OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Schistura harnaiensis

Schistura harnaiensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Pakistan.

## Referències

* ↑ McClelland J. 1838. Observations on six new species of Cyprinidae, with an outline of a new classification of the family. J. Asiatic Soc. Bengal v. 7 (for Nov. 1838). 941-948.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Banarescu, P. i T. T. Nalbant 1995: A generical classification of Nemacheilinae with description of two new genera (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Travaux du Museum d'Histoire Naturelle "Grigore Antipa" v. 35: 429-495.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jayaram, K. C. 1981: The freshwater fishes of India, el Pakistan, Bangladesh, Burma and Sri Lanka--a handbook: i-xxii + 1-475, Pls. 1-13. Zoological Survey of India.
* Kottelat, M. «Zoogeography of the fishes from Indochinese Inland waters with an annotated check-list» (PDF) (en anglès). Bulletin Zoölogisch Museum, Universiteit van Amsterdam, 12, 1, 1989, pàg. 1-55.
* Kottelat, M. 1990: Indochinese nemacheilines. A revision of nemacheiline loaches (Pisces: Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia and southern Vietnam: 1-262. Verlag Dr. Friedrich Pfeil, Múnic, Alemanya.
* Kottelat, M. 2000. Diagnoses of a new genus and 64 new species of fishes from Laos (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Bagridae, Syngnathidae, Chaudhuriidae and Tetraodontidae). J. South Asian Nat. Hist. v. 5 (núm. 1): 37-82.
* Menon, A. G. K. 1987: The fauna of India and the adjacent countries. Pisces. Vol. IV.: i-x + 1-259, Pls. 1-16. Teleostei - Cobitoidea. Part 1. Homalopteridae. Zoological Survey of India.
* Mirza, M.R. 2003. Checklist of freshwater fishes of Pakistan. Pakistan J. Zool. Suppl. Ser. (3): 1-30.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Miguel Ángel Lamata Bravo

Miguel Ángel Lamata Bravo (Beasain, 11 de maig de 1947) fou un futbolista basc de les dècades del 1960 i 1970.

## Trajectòria

Començà a jugar al juvenil de la SD Beasain, jugant entre 1965 i 1967 a la SD Eibar. El 1967 fitxà per l'Atlètic de Madrid, que el cedí al CD Badajoz la primera temporada. Amb el club madrileny jugà fins 1971, però gaudí de molt pocs minuts com a titular. A inicis de l'any 1971 ingressà al RCD Espanyol, amb qui disputà 19 partits de lliga i marcà un gol. Finalitzà se seva carrera a màxim nivell al Sevilla FC, entre 1972 i 1974.

## Referències

* 1 2 3 «Lamata». Mundo Deportivo, 28-02-1971. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «S. D. Eibar: 75 años de señorío». CIHEFE, Cuadernos de Fútbol, núm. 55, 01-06-2014. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 3 4 «Perfil a BDFutbol». BDFutbol. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «Miguel Ángel Lamata Bravo». Gran Enciclopèdia Catalana, 30-04-2013. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «Jugadors Sevilla». sevillacf.com. Arxivat de l'original el 2008-10-11. [Consulta: 9 gener 2017].

## Enllaços externs

* Miguel Ángel Lamata Bravo a BDFutbol
# Synodontis zanzibarica

Synodontis zanzibarica és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Kenya i Tanzània.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Eccles, D.H. 1992. FAO species identification sheets for fishery purposes. Field guide to the freshwater fishes of Tanzania. Prepared and published with the support of the United Nations Development Programme (project URT/87/016). FAO, Roma, Itàlia. 145 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 1992. Mochokidae. p. 500-563. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 2003. Mochokidae, p. 195-268 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Peters, W. (C. H.). 1868. Ueber eine von dem Baron Carl von der Decken entdeckte neue Gattung von Welsen, Chiloglanis deckenii, und einige andere Süsswasserfische aus Ostafrika. Monatsb. Akad. Wiss. Berlin 1868: 598-602, Pl. 2.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Luigi Badia

