OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Districte Central (Israel)

El districte Central és un dels sis Districtes d'Israel. La capital és Ramla. Té una superfície de 1.276 km² i una població d'1.610.900 habitants (31/12/2004).
Està dividit en quatre subdistrictes:
* Xaron
* Pétah Tiqvà
* Ramla
* Rehobot

## Poblacions

| Subdistricte | Ciutats | Consells locals | Consells regionals |
| Pétah Tiqvà | Elad Hod ha-Xaron Kafr Qasim Kfar Saba Guivat Shmuel Pétah Tiqvà Ra'anana Roix ha-Àyin Yehud-Monosson | Gané Tiqvà Givat Xemuel Jaljulye Kafar Bara Kokhav Yaïr Ramot ha-Xavim Savyon | Drom ha-Xaron Hével Modiín |
| Ramla | Lod Modiin-Maccabim-Reut Ramla | Beer Yaaqov Bet Dagan Xoham | Émeq Lod Guèzer |
| Rehobot | Ness Tsiona Rehobot Rixon le-Tsiyyon Yavne | Bené Ayix Gan Yavne Guederà Mazkeret Batya Qiryat Eqron | Brenner Gan Rave Guederot Nahal Soreq Hevel Yavne |
| Xaron | Netanya Tira Tayibe Qalansawe Kfar Yona | Elyakhin Even Yehudà Kefar Yonà Pardesiyyà Tel Mond Zemer Tsoran-Qadima | Costa de Saron Émeq Héfer Lev ha-Xaron |
# Comtat de Kaunas

El Comtat de Kaunas és una divisió administrativa de Lituània. La capital és Kaunas. Se subdivideix en els municipis de:
* Municipi de Birštonas
* Districte municipal de Jonava
* Kaunas
* Districte municipal de Kaunas
* Districte municipal de Kaišiadorys
* Districte municipal de Kėdainiai
* Districte municipal de Prienai
* Districte municipal de Raseiniai
# Takifugu chrysops

Takifugu chrysops és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20 cm de longitud total.
* És de color blanc al ventre.

## Hàbitat

És un peix marí i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el Japó.

## Observacions

No es pot menjar, ja que és verinós per als humans.

## Referències

* ↑ Abe T., 1949. Taxonomic studies on the puffers (Tetraodontidae, Teleostei) from Japan and adjacent regions -- V. Synopsis of the puffers from Japan and adjacent regions. Bull. Biogeogr. Soc. Jpn. v. 14 (núm. 13). 89-140.
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Hilgendorf, F. M., 1879. Einige Beiträge zur Ichthyologie Japan's. Sitzungsber. Ges. Naturf. Freunde Berlin 1879: 78-81.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Masuda, H., K. Amaoka, C. Araga, T. Uyeno i T. Yoshino, 1984.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Matsuura, K., 1990: The pufferfish genus Fugu (Abe, 1952), a junior subjective synonym of Takifugu (Abe, 1949). Bulletin of the National Science Museum Series A (Zoology) v. 16 (núm. 1): 15-20.
* Matsuura, K., 2001. Tetraodontidae. Puffers. p. 3954-3957. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Song, L.-S., B.-Z. Liu, Z.-Z. Wang, H.-L. Li i J.-H., 2001: Phylogenetic relationships among pufferfish of genus Takifugu by RAPD analysis. Chinese Journal of Oceanology and Limnology v. 19 (núm. 2): 128-134.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Yamada, U., 2002. Tetraodontidae. p. 1418-1431. A: T. Nakabo (ed.). Fishes of Japan with pictorial keys to the species (segona edició). Tokai University Press, 1749 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Comtat de Telšiai

El Comtat de Telšiai (lituà Telšių apskritis; samogiti: Telšiū apskrėtės) és una divisió administrativa de Lituània. Es divideix en els municipis:
* Districte municipal de Mažeikiai
* Districte municipal de Plungė
* Municipi de Rietavas
* Districte municipal de Telšiai
# Cimbres

Cimbres (en llatí cimbri, en grec antic Κίμβροι) eren un poble germànic o celta del nord d'Europa central.
El seu hàbitat original segurament era el Quersonès címbric (Jutlàndia) on encara vivien al temps de l'Imperi Romà. Estrabó els esmenta al costat dels brúcters i dels caucis i diu que ocupaven el país a l'oest del riu Elba. Segons Posidoni eren pirates errants.

