OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Schubnelita

La schubnelita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor d'Henri-Jean Schubnel (30 de gener de 1935, Niça, França), mineralogista francès i conservador del Muséum national d'Histoire naturelle de París, França. Va escriure molts llibres sobre gemmes i minerals.

## Característiques

La schubnelita és un vanadat de fórmula química Fe$^{3+}$VO₄·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1970, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema triclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la schubnelita pertany a «08.CB - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: serrabrancaïta, hureaulita, sainfeldita, vil·lyael·lenita, nyholmita, miguelromeroïta, fluckita, krautita, cobaltkoritnigita, koritnigita, yvonita, geminita, radovanita, kazakhstanita, kolovratita, irhtemita i burgessita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Mounana, una mina situada a la localitat homònima dins el departament de Léboumbi-Leyou (Província d'Haut-Ogooué, Gabon). També ha estat descrita a la mina Monument núm. 2, a Arizona (Estats Units), i a les mines Carlin Gold i Gold Quarry, ambdues al comtat d'Eureka, a Nevada (Estats Units). Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Schubnelite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 gener 2022].
# Múscul digàstric

El múscul digàstric (musculus digastricus) és un petit múscul situat sota la mandíbula. S'anomena "digàstric" perquè està constituït per dos ventres musculars units per un cos fibrós intermedi. S'estén des de la base del crani a l'os hioide, i des d'aquest a la porció central de la mandíbula. Representa, en conjunt, un llarg arc dirigit cap amunt, que abraça alhora la glàndula paròtide i la glàndula submandibular. Del fet, per la seva situació, se'l considera un múscul suprahioidal.

## Estructura

Està constituït per dos ventres musculars, units per un cos fibrós al mig:
* El ventre posterior o mastoidal té un origen en el costat medial de l'apòfisi mastoide, en una ranura especial anomenada ranura digàstrica. Aquesta inserció d'origen s'efectua en part per fibres carnoses i en part per fibres tendinoses que es perllonguen per la cara interna i per la vora superior del múscul. Des de la ranura digástrica, el ventre posterior es dirigeix obliquament cap avall, endavant i endins, i després d'un trajecte de 3 o 4 cm acaba en el costat intern d'un capa tendinosa enrotllada en forma de semicon, la qual es transforma gradualment en un tendó cilíndric: és el tendó intermedi. El tendó intermedi continua en direcció al ventre posterior; s'aproxima després al múscul estilohioidal, el travessa per la part inferior i arriba fins al cos de l'os hioide. S'encorba a continuació sobre si mateix i es dirigeix cap endavant i endins i, immediatament després dona origen als fascicles carnosos. Aquesta unió de fibres constitueix el ventre anterior del múscul.
* El ventre anterior es dirigeix de darrere cap a davant i una mica de fora a dins, cap a la vora inferior de la mandíbula. Finalment, es fixa per la part de fora de la símfisi, en una foseta especial, la foseta digàstrica. Aquí també, com en la ranura digàstrica, la inserció del múscul s'efectua en part per fibres carnoses i en part per llengüetes tendinoses curtes.
El tendó intermedi connecta amb l'os hioide. Quan surt per un orifici del múscul estilohioidal, el tendó intermedi del digàstric mostra dos tipus de fibres: unes internes –que es dirigeixen cap a la línia mitjana i s'entrecreuen amb les del costat oposat–, i altres inferiors, que descendeixen fins al cos de l'os hioide i queden fortament fixades en ell. Les fibres internes formen sovint una espècie de capa aponeuròtica, que uneix el tendó del costat dret amb el del costat esquerre: és l'aponeurosi digàstrica.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 28 gener 2014].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Imatges

* Dibuix del múscul digàstric en el context muscular.
* Imatges de disseccions on apareix el múscul digàstric:
* Ventre anterior del digàstric.
* Regió anterior del coll.
* El múscul digàstric és el núm. 9.