Luigi Badia (Teramo (Abruços), 16 de febrer, 1819 - Milà (Llombardia), 30 d'octubre, 1899), va ser un professor de cant i compositor italià. Estudià amb els mestres Zingarelli i Donizetti.
El seu èxit en el món de la música va ser i segueix sent la seva producció de centenars de cançons napolitanes, algunes de les quals van ser cantades pels millors cantants i algunes de les quals van resultar bastant duradores. Va començar, com la majoria dels músics italians de l'època, escrivint òperes. Quatre d'elles es van produir entre 1846 i 1854, sense èxit. La prima donna de l'última, Il Cavaliere Nero estrenada al Teatro Comunale, Bolonya, 28 d'octubre de 1854, va ser la jove soprano Teresina Martinetti, qui la va estrenar, i que poc després es va convertir en la seva esposa.
Teresa canta a Brescia i Florència l'any 1855, i l'any 1856, els Badia van marxar d'Itàlia, suposadament, per la situació política, i per l'octubre de 1856 ja són a París. I el 1857 està compromesa a Brussel·les. També l'any 1857 van visitar Anglaterra per primera vegada i Teresa va cantar al costat de Belletti, Nantier-Didiée i Graziani, a la velada de la senyora Petre (28 de maig), fent un duet de l'òpera Flavio Rachis del seu marit de 1853 amb Neri-Baraldi.
El matrimoni un temps després, van tornar a Brussel·les (se'ls troba donant un concert allà l'abril de 1859), i allà on van néixer les dues filles del matrimoni, però finalment es van establir a Gran Bretanya, on Luigi va seguir una carrera com a modest professor de cant i director i un compositor d'èxit. Mentre tant, animada per ell, la seva esposa va cantar amb cert èxit, durant al voltant de set anys. A partir d'aquí no es tenen dades de la seva esposa. Teresina no figura als registres de defunció del Regne Unit, però al cens de 1871 s'indica com a "vidu". El 1893 s'establí a Milà on i va romandre fins a la seva mort el 1899.
Luigi Badia, té un carrer que porta el seu nom a Ternano.

## Obra

* La gioia pastorale (Teramo, 1843)
* Gismonda di Mendrisio (Bolonya, 1847)
* Il conte di Leicester (Florència, 1851)
* Flavio Rachis, òpera (1853)
* Il Cavaliere Nero, òpera (1854)
A més va compondre música vocal i de cambra.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopedia de la Musica Clasica (SARPE). pàg. 83 ISBN 84-7291-226-4
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 Anna Maria Ioannoni Fiore del conservatori de Pescara (Itàlia).https://kurtofgerolstein.blogspot.com/2020/11/once-there-were-two-pretty-musical.html/Divendres, 22 novembre 2020.
* 1 2 3 Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 5 (1963)
# Francois Amédée

Francois Amédée (París, 1 d'octubre de 1784 - París, 1833) va ser un compositor francès.
François Amédée és considerat fill il·legítim de l'actor Nicolas-Médard Audinot (1732-1801). Tot el que se sap de la seva vida és que va treballar com a compositor al "Théâtre de l'Ambigu-Comique" des de 1830 fins a 1831.

## Obres

Amédée va crear 53 obres escèniques (llista completa a H. Duval 1860), que es van representar entre 1818 i 1832. La majoria són melodrames i estaven destinats a l'escenari del "Théâtre de l'Ambigu-Comique" (la música de totes aquestes obres sembla que s'ha perdut). A les obres de referència només s'esmenten dos títols i gairebé sempre s'atribueixen incorrectament a M.-J. Atribuït a Adrien o a un dels seus germans: Élodie ou La Vierge du monastère de Víctor Henri-Joseph Brahain Ducange, mélodrame 3 actes (10 gen. 1822 P., Théâtre de l'Ambigu-Comique), Libr. 1822. Le Fou (Antony Béraud/Gustave Drouineau/Alexis Decomberousse), drama 3 actes (12 de març de 1829 ibid.), Libr. P. 1929

## Referències

* 1 2 3 4 5 https://www.mgg-online.com/article?id=mgg00371&v=1.0&rs=mgg00371
* 1 2 J. Goizet, A. Burtal, Dictionnaire universel du Théâtre en France et du théatre français, vol. 2, 1867, pp. 28-33
# Jules-Célestin Devoyod

