OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere Blasi i Maranges

Pere Blasi i Maranges (Puigcerdà, 19 d'agost de 1886 - Barcelona, 22 de juny de 1961) va ser un pedagog, geògraf i polític català. Molt vinculat a la vila de Torroella de Montgrí (Baix Empordà), on des de 1910 i fins al 1933 va residir i exercir de mestre en propietat de l'Escola Nacional de Torroella de Montgrí. Va col·laborar amb revistes com Emporion i el llibre de la Festa Major. A més, va contribuir a la fundació de l'Ateneu. Va ser soci fundador i posteriorment vicepresident de la Societat Catalana de Geografia, filial de l'Institut d'Estudis Catalans. Amb el manual Geografia Elemental de Catalunya, l'any 1922 li van atorgar el premi de l'Associació Protectora de l'Ensenyança Catalana. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 1932, va ser elegit diputat per ERC. Després de la Guerra Civil Espanyola es va exiliar. L'abril del 2007 s'inaugurà la biblioteca municipal Pere Blasi, davant del Museu de la Mediterrània a la vila de Torroella, com a reconeixement a la seva tasca educativa i cultural.

## Referències

* ↑ «13 anys de mestre a Torroella de Montgrí». Arxivat de l'original el 2015-01-04. [Consulta: 17 maig 2014].
* ↑ «Pere Blasi i Maranges: Aportacions». scg.iec.cat. Arxivat de l'original el 2007-11-05. [Consulta: 22 març 2008].
* ↑ «La biblioteca de Torroella portarà el nom de Pere Blasi». www.esquerra.cat. Arxivat de l'original el 2011-11-16. [Consulta: 22 març 2008].
* ↑ Sató, Santi «Inauguració de la biblioteca municipal Pere Blasi». Emporion, núm. 5, 5-2007 [Consulta: 10 maig 2014].

## Enllaços externs

* Pere Blasi a memòriaesquerra.cat
# Pere Casulleras

Pere Casulleras (Barcelona, 1 de desembre de 1950) és un músic i enginyer de so català.
Va estudiar flauta dolça, cornetto, clavicèmbal i orgue a la Schola Cantorum Basiliensis entre els anys 1971 i 1975, i va ser membre del conjunt de música antiga de Barcelona Ars Musicae. Ha treballat per a múltiples discogràfiques d’arreu d’Europa. Fou professor de l'Escola Superior de Música de Catalunya entre els anys 2003 i 2018.
És impulsor de la Xarxa d'Observadors Meteorològics (XOM), membre de Meteoclimatic, i regidor del municipi de Conca de Dalt des de l'any 2015.

## Discografia

* 1978 - Paul Badura-Skoda, Les Sonates pour le piano-forte sur Instruments d'époque, vol.6. Thomas Gallia i Pere Casulleras. [AUDIVIS-ASTREE E 8698]
* 1982 - Cariñena - Orgelmusik Des Siglo De Oro. Pere Casulleras. [Orpheus (12) – ORP 0 802]
* 1992 - Mozart. Quintette avec clarinette K 581; Trio "Les quilles" K 498. Pere Casulleras. [Astrée E 8736]
* 1994 - Bach. Cantates BWV 180, 49, 115. Pere Casulleras. [Astrée / E 8530]
* 1999 - Haydn. Sonates. Pere Casulleras. [Zig-Zag Territoires / ZZT 990901]

## Referències

* 1 2 Revista Scherzo, núm. 46, p. 59, juliol-agost, 1990.
* ↑ Olives, Ginebra «Pere Casulleras: Jo, si fos dictador, prohibiria els enregistraments». L'ESMUC Digital, Número 72, 12-2018. Arxivat de l'original el 2020-01-15. ISSN: 2014-3427 [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «govern.cat - notes de premsa». [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «Organització municipal». [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «Quintette avec clarinette K 581 ; Trio "Les quilles" K 498 by Quatuor Mosaïques / Wolfgang Meyer / Patrick Cohen - RYM/Sonemic» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ «Cantates BWV 180, 49, 115 by Concerto Vocale Leipzig / L' Ensemble baroque de Limoges / Christophe Coin / Barbara Schlick / Andreas Scholl / Christoph Prégardien / Gotthold Schwarz - RYM/Sonemic» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ «Sonates by Marcia Hadjimarkos - RYM/Sonemic» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2022].
# Pere Garcia Fària

