OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan García i Català

Joan García i Català fou un director d'orquestra i compositor valencià de finals del segle xix. Ha passat a la història com el creador de les primeres sarsueles en valencià que van obtenir un gran èxit popular, especialment la seua obra Un Casament en Picaña.
Donà al teatre les obres següents:
* Rosalia, (1878)
* Casino nacional,
* Receta infalible,
* La amazona,
* La Restauración,
* Quid pro quo, (1888),
* Las niñas al natural, (1890),
* El marquesito,
* Blanca ò negra, (1891),
* La deseada, (1891),
* El hijo del mar, (1895),
* Cuba española, (1895).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 831 (ISBN 84-239-4525-1)

## Referències

* ↑ Blasco Magraner, José Salvador. La zarzuela costumbrista. La Laguna (Tenerife): Sociedad Latina de Comunicación Social, 2012.
# Joan Homedes i Mauri

Joan Homedes i Mauri (Tortosa, Baix Ebre, 1893 - Barcelona, 1958), fou un empresari de licors i productor de cinema tortosí.
L'any 1914 va fundar la seva pròpia empresa de licors, on hi destacà pel licor Yum. Abans de la Guerra Civil espanyola, i atret per les possibilitats que oferia el cinema sonor i el doblatge, decideix vendre's la seva empresa i s'estableix a Barcelona, on l'any 1934 funda el seu primer estudi, especialitzat en doblatge i sonorització, anomenat Española de Films, ubicats al carrer Nàpols 115. En aquest primer estudi s'hi rodaren els interiors de Al margen de la ley (1935), del director Ignasi Ferrés i Iquino. Durant la Guerra l'estudi fou confiscat per la UGT, que hi rodà material de propaganda. Passada la Guerra van recuperar l'estudi, però l'abandonaren el mateix 1939. Un any després, Homedes s'estableix a Sarrià, on l'any 1940 hi fundà els Estudis Kinefon, ubicats al carrer dels Vergós, i que funcionaren fins a l'any 1953. A començaments dels anys cinquanta els estudis tenien una superfície de més de 2.500 metres quadrats i la seva capacitat anual de producció de pel·lícules era de 12 llargmetratges i 25 curts.

## Referències

* 1 2 «Joan Homedes i Mauri». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 6 juny 2021].
* 1 2 «Els estudis de rodatge cinematogràfic a Catalunya». Xavier Ripoll i Sòria. [Consulta: 6 juny 2021].
* ↑ «ESTUDIS DE CINEMA KINEFON (1940-1951) i ESTUDIS BUCH-SAN JUAN (1953-1964). Carrer dels Vergós 2-4.». El blog de les Tres Torres, 01-10-2014. [Consulta: 6 juny 2021].

## Bibliografia

* RUBIO MUNT, J.L.: Kinefon, entre la ambición y el reduccionismo (1940-53). En: "Cuadernos de la Academia", núm. 10 (2001) p. 203-224.

## Enllaços externs

* Joan Homedes i Mauri a la Ilercavònia
# Joan Josep Senent i Anaya

Joan Josep Senent i Anaya (València, 23 de novembre de 1916 - 22 de desembre de 1975) va ser un publicista i editor valencià, especialment actiu en la promoció de la llengua i cultura del País Valencià.
Va participar en el procés de creació de les primeres llibreries on es comercialitzaven llibres en valencià de manera habitual, com Can Boïls, Concret i Tres i Quatre, i la distribuïdora Brot. Editor i director de la revista Gorg, va ser l'autor dels llibres En defensa del regionalismo (proceso a la revista Gorg) (1976), Els xiquets i la circulació (1971) i, juntament amb Maria Àngels Martínez Castells, València (1970). Al 1973 formà part de la Comissió Interdiocesana Valentina dirigida pel pare Pere Riutort al costat d'altres intel·lectuals d'aquells anys, com ara Josep Gea Escolano, Josep Alminyana i Vallés, Josep Amengual i Batle, Francesc de Borja Moll, Beatriu Civera, Vicent Sorribes i Gramatge, Manuel Sanchis Guarner, Xavier Casp, Enric Valor o Francesc Ferrer Pastor.

