'elogi per les seves habilitats marineres (Navegació polinèsia), però va ser transferit amb connotacions més ambigües a immigrants europeus del sud els anys 1960, i ara és normalment utilitzat amb una connotació exclusivament derogatòria contra persones amb arrels "Orientals" (àrea que inclou Àfrica del Nord, Orient Mitjà i Afganistan).
La paraula és al principi derivada de la paraula hawaiana kanaka. Fins al 2009, van ser admeses diverses traduccions de la paraula "Kanak": "home", "home animal", i "home salvatge", que és la més utilitzada. En la seva resolució núm. 5195, l'Acadèmia de llengües polinèsiques Paumotu va especificar una definició més fidel a l'original Polinesic Mamaka Kaïo la d'"home lliure".
Com en el cas dels termes nigger o queer en anglès, la paraula Kanake ha estat reapropriada per persones turques, kurdes, àrabs i altres minories ètniques de l'Orient Mitjà a Alemanya i utilitzat amb orgull com a terme d'auto-identificació. En aquell context, Kanak Sprak és un terme utilitzat pel dialecte alemany i la manera de parlar utilitzada especialment en aquestes cultures.
Malgrat això, la paraula és sovint utilitzada en la llengua comuna i també en Hip-Hop, pel·lícules (p. ex. Kanak Attack), sèries (Dogs of Berlin), etc. Com a sinònim modificat de nigga. Similar a l'ús de nigga als Estats Units, això és sovint fet per emfasitzar unes maneres extravagants, tendències violentes, una afinitat al delicte i un estatus com un marginat de la societat, utilitzades com a terme derogatori i especialment per persones joves que van créixer a Alemanya, originals predominantment de països musulmans.
Alguns afirmen que l’ús vernacle de la paraula pot estar disminuint. En una entrevista el 26 de febrer de 2006 al setmanal alemany Die Welt, l'autor germano-turc Feridun Zaimoğlu va ser preguntat si la paraula Kanake encara apareixia en el llenguatge contemporani. Zaimoğlu Contestat, "Això s'ha acabat. També és agradable!" En el seu primer llibre Kanak Sprak 1995, Zaimoğlu intenta expressar l'autèntic, dur, i poder subversiu de l'argot parlat per joves joves turcs a Alemanya i demana una nova auto-confiança.

## Referències

* 1 2 Heine, Matthias «Kanake: Ein Südseewort wurde auf Deutsch zum Schimpfwort – Bedeutung des Lehnworts Kanaka aus Hawaii». DIE WELT, 18-04-2016.
* ↑ WDR. «Geschichte der Gastarbeiter: Kanake» (en alemany), 18-05-2020. [Consulta: 25 desembre 2020].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2008-02-23. [Consulta: 11 juliol 2011].
# Nogoonnuur

Nogoonnuur (mongol: Ногооннуур) és un districte administratiu subdivisonal de la província de Bayan-Ölgiy, a l'est de Mongòlia. És habitat principalment per les ètnies kazakhs.
# Promyllantor purpureus

Promyllantor purpureus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 1.120 i 2.250 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sulawesi (Indonèsia) i el sud-oest de l'Índia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 Alcock A. W., 1890. Natural history notes from H. M. Indian marine survey steamer 'Investigator,' Commander R. F. Hoskyn, R. N., commanding.--Núm. 18. On the bathybial fishes of the Arabian Sea, obtained during the season 1889-1890. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 6) v. 6 (núm. 34). 295-311.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Castle, P.H.J., 1995. Alcock's congrid eels from the "Investigator" collections in Indian Seas 1888-1894. Copeia (3):706-718.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.

## Enllaços externs

* AQUATAB