Pere Garcia Fària (Barcelona, 3 d'abril de 1858 - ibídem, 19 de setembre de 1927) fou un arquitecte i enginyer català. Era fill de Sebastián García Robres, natural d'Oriola, i de Rosa Fària, natural de Barcelona. La seva família, d'origen portuguès, s'establí a Catalunya en comprar la cartoixa d'Escala Dei després de la desamortització de Mendizábal. El 1880 obtenia el títol d'enginyeria a la Universitat de Madrid; pocs anys després, el 1886, obtindria el d'arquitectura a Barcelona. Després d'ocupar diversos càrrecs a l'Ajuntament de Barcelona, el 1889 fou nomenat enginyer en cap. El 1893 elaborà un Projecte de sanejament del subsòl de Barcelona, a càrrec del Servei de Sanejament, que preveia la instal·lació d'una xarxa de clavegueram a Barcelona i el delta del Llobregat; també incloïa plànols topogràfics de Barcelona i la comarca del Baix Llobregat, així com dades demogràfiques de la zona durant la dècada de 1880-1890. Lamentablement, el projecte fou rebutjat pel consistori barceloní.
El 1896, en ser cessat del càrrec, ingressà al cos d'enginyers de l'Estat, per al qual efectuà nombrosos projectes de ferrocarrils, pantans, canalitzacions, etc. Entre 1896 i 1902 col·laborà amb Enric Sagnier i Villavecchia en la construcció de la nova Duana del Port de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Naixements.1858.Llibre 2.Foli 75.Registre núm.302». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 03-04-1858. [Consulta: 28 novembre 2019].
* ↑ «Esquela de Pere Garcia i Fària» (en castellà). La Vanguardia, 18-09-1928. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ «Passeig de Garcia Fària». [Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ Josep Tarres i Turón, «L'enginyer i arquitecte Pere García Fària a les comarques de Girona». Revista de Girona, núm. 222 (gener-febrer 2004), p. 50-53.
* ↑ «Llista de Arquitectos Españoles» (en castellà). Anuario Arquitectos de Cataluña, 1900, pàg. 307 [Consulta: 8 setembre 2013].
* ↑ Miguel Ángel Miranda, «Pedro García Faria, ingeniero de Caminos (y arquitecto)». Scripta nova X, 221, (15 de septiembre de 2006).
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 98. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 14 agost 2013].

## Vegeu també

* Museu del Clavegueram
# Pere Vesa Fillart

Pere Vesa Fillart (Seu d'Urgell (Alt Urgell), 10 de juliol, 1852 - [...?], juliol de 1915), fou catedràtic i orientalista català.
Va ser catedràtic d'història crítica de la literatura espanyola i de llengües orientals a la Universitat de l'Havana, on va explicar 11 cursos d'àrab, 6 de llengua grega i 4 de sànscrit: aquests dos últims, sobretot, li van donar molta fama, i potser dir-se que van ser freqüentats per alumnes de tota Amèrica. Coneixia també altres llengües d'orient: hebreu, caldeu i siríac, i sovint era consultat per orientalistes estrangers. Al mateix temps es va distingir com a humanista, com a literat i com a filòsof, i va mostrar sempre molta admiració pel seu mestre Marcelino Menéndez Pelayo.
Ardent patriota, durant l'última guerra colonial va obtenir pels seus serveis el grau de comandant de voluntaris espanyols i diverses creus, havent-se distingit a l'acció de Jaruco, en unió d'un germà seu el metge i coronel Antoni. Perduda Cuba per a Espanya, no va voler reconèixer el nou estat de coses, i malgrat les promeses que se li van fer, va demanar la repatriació; llavors va ser agregat al quadre de professors de la facultat de filosofia i lletres de la Universitat de Barcelona, on només va poder explicar la seva càtedra quatre anys per manca de salut.
De caràcter summament afable i poc amic d'apassionades polèmiques, es pot afirmar que va ser molt estimat de tots els que el van tractar. Va ser, a més, exemple de ciutadans en el compliment del deure. Finalment, totes aquestes virtuts va unir la qualitat de ser profundament religiós i model d'austeritat cristiana. De la seva religiositat en donen idea les obres de caràcter místic que va compondre, molt apreciades per eminents teòlegs, i entre aquestes és la més important la que porta per títol La Verge Mare. Va escriure, a més, nombrosos articles que es van publicar a diversos diaris d'Espanya i Amèrica, i interessants monografies sobre assumptes filosòfics, que van veure igualment la llum pública.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 68, pàg. 161. (ISBN 84-239-4568-5)
# Pere Vicent Zabata i Grifolla