## Referències

* 1 2 3 «Joan Josep Senent i Anaya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Joan Josep Senent i Anaya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La repristinització de l'Església valenciana». Cristòfol Aguado i Medina. [Consulta: 8 març 2018]., publicat a ORIFLAMA, núm. 162 abril 1976
# Joan Linares i Delhom

Joan Linares i Delhom (Palafrugell, 21 de gener de 1881 - † ciutat de Mèxic, 21 de gener de 1947) fou un polític i home de negocis català.
Fill de Eduard de Linares i Cuevas, natural de València i Francesca Delhom i Sobrepera, natural de La Jonquera. Es va casar l'any 1910 a Palafrugell amb Rosa Palomeras i Esteva. Va dirigir l'Agrupació Catalanista de Palafrugell amb l'empresari surer Joan Vergés i Barris. Fou alcalde de Palafrugell de 1914 a 1916. Va dirigir la publicació literària quinzenal Emporium i, amb Joan Miquel, va promoure el setmanari Baix Empordà. Linares també va ser director del diari palafrugellenc La Crònica, nascut a finals de 1907 i que es publica fins a l'abril de 1910. En acabar la guerra civil espanyola es va exiliar a Mèxic, on fou es dedicà als negocis i fou destacat membre de la Comunitat Catalana de Mèxic mecenes econòmic de les revistes Full Català i Quaderns de l'exili.

## Referències

* ↑ «Baptismes de Sant Martí de Palafrugell 1880-1885. pàg.277». Arxiu Diocesà de Girona, 21-01-1881. [Consulta: 17 juny 2019].
* ↑ Turró, Jordi «El catalanisme i la burgesia surera al tombant del segle XIX». Revista de Girona, núm. 245, 2007, p. 75.
* ↑ «Alcaldes de Palafrugell». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 21 juny 2017].
* ↑ Xargay i Oliva, Xavier «Albert de Quintana i Palafrugell». Revista de Girona, núm. 245, 2007, p. 81.
* ↑ Izquierdo Ballester, Maria Gemma (coord.); Rubí Casals. Els orígens del republicanisme nacionalista. El centre nacionalista republicà a Catalunya (1906-1910). Centre d'Història Contemporània de Catalunya. Barcelona, 2009.
* ↑ Quaderns de l'exili a la UOC
# Sant Martí de la Roca

Sant Martí de la Roca, o Sant Martí del Castell, és l'antiga capella del Castell de Castellcir, al terme municipal de Castellcir, al Moianès. És al capdamunt del penyal que allotja el castell popularment conegut com la Popa, per la forma del mateix roc. Se'n té esment des del 1229, quan rep a través del testament de Guillema de Castellcir unes donacions.

## Referències

* ↑ Dantí i Ruiz, 1993

## Bibliografia

* DANTÍ I RIU, Jaume i RUIZ I CALONJA, Joan. Castellcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 1993. (Col·lecció Camí Ral, núm. 2). ISBN 978-84-232-0459-5
* GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0
# Teatre Balear