Jules-Célestin Devoyod (Lió, 28 de març de 1841 - Moscou, 19 de juny de 1901) fou un cantant francès.
Després de brillants estudis, va fer una carrera internacional. Cantà al Gran Teatre del Liceu els anys 1885 a 1887: L'Africaine, Faust, Les huguenots, Guillaume Tell i hi estrenà, en versió italiana, Der fliegende Holländer. Debutà a l'Òpera de París el 1887, interpretant el rol de Nelusco en L'Africaine de Meyerbeer, i més tard va recórrer els principals teatres de l'estranger, sent arreu molt ben acollit, ja que no tan sols posseïa una supèrbia veu de baríton, sinó que, a més, era un consumat actor.
Morí de sobte a Moscou quan estava representant el Rigoletto de Verdi.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 1ª, part. pàg. 757 (ISBN 84-239-4518-9)
# Jules Demersseman

Jules Auguste Demersseman (Hondschoote, Alts de França, 9 de gener de 1833 – París, 1 de desembre de 1866) fou un flautista i compositor francès.
El 1844 entrà en el Conservatori de París, i tingué com a mestre de flauta Jean-Louis Tulou. El 1845 aconseguí el primer premi en aquest instrument, quan tenia tan sols dotze anys.
Va escriure fantasies per a flauta, fragments diversos per a instruments de fusta, una col·lecció de belles melodies, una opereta, la Princesa Kaïka, representada el 1859, i un notable concert per a flauta i orquestra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 1a part, pàg. 15. (ISBN 84-239-4518-9)
# Jules Denefve

Jules Denefve (Chimay, 1814 - Mons, 19 d'agost de 1877) fou un violoncel·lista, compositor, director d'orquestra i pedagog musical.
Estudià en el Conservatori de Brussel·les i tingué per mestres a Platel i a Fétis i després fou professor de violoncel i director de l'escola municipal de música de Mons.
Entre les seves nombroses obres cal citar les òperes Kettly, ou le retour en Suise (1838); L'Echevin Brassart (1845), i Marie de Brabant (1850), gran nombre de cantates, obertures, simfonies, cors, composicions per a banda i una missa de Rèquiem.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 18, 1ª, part. pàg. 97 (ISBN 84-239-4518-9)
# Jules Philipot

Jules Philipot (París, 24 de gener de 1824 - 11 de març de 1897) fou un pianista i compositor francès.
El 1839 ingressà en el Conservatori de la seva ciutat natal. El 1843 aconseguí el segon premi de piano i el primer l'any següent. També cursà harmonia i acompanyament en el mateix centre docent. Després es dedicà a l'ensenyança i a la composició, havent-se-li premiat en un concurs el 1867 la seva òpera còmica en un acte Le Magnifique.
Entre les seves altres produccions hi figuren; Études de salon, Album d'un voyageur, Serenade espagnole, i altres moltes composicions per a piano, que es distingeixen per la seva elegant factura.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 44, pàg. 378 (ISBN 84-239-4544-8)
# Julidochromis regani

Julidochromis regani és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: llac Tanganyika.

## Referències

* 1 2 «Julidochromis regani» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Brichard, P. Cichlids and All the Other Fishes of Lake Tanganyika (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866226677.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. 1942. Cichlidae nouveaux du lac Tanganika appartenant aux collections du Musée du Congo. Revue de Zoologie et de Botanique Africaines v. 36 (núm. 4): 343-360.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Smith, M.P. (1998): Lake Tanganyikan Cichlids - a complete pet owners manual. Barron's Educational.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Armin D. Lehmann

Armin Dieter Lehmann (23 de maig de 1928 – 10 d'octubre de 2008) va ser un correu de les Joventuts hitlerianes al Führerbunker cap al final de la vida d'Adolf Hitler, deixant-lo només poc després que Hitler es suïcidés. Després de la guerra, va passar la resta de la seva vida viatjant, fent turisme i escrivint com activista de la pau.
Lehmann nasqué al barri de Múnic de Waldtrudering, va rebre educació al Gymnasium de Breslau i va assistir a classes de periodisme a Múnic després de la guerra.