## Guerra Címbria

Per raons desconegudes van envair el sud d'Europa cap a l'any 110 aC juntament amb els teutons i van devastar la Gàl·lia i Hispània, i van derrotar sis exèrcits romans especialment a la batalla d'Arausio. Després, ja separats dels teutons, van entrar a Itàlia fins que Gai Mari els va derrotar el 101 aC a la batalla de Campi Raudii, prop de Vercelli on es diu que van perdre més de cent mil homes.
En temps d'August van enviar des del Quersonès címbric una ambaixada a l'emperador, amb regals i demanant perdó pels seus atacs de cent anys abans, segons diu Estrabó.

## Referències

* ↑ Apià, Guerres Civils 1.4.29, Illyrica 8.3.
* ↑ Smith, William (ed.). «Cimbri». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 3 agost 2021].
# Talos

En la mitologia grega, Talos (en grec antic Τάλως), era un gegant de bronze forjat per Hefest i obsequiat a Minos perquè custodiés les costes de Creta. De vegades se'l presenta com un ser humà, i llavors és germà o fill de Cres, l'epònim de l'illa, i se'l considera pare del déu del foc, Hefest.
En essència, Talos era el guardià de Creta. Era un vigilant infatigable i cada dia feia tres voltes a l'illa. De vegades es diu que la missió de Talos havia estat encarregada per Zeus, per a protegir la seva estimada Europa. Impedia als estrangers arribar a l'illa i als habitants d'abandonar-la sense el permís reial. Per fugir de la seva vigilància, Dèdal es va escapar per l'aire.
Les armes preferides de Talos eren unes pedres enormes que llançava a gran distància. Si els intrusos superaven aquesta prova, s'introduïa dins del foc, escalfava el seu cos metàl·lic fins a tornar-lo incandescent i els abraçava fins a deixar-los abrasats.
Era totalment invulnerable en tot el seu cos, excepte en una vena, que s'acabava en un dels talons, tancada amb una clavilla. Quan els argonautes desembarquen a Creta, Medea aconseguí amb els seus encanteris, treure-li aquest tap i Talos morí en perdre els humors que el mantenien actiu. Una altra versió deia que Peant, pare de Filoctetes i un dels argonautes, li havia travessat la vena amb una fletxa.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 499. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 136. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209).ISBN 84-297-4146-1
Viccionari
# Exfoliació (mineralogia)

L'exfoliació és la tendència d'un mineral a trencar-se per plans paral·lels, a causa de l'existència de plans amb enllaços febles.
En l'estructura cristal·lina dels minerals alguns enllaços són més febles que uns altres. En alguns minerals, com la mica la disposició dels àtoms segueix una disposició laminar, en què cada àtom està unit amb enllaços forts als àtoms veïns del mateix pla i amb enllaços febles als àtoms propers dels plans veïns. Quan se sotmet el mineral a tensió tendeixen a trencar-se els enllaços febles d'un mateix pla, de manera que el mineral es trenca en làmines (o en fulles, que d'aquí ve el terme exfoliació). No tots els minerals tenen plans definits d'exfoliació, però els que sí que els posseïxen poden ser identificats per les superfícies llises distintives que es produïxen quan es trenca el mineral.
El tipus més senzill d'exfoliació és de les miques, atès que aquestes tenen enllaços febles en una direcció i s'exfolien formant làmines planes i molt primes.
El terme també s'aplica a algunes roques d'estructura laminar, com la pissarra que tendeixen a trencar-se seguint plans definits.
Viccionari
# Lluïssor

La lluïssor o llustre (mineralogia i cristal·lografia) és la propietat física dels minerals relacionada amb els reflexos de la llum sobre la seva superfície i que és mesura de la intensitat de reflexió de la llum incident sobre la superfície d'un mineral o metall. que varia depenent de l’índex de reflexió, l'absorció, la qualitat de la superfície del cristall, el poliment, la duresa i altres propietats característiques de cadascun dels minerals. També depèn de l’estructura i del gra. Si la lluïssor d’un mineral és o tendeix a nul·la, el mineral es considera mat (sense lluïssor).