El Teatre Balear va ser un teatre situat a l'actual plaça de Rosselló de Palma. Va ser construït entre maig de 1908 i novembre de 1909 a partir d'un disseny d'Antoni Vaquer i una façana de marcat estil modernista obra de Manuel Joaquim Raspall i Mayol.
La construcció s'assentava sobre un solar de 1.164 m propietat de la família Zanoguera i comptava amb un cos central amb una sala ovalada amb capacitat per a uns 4.000 espectadors. Tenia una il·luminació mixta de gas i electricitat i comptava amb un escenari de 5 m d'amplada per 10 m de fons.
Es va inaugurar el 4 de desembre de 1909 amb la sarsuela Los hombres alegres de Paso i Abati, amb música de Vicent Lleó, representada per la companyia de Miquel Miró. De les múltiples companyies que hi varen representar al Balear, destaquen Enric Casals i Marta Cazorla que, a partir de 1912, varen representar Lo ferrer de tall de Frederic Soler, Terra baixa d'Àngel Guimerà, Viatge de boda i Gent d'ara d'Eduard Coca, o La bona gent de Santiago Rusiñol. El setembre de 1912 també hi va actuar Raquel Meller. Però no només va fer teatre clàssic, sinó que va accedir a un públic popular amb cinema, varietats i circ, amb unes campanyes de Nadal que s'institucionalitzen a partir de 1915.
El 1918 el teatre passa a mans de l'empresari Josep Tous Ferrer i s'incrementen les projeccions cinematogràfiques, i el 1922 s'hi fan reformes per facilitar la transició de circ a cinema. Aquell any hi varen actuar els Germans Andreu, amb Charlie Rivel com a líder del grup.
Després de la guerra civil espanyola hi sovintejen les actuacions humorístiques, amb les figures de moda d'aquell període: Zori, Santos i Codeso el 1957; Mary Santpere el 1960; Rafael Farina el 1965; Juanita Reina el 1966. Hi sovintejaven també les varietats, amb les companyies i vedettes de moda: Luis Cuenca i Tania Doris, Lina Morgan, Sara Montiel, Juanito Navarro, Toni Leblanc o Andrés Pajares.
L'any 1968, coincidint amb la urbanització de la plaça de davant, l'edifici va patir fortes modificacions i va perdre la façana modernista. A finals de la dècada del 1980 va ser reconvertit en una sala de bingo i prèviament ja s'havia dedicat la sala al cinema (1980). Actualment està en procés de ser reconvertit en casino, que serà el segon de Palma. En novembre de 2016 un jutge va avalar el precintament de les obres d'aquest Casino Teatre Balear, dictat per l'Ajuntament de Palma. Segons l'ajuntament, el Casino no podia de cap manera aconseguir la llicència d'activitat.

## Bibliografia

* Mas i Vives, Joan. Abadia de Montserrat. Diccionari del teatre a les Illes Balears, Volum 1, 2003. ISBN 8484154777. , pàg. 72.

## Referències

* ↑ Payeras, Miquel «Hotel Palma Cafè». El Temps, núm. 1539, 10-12-2013, pàgs. 44-45.
* ↑ «El jutge avala el precintament de les obres del Casino Teatre Balear». Ara Balears, 22-11-2016.
* ↑ Perelló, Jaume «Cop letal de Cort al Casino Teatro Balear». Ara Balears, 31-01-2014.
# Teatre Emilio Gavira

El Teatre Auditori Municipal d'Alcázar de San Juan, anomenat Teatre Emilio Gavira des del 28 de juliol de 2021, és un equipament teatral situat en el carrer Lepanto, núm. 17, d'aquesa localitat de la província de Ciudad Real.
Va ser inaugurat el 16 de juny de 1999 i va ser rebatejat en honor a l'actor Emilio Gavira, criat al municipi. És membre de la xarxa de teatres de Castella - la Manxa. Compta amb 846 butaques.

## Referències

* 1 2 3 «Teatro Audiotorio Municipal de Alcázar de San Juan». Redescena. [Consulta: 22 agost 2021].
* ↑ «El Teatro Auditorio de Alcázar de San Juan llevará el nombre del actor alcazareño Emilio Gavira». COPE Ciudad Real, 28-07-2021. [Consulta: 22 agost 2021].
# Teatre Nacional de Varsòvia

El Teatre nacional de Varsòvia (Teatr Narodowy), és un teatre situat a l'interior del Gran Teatre de Varsòvia (Teatr Wielki). És un dels tres teatres del país que es beneficien de l'estatut d'institució nacional.
El Teatre nacional és el teatre més antic de Polònia. Va ser fundat el 1765 pel seu últim monarca, el rei Estanislau II Poniatowski, en temps de la Il·lustració polonesa, dominat per la intel·lectualitat i la burgesia poloneses.
En aquest teatre es va estrenar l'11 d'octubre de 1830 el Concert per a piano núm. 1, op. 11 de Frédéric Chopin. Les activitats del teatre es van suspendre després de l'Aixecament de novembre (1830). El Teatre Nacional va reobrir les seves portes el 1924, durant la Segona República Polonesa el 1924. La forta repressió i el control polític exercit sobre la cultura durant la República Popular de Polònia (1945-1989) va fer que la qualitat de la programació del teatre decaigués.