## Com a darrer correu de Hitler

Segons el mateix Armin D. Lehmann, no va tenir elecció per a ser de les Joventuts hitlerianes i es va unir al Deutsches Jungvolk (DJV), la branca júnior de les Hitlerjugend el gener de 1945. Va ser condecorat amb la Creu de Ferro per ferides de guerra. Va ser seleccionat pel Reichsjugendführer Artur Axmann com a membre de la delegació dels Hitlerjugend Helden (Herois de les Joventuts hitlerianes) per a visitar el Führer a Berlín el dia del seu aniversari. Va trobar Adolf Hitler al jardí de la Cancelleria del Reich fora del seu bunker el dia del seu darrer aniversari, el 20 d'abril del 1945 i va ser un dels seus darrers correus. Va ser testimoni també dels darrers dies d'Eva Braun, Martin Bormann, i Joseph Goebbels i la seva família i estava a l'adjacent Sala de festes de la Cancilleria quan Hitler es suïcidà. Aconseguí arribar a la zona estatunidenca d'ocupació d'Alemanya i emigrà als Estats Units el 1953, allà va ser professor de l'United States Armed Forces Institute, (USAFI), i va ser coordinador de transport a la base aèria de Tachikawa del Japó.
Lehmann va escriure 10 llibres, incloent Travel and Tourism, An Introduction To Travel Agency Operations, i Travel Agency Policy & Procedures Manual.
L'any 1969 va ser honorat amb el "Community Leader of America Award."
Entre els seus llibres de les seves experiències de quan era jove, s'inclouen Hitler's Last Courier i In Hitler’s Bunker. També va produir un documental titulat Eyewitness to History.
Com activista de la pau, Lehmann participà en la campanya del Professor Linus Pauling, "Campaign For Nuclear Weapons Disarmament."
Va viatjar a més de 150 països fent conferències sobre la no-violència
Lehmann morí a Coos Bay, Oregon.

## Bibliografia

* Boulé, Margie "From Hitler's bunker to Coos Bay" Oregonian, October 21, 2008.
* Joachimsthaler, Anton. The Last Days of Hitler. London: Cassell, 2002.
* Knauer, Kelly (ed.). V-E Day. Time: New York, 2005.
* Lehmann, Armin D. Hitler’s Last Courier. Xlibris Corporation, 2000. OCLC 46606344
* Lehmann, Armin D. and Carroll, Tim. In Hitler’s Bunker. Guilford: The Lyons Press, 2004. OCLC 57069258
* Lehmann, Armin. Tomorrow’s World: A Book of Peace. Free e-bookOCLC 9936795
* Lehmann, Armin D. Resume, 2007.
* Lester, Gary. Eyewitness To History (DVD). Port Orange: Blue Heron International Pictures LLC, 2007. http://blueheronpix.com/armin_lehmann_for_peace Arxivat 2009-02-01 a Wayback Machine.
* North, Oliver. War Stories III. Washington: Regnery Publishing, 2001.

## Enllaços externs

* Lehmann as witness in the Bunker
# Julius Joseph Maier

Julius Joseph Maier (Friburg de Brisgòvia, 29 de desembre de 1821 - Múnic, 21 de novembre de 1889) fou un músic alemany.
Després d'haver desenvolupat importants càrrecs públics es dedicà a l'estudi de la música i fou professor de fuga en el Conservatori de Múnic i conservador de la secció de música de la Biblioteca Reial de la capital bavaresa.
Se li deuen:
* Klassische Kirchenwerke alter Meister (1845);
* Auswahl englischer Madrigale (1863);
* Die Musikalischen Handschriften der Königlichen Hot-und Staatsbibliotek in Munchen (1879);
* Die Handschriften bis zum Ende des XVII, Jahrhunderts (1879).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 308. (ISBN 84-239-4532-4)
# Jupiaba anteroides

Jupiaba anteroides és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Zanata A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Ser. Zool., Porto Alegre. Núm. 83. 99-136.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Géry, J. 1965. Poissons characoïdes sud-américains du Senckenberg Muséum, II. Characidae et Crenuchidae de l'Igarapé Préto (Haute Amazonie). Senckenbergiana Biologica v. 46 (núm. 1): 11-45, Pls. 1-4.
* ↑ «Jupiaba anteroides». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Géry, J., P. Planquette i P.-Y. Le Bail 1996. Nouvelles espèces guyanaises d'Astyanax s.l. (Teleostei, Characiformes, Characidae) à épines pelviennes, avec une introduction concernant le groupe. Cybium 20(1):3-36.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
* Zanata, A. M. 1997. Jupiaba, um novo gênero de Tetragonopterinae com osso pélvico em forma de espinho (Characidae, Characiformes). Iheringia, Série Zoologia (Porto Alegre) Núm. 83: 99-136.