## Tipus

El tipus i la intensitat de la lluïssor varia d'acord amb la naturalesa i superfície del mineral i la quantitat de llum absorbida. La lluïssor dels minerals pot ésser:
* Lluïssor adamantina o brillant: lluïssor molt semblant a la del diamant (pròpia del diamant), característica dels minerals transparents que mostren un alt índex de refracció (d’1,9 a 2,6), com les blendes, els argents rojos, el rútil, el zircó o la cassiterita. El mineral té un reflex fort i brillant com el del diamant (índex de refracció alt).
* Lluïssor aventurinada: comuna als minerals que contenen inclusions brillants o de mica. També a la pedra de sol o oligoclasa, que conté escates d’oligist amb reflexos brillants.
* Lluïssor canviant: variant en un mateix mineral depenent de la direcció d’incidència de la llum.
* Lluïssor cèria: lluïssor que recorda la de la cera, com a la turquesa.
* Lluïssor greixosa: lluïssor que presenten els minerals de fractura concoidal, com el quars filonià, la cordierita, l’eleolita.
* Lluïssor metàl·lica: molt semblant a la dels metalls, sobretot dels minerals opacs metàl·lics que mostren una forta absorció (índex de refracció superior a 3), visible en les fractures joves i en les cares de clivatge. Aspecte brillant que presenten els minerals i que recorda a un metall. Aquests minerals solen ser completament opacs i donen línia de color molt fosca (o negra).

### Altres denominacions

* Lluïssor grassa: com si estigués cobert amb una prima capa d'oli. És com a resultat d'una superfície microscòpicament rugosa.
* Lluïssor nacrada: té la lluïssor irisada de la perla. S'observa en general a les superfícies dels minerals paral·leles als plànols d'exfoliació.
* Lluïssor resinosa: que té la lluïssor de la resina.
* Lluïssor sedosa: que té la lluïssor de la seda. Resultat de la reflexió de la llum sobre un agregat paral·lel de fibres fines.
* Lluïssor vítria: que té la lluïssor del vidre.

## Edafologia

El terme lluïssor també s'aplica en els sòls (com a sinònim d'albedo) a la proporció de radiació reflectida respecte de la radiació incident on la brillantor d'un sòl es determina a la taula de colors Munsell.

## Referències

* 1 2 Riba Arderiu, O, et al.. «lluïssor». Diccionari de Geologia, Institut d'Estudis Catalans, 1997. [Consulta: 13 juny 2024].
* ↑ Benavente, D. et al.. «Brillo, Minerales Visu-UA, Propiedades» (en castellà). Universitat d'Alacant, 1996-2024. [Consulta: 13 juny 2024].
* ↑ Porta Casanellas, J. et al. «lluïssor». Diccionari multilingüe de la ciència del sòl, IEC, 2019-2022. [Consulta: 13 juny 2024].
# Talpó pirinenc

El talpó pirinenc (Microtus gerbii) és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids.

## Descripció

És un talpó de cos allargat, potes curtes i cap arrodonit. Els ulls són molt petits i les orelles queden amagades entre els pèls del cap. La cua equival a 1/3 de la longitud del cap més el cos.
Pelatge marró grogós o marró vermellós pel dors, i gris marronós pel ventre. La cua és bicolor, més fosca per la part superior que per la part inferior.
Dimensions corporals: cap + cos = 9,4 - 10,5 cm i cua = 2,7 - 3,4 cm.
Pes: 18 - 24 g.

## Hàbitat

És una espècie forestal que habita les clarianes i als marges dels boscos d'alta muntanya, on s'amaga entre la vegetació o les pedres.

## Costums

Si bé de costums bàsicament epigeus i possiblement diürn, és molt difícil de veure, a causa, sobretot, de la seva mida petita.

## Espècies semblants

En el talpó camperol, les orelles sobresurten clarament entre el pelatge.
El talpó comú té la cua d'un sol color.
El talpó muntanyenc té quatre parells de mamelles, i no dos com el pirinenc, i viu des de l'alta muntanya fins a les planes baixes.