## Vegeu també

* Wojciech Bogusławski

## Enllaços externs

* Teatre Nacional de Varsòvia - Lloc web oficial
# Hominoïdeus

Els hominoïdeus (Hominoidea) són una superfamília de primats catarrins, que inclou els humans. Segons la concepció actual de la superfamília, hi ha dues famílies vivents d'hominoïdeus:
* Família Hylobatidae, que inclou 4 gèneres i 12 espècies de gibons.
* Família Hominidae, que inclou els goril·les, ximpanzés, orangutans i humans, col·lectivament coneguts com a «grans simis».
Llevat dels goril·les i els humans, tots els hominoïdeus són àgils animals arborícoles. Són omnívors, amb una dieta consistent en fruita, llavors, fulles i en la majoria de casos algunes quantitats de carn d'invertebrats. Són nadius d'Àsia i Àfrica, tot i que els humans s'han estès per tot el món.
Moltes espècies són rares o en risc d'extinció.

## Filogènesi i classificació

La sistemàtica cladística, que s'ha imposat entre els primatòlegs als darrers anys, ha demostrat les relacions filogenètiques dels diferents grups d'hominoïdeus són les que es mostren en el següents cladograma, pel que fa a les famílies actuals:
| Hominoidea | Hylobatidae Hominidae Ponginae Pongo Homininae  Gorillini Gorilla  Hominini Pan   Ardipithecus † Australopithecus † Homo |
Segons aquesta nova classificació, els gibons son el grup més basal i la resta formen la família Hominidae, que està dividida en dos subfamílies, Ponginae (orangutans) i Homininae; aquesta, alhora, es divideix en les tribus Gorillini (goril·les) i Hominini (ximpanzés, humans i els seus avantpassats bípedes).

## Referències

* ↑ «ITIS Standard Report Page: Hominoidea». [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ «Tree of Life - Catarrhini». [Consulta: 8 abril 2021].

## Vegeu també

* Morotopitec
* Proconsul,
* Afropitec
* Kenyapitec
* Oreopitec
* Sivapitec
* Driopitec
# Saragossa (comarca)

L'anomenada comarca de Saragossa o mancomunitat central de Saragossa o comarca Central és una de les comarques de l'Aragó. Inclou gran part de l'àrea metropolitana de Saragossa. La capital és Utebo.

## Llista de municipis

Alfajarín, Botorrita, El Burgo de Ebro, Cadrete, Cuarte de Huerva, Fuentes de Ebro, Jaulín, María de Huerva, Mediana de Aragón, Mozota, Nuez de Ebro, Osera de Ebro, Pastriz, La Puebla de Alfindén, San Mateo de Gállego, Utebo, Villafranca de Ebro, Villamayor de Gállego, Villanueva de Gállego, Saragossa i Zuera.

## Referències

* ↑ «LEY 8/2019, de 29 de marzo, de creación de la Comarca Central». Boletín Oficial de Aragón, 12-04-2019.
# Teatre de la Institució Xaveriana

El Teatre de la Institució Xaveriana, conegut també com a Teatre de les Xaverianes, és un teatre situat al carrer dels Mercaders, núm. 32, de Barcelona, amb una capacitat per acollir un total de 417 espectadors, amb platea i primer pis.
El teatre pertany a la Institució Xaveriana i fou inaugurat l'any 1959. Va ser seu de la Filmoteca.
# Indus (Cària)