Pere Vicent Zabata i Grifolla (Sant Mateu, Baix Maestrat, 11 de novembre de 1662 - 26 d'agost de 1733), fou un poeta valencià dels segles XVII i XVII. Era fill del notari Pere Ramon Zabata i d'Agustina Grifolla.
Va estudiar Gramàtica a la mateixa localitat de Sant Mateu amb el seu oncle per part de mare, mossèn Miquel Grifolla i Giner, per, posteriorment, perfeccionar-se en Retòrica a Sogorb, concretament al col·legi dels Jesuïtes. Es va doctorar en Art, possiblement a València. Entre 1687 i 1692 estigué a Roma, on entre d'altres fou nomenat tresorer de l'Hospital de Nostra Senyora de Montserrat. De retorn al seu poble natal, el 1698 es va càrrec de l'Estudi de Gramàtica, tasca que portà a terme fins al 1723. També exercí de mestre a les localitats properes de Morella (1707) i de Vinaròs (1721). Segons els novenaris del padró santmatevà, Zabata compongué part dels goigs a sant Sebastià el 1721.

## Obres

Entre les seves obres cal esmentar les següents: una Rethorica Brevis (Roma, 1689), a instàncies del llavors cardenal Antonio Pignatelli; les Poesías varias del doctor Pedro Vicente Zabata y Grifolla (Barcelona, 1697), que va costejar el llavors tresorer del Bisbat de Tortosa Vicent Bas; i especialment la Diaria y verídica relación de lo sucedido en los asedios de la villa de San Matheo [...] en los años 1649, 1705 y 1706 (València, 1706). Deixà també uns Diálogos latinos, manuscrits que daten de l'any 1702.
Segons Querol i Coll, a Zabata i Grifolla cal inscriure'l "en la tradició dels grans poetes barrocs del territori", on hi figuren els tortosins Francesc Vicent Garcia i Ferrandis, Francesc de La Torre, i Gaspar de la Figuera; i també els morellans Francesc Cros i Carles Gasulla d'Ursino.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Querol i Coll, Enric «Una obra recuperada i altres notícies sobre Pere Vicent Zabata, poeta santmatevà». Boletín de la Sociedad Castellonense de Cultura, núm. 82, 2006, pàg. 411-412.
* ↑ Subirats, Emigdi «Pere Vicent Zabata i Grifola». L'Ebre, 15-02-2013, pàg. 45.
# Periclimen (fill de Posidó)

Segons la mitologia grega, Periclimen (en grec antic Περικλύμενος), va ser un heroi, fill de Posidó i de Cloris, la filla de Tirèsias.
Defensor de Tebes durant l'assalt dels set Cabdills, s'enfrontà amb Partenopeu i el matà, tot llançant un bloc de pedra des de dalt de la muralla. Després, durant la persecució de l'enemic en fuga, anà contra Amfiarau, però Zeus va fer desaparèixer aquest darrer junt amb el seu carro, engolit per la terra que el déu va obrir amb un llamp, abans que ningú l'encalcés.