## Bibliografia

* Vigo, Marta: Guia dels mamífers terrestres de Catalunya. Enciclopèdia Catalana, col·lecció Pòrtic Natura, núm. 18. Barcelona, maig del 2002. ISBN 84-7306-680-4, planes 164-165.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Microtus gerbii. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 27 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
# Tampopo

Tampopo (en japonès タンポポo蒲公英, que traduït significa «dent de lleó») és una comèdia de cinema japonès de 1985 del director Juzo Itami, protagonitzada per Tsutomu Yamazaki (Goro), Nobuko Miyamoto (Tampopo) i Ken Watanabe (Gun). La publicitat del film tingué un eslògan jocós que el presentava com «el primer noodle western», un joc de paraules que recorda l'spaghetti western amb motiu de la sopa ramen que és el fil conductor de la trama.
La pel·lícula es va estrenar als cinemes japonesos el 23 de novembre de 1985 i va obtenir diversos premis en festivals internacionals com al Festival internacional de Cinema de Toronto de 1986 i al Japanese Academy Awards on va guanyar els premis a millor muntatge i millor so.
El treball de càmera de la pel·lícula és força sofisticat per l'època. La part principal de la trama s'ha comparat amb Arrels profundes, així com amb Shichinin no Samurai i Els set magnífics.
La pel·lícula va ser famosa al Japó i als Estats Units d'Amèrica a finals de la dècada del 1980 i les crítiques van destacar la originalitat de la història. Els restaurants ramen es van fer tan famosos arran Tampopo que molts turistes hi acudien motivats per la pel·lícula.
El film sovint és citat com una referència de la cultura japonesa i de la seva cuina, en el qual es mostra la tradició en la cultura gastronòmica. L'obra subratlla uns costums, gairebé fanàtics des del punt de vista occidental, per a l'elaboració del ramen perfecte.

## Argument

Dos camioners, Goro i el seu jove ajudant Gun, decideixen parar i sopar en un típic restaurant japonès una sopa de fideus. La música del començament és la Simfonia núm. 1 de Mahler. El local no els causa bona impressió, però tenen fam i decideixen entrar-hi. Un cop dins es veuen involucrats en una baralla amb gàngsters locals per intentar aturar l'assetjament a què es veu sotmesa la cuinera que porta el negoci de nom Tampopo. Un cop expulsats els gàngsters, decideixen ajudar-la a cuinar els fideus introduint-la en l'«art de la sopa ramen».
Una de les característiques peculiars de la pel·lícula és que la trama principal es veu interrompuda per una espècie de vinyetes gastronòmiques que introdueixen l'espectador en la gastronomia del Japó (de vegades comparant-la amb els gustos occidentals). Una de les històries involucra un gàngster yakuza vestit de blanc i el seu acompanyant que viuen diverses escenes eroticogastronòmiques. Alguns episodis tenen un gran impacte cultural com les dones japoneses vestides a l'estil occidental que mengen espaguetis (un plat occidental) a l'estil oriental (fent soroll amb la boca, per no ser gaijin), o un grup d'empresaris demanant la carta en francès en un restaurant francès de Tòquio.

## Referències

* ↑ Galbraith, Stuart. The Toho Studios story: a history and complete filmography. Lanham, Md.: Scarecrow Press, 2008. ISBN 978-1-4616-7374-3.
* ↑ «"Tampopo": El filme japonés sensación en Occidente durante los años 80» (en castellà), 27-09-2020. [Consulta: 22 març 2021].
* ↑ «My favourite film: Tampopo» (en anglès), 30-11-2011. [Consulta: 22 març 2021].
# Tatia musaica