## Enllaços externs

* LUC dig
# Museu de la Pagesia de Santa Susanna

El Museu de la Pagesia és un museu etnològic amb seu a Santa Susanna que permet conèixer els orígens del món rural. Està ubicat en una antiga masia, molt a prop de Montnegre, que ha sigut restaurada per a l'ocasió. Es tracta d'una nova proposta pedagògica que utilitza l'entorn, la imatge i les noves tecnologies per conèixer el treball, la transformació del paisatge així com la relació de l'aprofitament de la terra i l'home com a mitjà de subsistència a través de la vida tradicional del pagès. Es va inaugurar el 26 de novembre de 2011.

## Història

La història del municipi està molt lligada al món de la pagesia. S'inicia cap al segle xii, quan molts pagesos es van instal·lar a les terres allunyades de la platja, ja que eren molt aptes per al conreu i, a més, oferien resguard davant els atacs dels pirates. Al llarg de l'Edat Mitjana, els pagesos de la comarca van començar a conrear les terres més properes a la costa, i va anar sorgint una nova classe social, la noblesa terratinent, que va contribuir durant els segles XVI, XVII i XVIII a l'enriquiment de la zona. En els últims 30 anys, Santa Susanna ha experimentat una clara i rotunda transformació urbana.
El projecte museístic s'ha realitzat amb el suport de la Unió de Pagesos, del Mercat de la Flor i Planta Ornamental de Catalunya i del Consorci Forestal de Catalunya i que és gestionat per l'empresa Tanit didàctica i difusió cultural.

## Vegeu també

* Museu de la Pagesia

## Referències

* ↑ «El Museu de la Pagesia de Santa Susanna». Arxivat de l'original el 2012-02-13. [Consulta: 24 febrer 2012].
* ↑ «Inauguració del Museu de la Pagesia de Santa Susanna». Bonart [Girona], núm. 146, 12-2011. ISSN: 1885-4389.

## Enllaços externs

* web oficial Arxivat 2016-10-08 a Wayback Machine.
# Varicorhinus clarkeae

Varicorhinus clarkeae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Angola.

## Referències

* ↑ Rüppell W. P. E. S. 1836. Neuer Nachtrag von Beschreibungen und Abbildungen neuer Fische, im Nil entdeckt. Mus. Senckenberg, Abhandl. Beschr. Naturg. v. 2 (núm. 1). 1-28.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Banister, K.E. 1984 Three new species of Varicorhicus (Pisces, Cyprinidae) from Africa. Bull. Br. Mus. nat. Hist. (Zool.) 47(5):273-282.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bacouël

    Si busqueu el poble del Somme, vegeu Bacouël-sur-Selle.
Bacouël és un municipi francès, situat al departament de l'Oise i a la regió dels Alts de França. L'any 1999 tenia 387 habitants.

## Situació

Bacouël és el més important d'un grup de petits poblets que també comprèn poblacions com ara La Hérelle, Chepoix, Gannes o Le Mesnil-Saint-Firmin. És travessat per la important carretera D930, que uneix Montdidier i Breteuil.

## Administració

Bacouël forma part del cantó de Breteuil, que al seu torn forma part de l'arrondissement de Clermont. L'alcalde de la ciutat és Albert Mazand (2001-2008).

## Vegeu també

* Llistat de municipis de l'Oise

## Enllaços externs

* Bacouël al lloc web de l'INSEE Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine.
# Thymallus brevipinnis

Thymallus brevipinnis és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima temperat i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a Rússia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linck H. F., 1790. Versuch einer Eintheilung der Fische nach den Zähnen. Mag. Neueste Phys. Naturgesch. v. 6 (núm. 3). 28-38.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Bogutskaya, N.G. i A.M. Naseka, 2002. An overview of nonindigenous fishes in inland waters of Russia. Proc. Zool. Inst. Russ. Acad. Sci. 296:21-30.
* ↑ Bogutskaya, N.G. i A.M. Naseka, 2004. Catalogue of agnathans and fishes of fresh and brackish waters of Russia with comments on nomenclature and taxonomy. KMK Scientific Press Ltd. Moscou. 389 p.