L'Indus fou un riu de Cària prop de la ciutat de Cibira (Cybira). El seu nom li fou donat perquè hi va arribar un indi amb elefant. Probablement és el mateix riu que Pomponi Mela i Estrabó anomenen Calbis o Kalbis, actualment Quingi o Tavas, que desaigua enfront de l'illa de Rodes.
Viccionari
# Cesarea de Mauritània

Cesarea fou una ciutat romana de la costa de Mauritània (Algèria). Fou fundada com a colònia pels fenicis amb el nom d'Iol i va caure sota influència de Cartago.
Boccus de Mauritània la va fer capital i després ho fou també de Juba II, que la va engrandir i hi va fer diverses construccions donant-li el nom de Cesarea (Caesarea) pel seu patró el cèsar August (Juba II tenia lligams clientelars amb August).

## Imperi Romà

Sota els romans va donar nom a la província imperial de la Mauritània Cesariense (Mauretania Cesariensis) de la que fou capital. Claudi la va convertir en colònia. S'hi trobava la seu del procurador-governador de la província. Un dels més coneguts fou Publius Aelius Peregrinus Rogatus.
Sota Valent fou incendiada per les tribus amazigues però fou restaurada. Va passar als vàndals i als romans d'Orient i al segle vi era una ciutat important i força poblada, a mig camí entre l'Estret i Cartago i amb un port ben protegit per una petita illa. El mausoleu reial era a l'oest de la ciutat.

## Sota els àrabs

Posteriorment al segle vii va caure en mans dels àrabs i es va dir Cherchell, versió àrab de Cesarea, i en català fou coneguda com a Sersell.

## Referències

* ↑ Christol, Michel; Magioncalda, Andreina. Studi sui procuratori delle due Mauretaniae (en italian). Sassari: Dipartimento di Storia, Università degli Studi di Sassari, 1989.

## Bibliografia

* Leveau, Philippe. «Caesarea (Cherchel)». The Encyclopedia of Ancient History. John Wiley & Sons, Inc., 2013. [Consulta: 10 desembre 2014].
* Lawless, R. I. «Mauretania Caesartiensis: an archaeological and geographical survey» (en anglès). Durham theses. Durham University, 1969. [Consulta: 10 desembre 2014].
# Dora Riparia

El Dora Riparia és un riu del nord-oest d'Itàlia, al Piemont, afluent del riu Po. Neix als Alps i desemboca al Po prop de Torí, després de recórrer 125 km. Té una conca de recollida d'aigua de 1230 km². Vora la ciutat de Cesana rep les aigües del riu Ripa, d'on li ve el nom.
El seu nom antic era Duria Minor. Passava per la vora de Segusio i desembocava al Po a Augusta Taurinorum (Torí). La Cosmografia de Ravenna l'anomena simplement Duria, sense cap epítet qualificatiu. Té menys caudal que el Dora Baltea, però s'alimenta de nombrosos torrents que baixen de les glaceres dels Alps.

## Referències

* ↑ «Dora Riparia». Enciclopedia Treccani. [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ Smith, William (ed.). «Duria Minor». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 maig 2023].
# Teatro Calderón (Madrid)

El Teatro Calderón és una sala de teatre de Madrid, ubicada al carrer d'Atocha. El 18 de juny de 1917 es va inaugurar el Teatro Odeón, avui conegut amb el nom de Teatro Calderón. Va ser projectat per l'arquitecte Eduardo Sánchez Eznarriaga. Té una capacitat de més de 1.000 espectadors. Ocupa una part del solar de l'antic convent dels Trinitaris. També va ser conegut com a Teatro del Centro. El 1927 va prendre l'actual nom.

## Estrenes

El compositor cubà Moisés Simons, estrenà en aquest teatre la seva comèdia lírica La niña Mersé (amb lletra d'Antonio Torres del Álamo y Asenjo).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 1433 (ISBN 84-239-4579-0)
# Cocodril del Nil

El cocodril del Nil (Crocodylus niloticus) és una espècie de cocodril africana que és comuna a Somàlia, Etiòpia, Kenya, Egipte i Zàmbia. És el rèptil vivent més gran després del cocodril marí: mesura entre 4,1 i 5 m de longitud i pesa devers 400 kg. S'han enregistrat alguns exemplars excepcionals de 6,1 m i 900 kg.