Tatia musaica és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,7 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Orinoco.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Miranda Ribeiro A. de 1911. Fauna brasiliense. Peixes. Tomo IV (A) (Eleutherobranchios Aspirophoros). Arq. Mus. Nac. Rio de J. v. 16. 1-504.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 086622131X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Auchenipteridae (Driftwood catfishes). p. 470-482. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Mees, G. F. 1988: Notes on the genus Tatia (Pisces, Nematognathi, Auchenipteridae). Proceedings of the Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen (Series C, Biological and Medical Sciences) v. 91 (núm. 4): 405-414.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Royero, R. 1992. Tatia musaica, una neuva especie de bagre auquenipterido (Siluriformes - Auchenipteridae) de la cuenca del Rio Orinoco, Territorio Federal Amazonas, Venezuela. Acta Cient. Venez. v. 43 (núm. 5): 300-306.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Ed. Salamander, Nova Jersey, Estats Units. 117pp. ISBN 0861013484.
* Sarmento-Soares, L. M. i R. F. Martins-Pinheiro 2008: A systemtic review of Tatia (Siluriformes: Auchenipteridae: Centromochlinae). Neotropical Ichthyology v. 6 (núm. 3): 495-542. .
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Tatia nigra

Tatia nigra és una espècie de peix de la família dels auqueniptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 11,7 cm de llargària total
* Nombre de vèrtebres: 32.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Miranda Ribeiro A. de 1911. Fauna brasiliense. Peixes. Tomo IV (A) (Eleutherobranchios Aspirophoros). Arq. Mus. Nac. Rio de J. v. 16. 1-504.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916. ISBN 086622131X.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Auchenipteridae (Driftwood catfishes). p. 470-482. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Mees, G. F. 1988: Notes on the genus Tatia (Pisces, Nematognathi, Auchenipteridae). Proceedings of the Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen (Series C, Biological and Medical Sciences) v. 91 (núm. 4): 405-414.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Ed. Salamander, Nova Jersey, Estats Units. 117pp. ISBN 0861013484.
* Sarmento-Soares, L. M. i R. F. Martins-Pinheiro 2008: A systemtic review of Tatia (Siluriformes: Auchenipteridae: Centromochlinae). Neotropical Ichthyology v. 6 (núm. 3): 495-542. .
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Tatjana Bösl

Tatjana Bösl (Feodòssia, Crimea, 22 de juny de 1971) és una artista alemanya especialitzada en la tècnica de l'aerografia.
Es va graduar a l’Escola d’Art Ajwazowski de Feodòssia i des del 1994 viu i treballa entre Alemanya i Espanya. Les seves primeres pintures murals es va fer a Mallorca i les van seguir exposicions puntuals a Costa de los Pinos.
El 2002 va començar a experimentar amb la tècnica de l'aerògraf en la seva pintura i seguidament es va llicenciar en disseny d’aerògrafs a l’Institut de Formació en Belles Arts i Artteràpia (IBKK) de Bochum, amb el professor Roland Kuck, entre d'altres. Després de graduar-se el 2006, va treballar gairebé exclusivament amb aquesta tècnica.
El 2006 Tatjana Bösl va obrir el seu propi estudi a Nuremberg, des del qual regularment imparteix cursos d'aerografia. Entre els seus clients s’inclouen particulars i grans empreses com ara Siemens, Puma o Nürnberger Versicherung. El 2011 va participar en el rodatge del programa The Checker, que emet DMAX.

## Exposicions

* 2001: Tatjana Bösl, primera exposició, Costa de los Pinos, Mallorca
* 2003: Tatjana Bösl, galeria IBKK, Bochum-Wattenscheid
* 2008: Tatjana Bösl i Georg Huber, Airbrush Fair, Schweinfurt
* 2009: Tatjana Bösl, Bikertreff, Nuremberg
* 2009: Tatjana Bösl i Georg Huber, Country and Trucker Festival, Interlaken, Suïssa

## Referències

* 1 2 3 Airbrush-Atelier. «Airbrush-Atelier - Nürnberg, DE 90478 | Houzz ES». [Consulta: 23 febrer 2021].

## Bibliografia

* 2010: Der geheimnisvolle Katzenblick (El misteriós ull de gat), revista Airbrush. Step by Step.
* 2013: Flammendes Inferno, revista Airbrush. Step by Step.

## Enllaços externs

* Pàgina web de Tatjana Bösl
* ↑ Airbrush Step by Step, núm. 01/10, gener-març 2010.
* ↑ Bösl, Tatjana «Flammendes Inferno». Airbrush. Step by Step, 2013.