## Bibliografia

* Berg, L. S., 1908: Vorläufige Bemerkungen über die europäisch-asiatischen Salmoninen, insbesondere die Gattung Thymallus. Ezhegodnik. Zoologicheskogo Muzeya Akademii Nauk SSSR. v. 12: 500-514.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Steindachner, F., 1874: Beschreibung einer neuen Art und Gattung aus der Familie der Pleuronectiden und einer neuen Thymallus-Art vor. Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 11 (núm. 21): 171-172.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Torre de Bernat de So

La Torre de Bernat de So és un edifici militar defensiu, probablement del segle xiv, situat al costat de l'església Nostra Senyora dels Àngels de Llívia.

## Història

La torre s'insereix en un conjunt de caràcter defensiu més ampli, al voltant de l'església, formant part de la fortalesa-església. Va pertànyer al vescomte d'Évol, qui el 1366 la va vendre a Ponç dez Catllar (conegut també com a Ponç Descatllar), castlà del Catllar i castellà de Llívia.
L'actual Torre de Bernat de So, va ser construïda el 1584-1585, per retenir el dret de «recollita» que tenia l'antic Castell de Llívia, abans de ser destruït cap al 1476 pel rei francès Lluís XI. La recollita era un privilegi medieval que es concedia a les places fortes o als senyors de castells, consistent a poder aplegar a la ciutat o la fortalesa els habitants de les poblacions indefenses en cas de perill. La torre, juntament amb l'església acabada el 1617, es convertirà en la nova defensa del poble.
S'ha utilitzat com a presó, com a casa de la vila i, a més, un temps allotjà la famosa Farmàcia de Llívia. Des de principis dels 80 fins a l'any 2009, el pis superior va ser la seu del Patronat del Museu Municipal. A partir d'aleshores a la torre s'hi van exposar diorames sobre flora medicinal de Llívia.

## Descripció

És una torre aïllada situada sota l'església, al punt més alt de la vila. La torre és de planta circular, amb teulat en pendent cobert de pissarra. Té tres nivells, amb entrada al primer i segon nivell. Les obertures tenen llindes i brancals de pedra. L'entrada de la planta baixa, té la llinda i els brancals monolítics de granit. A la llinda hi ha la inscripció: "Carcel Real 1834". Les obertures han experimentat modificacions al llarg del temps.

## Referències

* ↑ Llívia dos mil anys d'Història. Miquel Vilaseca i Rosa maria Garriga
* 1 2 «Torre de Bernat de So». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 maig 2012].

## Enllaços externs

* Torre de Bernat de So a Pobles de Catalunya
* Torre de Bernat de So a Catalunya Medieval
* Torre de Bernat de So a Castells Catalans
# Théodore Labarre

Joseph François Théodore Labarre (París 5 de març de 1805 - 9 de març de 1870) fou un arpista i compositor francès.
Als set anys va rebre les primeres lliçons d'arpa i assolí una rara habilitat i tan excepcionals disposicions, que el 1817 la seva família decidí dedicar-lo exclusivament a la música i el feu entrar en el Conservatori, on va tenir com a mestres Boieldieu, Dourlen, Eler i Fétis.
Als divuit anys aconseguí el segon premi de composició i després d'una sèrie de concerts a Anglaterra, Suïssa i Itàlia, sent extraordinàriament aplaudit. De 1847 a 1849 fou director de l'Òpera Còmica de París i, el 1851, director de la música particular de Napoleó III.
En la seva estada a Anglaterra, va donar lliçons d'arpa a diversos alumnes, entre ells als germans Frederick i John Balsir Chatterton.
A més de nombroses composicions per a arpa i d'un Mètode per aquest instrument, va escriure les òperes:
* Les deux familles, (1831),
* L'aspirant de marine, (1834),
* Le Ménétrier ou les Deux Duchesses, (1845),
* Pantagruel, (1855),

## Balls

* La Révolte du Sérail, (1833),
* Jovita ou les Boucaniers, (1853),
* La Fonti, (1855),
* Graziosa, (1861),
* Le roi d'Yvetot, (1865).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29, pàg. 15 (ISBN 84-239-4529-4)
# Théophile Semet