## Referències

* ↑ «Nile Crocodile (Crocodylus niloticus) - FactSheet». Nas.er.usgs.gov. [Consulta: 25 abril 2013].
* ↑ «Nile crocodile». Philadelphia Zoo, 25-07-2003. Arxivat de l'original el 2013-04-11. [Consulta: 25 abril 2013].
# Wadi Howar

Wadi Howar (àrab: وادي هور, wādī Huwar) és un uadi del Sudan s'estenent des del nord de Darfur fins a l'oest de Dongola. La regió és desèrtica i despoblada.
Antigament (fa uns 10.000 anys) fou un riu, anomenat Nil Groc, que procedent del Altiplà d'Ouaddai al Txad desaiguava al Nil.
# Telmatoscopus britteni

Telmatoscopus britteni és una espècie de dípter pertanyent a la família (biologia)|família dels psicòdids present a la Gran Bretanya, França, Suïssa, Itàlia, Alemanya (com ara, Saxònia), Eslovènia, Hongria, Lituània i els territoris de les antigues Txecoslovàquia i Iugoslàvia.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Tonnoir, A. L., 1940. A synopsis of the British Psychodidae (Diptera) with descriptions of new species. Transactions of the Society for British Entomology. 7:21-64.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ An Update of the 1998 Checklist of Diptera of the British Isles (actualitzat el 7 de març del 2012) Arxivat 2015-03-17 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ List of UK diptera Arxivat 2012-08-08 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Muséum National d'Histoire Naturelle, 2003-2012 (francès)
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Conservation-Nature Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Insekten Sachsen (alemany)
* ↑ Pakalniðkis S., Rimðaitë J., Sprangauskaitë-Bernotienë R., Butautaitë R., Podënas S., 2000. Checklist of Lithuanian Diptera. Acta Zoologica Lituanica, vol. 10, núm. 1 (anglès)
* ↑ Podënas S. & Pakalniðkis S., 2000. An addition to the Lithuanian Diptera-fauna. Acta Zoologica Lituanica.
* ↑ Ježek J., 1995. Moth flies (Diptera, Psychodidae) inhabiting Prague city and adjacent localities with descriptions of five new species. 41 pp. Acta entomologica Musei nationalis Pragae 44: 125-165
* ↑ Diptera of CZ & SK (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Espíndola, A., Buerki, S., Jacquier, A., Ježek, J. i Álvarez, N., 2012. Phylogenetic relationships in the subfamily Psychodinae (Diptera, Psychodidae). Zoologica Scripta
* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* Q-bank Arthropods (anglès)
# Telmatoscopus eximius

Telmatoscopus eximius és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: cos marró; front més gruixut que el clipi i sense franja mitjana; segment núm. 4 dels palps més esvelt i pàl·lid que els altres; tòrax sense patagi; ales de 2,4 mm de llargària, 1,7 d'amplada, amb la superfície superior recoberta de pèls espatulats i la membrana lleugerament tenyida de marró (tot i que la cel·la costal és més fosca).
* La femella no ha estat encara descrita.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Borneo.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L. W., 1962. A taxonomic study of Borneo Psychodidae (Diptera: Psychodidae). Pacific Insects. 4:1-75.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Telmatoscopus grata

Telmatoscopus grata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: ales pàl·lides, d'1,47 mm de llargària i 0,62 d'amplada, amb la nervadura lleument esclerotitzada i un petit esperó a la base; sutura interocular lleugerament corbada; vèrtex gairebé pla a l'occipuci, però amb una petita protuberància a l'àpex; front amb una àrea rectangular de pèls; palp núm. 2 una mica més llarg que el 3; antenes d'1,02 mm de longitud i amb l'escap una mica més llarg que el pedicel; edeagus amb els marges laterals molt esclerotitzats.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* ION (anglès)