Théophile Semet (Lilla, 1824 - Corbeil, 1888) fou un compositor francès.
Fou deixeble de Halévy en el Conservatori de París i durant molts anys va pertànyer a l'orquestra de l'Òpera de la capital francesa.
Va compondre nombroses operetes que assoliren una bona acollida, com les titulades: Les nuits d'Espagne (1857); La deimosselle d'honneur (1857); Gil Blas (1860); Ondine (1863), i La petite Fadette (1869).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 55, pàg. 113 (ISBN 84 239-4555-3)
# Thérèse Tietjens

Thérèse Johanne Alexandra Tietjens (Hamburg, 17 de juliol de 1831 - Londres, 3 d'octubre de Londres) fou una soprano lleugera alemanya.
Nascuda a Hamburg de pares hongaresos, fou coneguda popularment com La Titiens. La seva veu, d'admirable timbre, tenia tal extensió que podia abordar des de les tessitures de la soprano lleugera a les de contralt.
Adquirí la major anomenada interpretant les òperes de Verdi i Meyerbeer, gaudint de gran popularitat sobretot a Anglaterra acompanyada del violinista Alessandro Pezze i Amèrica.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 61, pàg. 1126 (ISBN 84-239-4561-8)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 8, pàg. 425 (ISBN 84-239-4578-2)
# Thésée (Lully)

Thésée és una Tragèdia lírica de Jean-Baptiste Lully que consta d'1 pròleg i 5 actes. El llibret és de Philippe Quinault, i està basat en Les metamorfosis d'Ovidi. Es va estrenar a Cort de Saint Germain-en-Laye, l'11 de gener de 1675.

## Personatges

* Egeu (baríton)
* Aegle (soprano)
* Medea (soprano)
* Minerva (soprano)
* Teseu (tenor agut o haute-contre)

## Sinopsi

L'envellit rei Egeu vol casar la seva protegida Aegle i la princesa màgica Medea vol casar-se amb Teseu, l'heroi jove que ha dut a la victòria l'exèrcit del rei. Però Teseu i Aegle, tanmateix, s'estimen. Un argument secundari involucra els confidents d'Egeu, Aegle i Medea en un triangle d'amor. Medea desferma els seus poders màgics en un intent infructuós de fer que Aegle refusi Teseu. La sotmet a dues proves: ha d'anar al desert a suportar el turment dels habitants de l'infern; i ha d'anar a una illa encantada, on ha de mentir Teseu sobre els seus sentiments envers ell, si vol conservar la vida. Llevors, incapaç d'esberlar l'amor de la parella, Medea recorre al rei com a venjança: convenç Egeu que Teseu és un perill potencial per al seu tron i l'aconsella d'enverinar-lo en el decurs d'un festival preparat per a honrar el jove heroi. I en l'últim moment, el rei reconeix l'espasa de Teseu i s'adona del que els altres ja sabien: que Teseu és el seu fill que va ser criat en un palau llunyà. Egeu evita que Teseu prengui el verí i li atorga ben content la mà d'Aegle. Finalment la venjança final de Medea —la destrucció de la sala on se celebra el festival— és evitada per la deessa Minerva.

## Comentaris

Cal remarcar els efectes brillants dels cors i de l'orquestra, especialment en l'evocació de la batalla (acte 1). El paper de Medea presenta nombroses àries expressives en forma de monòleg. Teseu va formar part del repertori estable de l'Òpera de París des de 1675 fins a 1767. La partitura de Lully va ser modernitzada substancialment pels editors en produccions posteriors a 1754. Amb aquesta òpera debutà la cantant de la cort, Saint-Christophe.

## Notes

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 52, pàg. 1468 (ISBN 84 239-4552-9)

## Enllaços externs

* Lois Rosow. "Thésée." The New Grove Dictionary of Opera. Ed. Stanley Sadie. Grove Music Online. Oxford Music Online. 19 Feb. 2010
# Llanllyfni

Llanllyfni és un petit poble del comtat de Gwynedd, a Gal·les. Rep el seu nom del riu Llyfni, que el creua, i forma part de la vall del Nantlle.

## La població

L'església de la població està dedicada a Sant Rhedyw (sant Rhedicus o Rhedius en llatí). Es diu que fou edificada pel sant mateix (que hauria viscut en el segle iv, però l'edifici sembla construït en el segle vi, i una inscripció el mostra ampliat l'any 1032. Les restes del "Pou de Sant Rhedyw" (Ffynnon Rhedyw) situat a la vora serien més antigues, i probablement una rededicació cristiana d'un primitiu lloc de culte pagà La festa de sant Rhedyw és el 6 de juliol, quan a Llanllyfni s'hi fa la Fira Anual.
Situat vora Pen-y-Groes i a vuit quilòmetres de Caernarfon, abans de la construcció d'una circumval·lació el poble era lloc de pas dels camions que anaven a Porthmadog. L'àrea censal de Llanllyfni cobreix els pobles de Llanllyfni, Nebo i Nasareth, i el 2001 tenia 3.919 habitants.
Té escola primària i un equip de futbol. El seu codi postal és el LL54 i el prefix telefònic el 1286.

## Personalitats que hi han estat vinculades

* Robert "Silyn" Roberts (Llanllyfni, 1871 – 15 d'agost del 1930), sacerdot, escriptor, mestre i pacifista gal·lès. Compongué l'himne religiós Llanllyfni.
* John Jones (Dolwyddelan, Sir Conwy, 1 de març del 1796 – Llanllyfni, 16 d'agost del 1857), sovint anomenat John Jones de Talysarn, sacerdot de l'Església Presbiteriana de Gal·les i considerat un dels grans predicadors gal·lesos.

## Enllaços externs

* Recull d'informacions històriques (anglès)
* Plànol de l'església (1903) Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Programa d'actes de les fires de Sant Rhedyw dels anys 2005, 2006 i 2007 (gal·lès)
* Descripció geogràfica (anglès)

## Referències

* ↑ «BBC NEWS | UK | Wales | North West Wales | Site of pagan well to be restored».
* ↑ «www.cpdllanllyfnifc.co.uk». Arxivat de l'original el 2007-07-06. [Consulta: 10 juliol 2007].
* ↑ «CCEH: Tunes: Llanllyfni».
# Enneasíl·lab

L'enneasíl·lab és un vers d'art major compost per nou síl·labes i en català és un vers molt poc utilitzat, perquè s'ha tendit més a utilitzar els versos de set o vuit síl·labes i sobretot el vers decasíl·lab, el vers d'art major per excel·lència del català.

## Exemple

Quan la nit de les potes d'aranya
ha teixit la foscor com un vel
i el perfil de la muntanya
s'esvaeix en la corba del cel, (...)
Carles Fages de Climent. Les bruixes de Llers (Balada del llum encantat)

## Bibliografia

FAGES DE CLIMENT, CARLES (2003): Les Bruixes de Llers. Ed. Quaderns Crema. Barcelona.
Viccionari
# Körfez

Körfez és un districte de la província de Kocaeli, Turquia.

## Referències

* ↑ Körfez, Kocaeli AccuWeather
# Tigrigobius pallens

Tigrigobius pallens és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Referències

* ↑ Fowler, H. W., 1931. Fishes obtained by the Barber Asphalt Company in Trinidad and Venezuela in 1930. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia v. 83: 391-410.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Ginsburg, I., 1939. Twenty one new American gobies. Journal of the Washington Academy of Sciences v. 29 (núm. 2): 51-63.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hendek

Hendek és una ciutat i un districte de la província de Sakarya a la regió de la Màrmara, Turquia. El municipi fou creat el 1907. El 3 de juliol del 2020, un accident en una fàbrica de focs artificials hi deixà diversos morts i ferits.
# Tilapia camerunensis

Tilapia camerunensis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: rius Meme i Mungo (oest del Camerun).

## Referències

* ↑ Smith, A. 1838-1847. Pisces. A: Illustrations of the zoology of South Africa; consisting chiefly of figures and descriptions of the objects of natural history collected during an expedition into the interior of South Africa in 1834-1836. Illust. Zool. S. Africa v. 4: 77 unnumb. pp, accompanying Pls. 1-31.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lönnberg, E. 1903. On a collection of fishes from the Cameroon containing new species. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 12 (núm. 67): 37-46.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1991. Tilapia. p. 482-508. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1992. Cichlidae. p. 714-779. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, 902 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.