## Referències

* ↑ Èsquil va escriure la tragèdia Els set contra Tebes explicant la història
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 430. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 172. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Pericoma californica

Pericoma californica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Nord-amèrica: des d'Alaska fins a Califòrnia i Nebraska.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Aquatic Dipteran Species and Synonyms Arxivat 2012-12-31 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ William F. Rapp, Jr., 1944. Catalogue of North American Psychodidae. Journal of the New York Entomological Society. Vol. 52, núm. 2, pp. 201-209.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Pericoma sinica

Pericoma sinica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Wagner, Rüdiger, 2003. Psychodiden aus Mittelasien und angrenzenden Gebieten (Insecta: Diptera: Psychodidae). Beiträge zur Entomologie, vol. 53, núm. 1, pàgs. 107-121.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Peripsychoda spuriosa

Peripsychoda spuriosa és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Femella: ulls separats per una distància igual a 3-4 facetes de diàmetre; sutura interocular lleugerament inclinada i amb una projecció triangular al centre; vèrtex igual a 3 vegades l'amplada del pont ocular; occipuci amb una protuberància feblement bilobulada; front amb una àrea trapezoïdal pilosa; palp núm. 2 més curt que el 3; antenes de 0,93-1,02 mm de llargària i amb l'escap 2,5 vegades la mida del pedicel; flagel amb nodes simètrics; ales de 2,25-2,42 mm de longitud i d'1,07-1,25 mm d'amplada, clapades de marró, amb la zona costal no engrandida, punt clar a prop de la base de R1, venes subcostal i cubital feblement unides a R1 i M4 respectivament; fèmur una mica més llarg que la tíbia; lòbul apical dels genitals en forma de cor i amb una concavitat apical petita.
* El mascle no ha estat encara descrit.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin, 1935, 246-249.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Systema Dipterorum Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek J., 1987. Results of the Czechoslovak-Iranian entomological expeditions to Iran 1977. Peripsychoda iranica sp. n. (Diptera, Psychodidae) with comments to the genus and redescriptions of included species. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae 42: 189–206.
# Peristedion antillarum

Peristedion antillarum és una espècie de peix pertanyent a la família dels peristèdids.

## Descripció

* Fa 18 cm de llargària màxima (normalment, en fa 15).

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 329 i 649 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental central: les Antilles i des d'Hondures fins a Panamà.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1801. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 3. i-lxvi + 1-558.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Teague, G. W., 1961. The armored sea-robins of America, a revision of the American species of the family Peristediidae. An. Mus. Nac. Hist. Nat. Montev. (Ser. 2) v. 7 (núm. 2): 1-27, Pls. 1-3.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Miller, G.C. i W.J. Richards, 2002. Peristediidae. Armoured searobins (armoured gurnards). P. 1278-1285. A: K.E. Carpenter (ed.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Atlantic. Vol. 2: Bony fishes part 1 (Acipenseridae to Grammatidae).
* ↑ Claro, R. i L.R. Parenti, 2001. The marine ichthyofauna of Cuba. p. 21-57. A: Claro, R., K.C. Lindeman i L.R. Parenti (eds) Ecology of the marine fishes of Cuba. Smithsonian Institution Press, Washington i Londres. 253p.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Peristedion longispatha

Peristedion longispatha és una espècie de peix pertanyent a la família dels peristèdids.

## Descripció

* Fa 15 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, batidemersal i d'aigües fondes.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental central: el nord-est del Golf de Mèxic i les Antilles.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E., 1801. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 3. i-lxvi + 1-558.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Goode, G. B. & T. H. Bean, 1886. Reports on the results of dredging ... in the Gulf of Mexico (1877-1878) and in the Caribbean Sea (1879-1880), by the U.S. coast survey steamer "Blake," ... XXVIII.--Description of thirteen species and two genera of fishes from the "Blake" collection. Bull. Mus. Comp. Zool. v. 12 (núm. 5): 153-170.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Claro, R., 1994. Características generales de la ictiofauna. p. 55-70. A R. Claro (ed.) Ecología de los peces marinos de Cuba. Instituto de Oceanología Academia de Ciencias de Cuba i Centro de Investigaciones de Quintana Roo.
* ↑ Butsch, R.S., 1939. A list of Barbadian fishes. J. B.M.H.S. 7(1):17-31.
* ↑ Claro, R. i L.R. Parenti, 2001. The marine ichthyofauna of Cuba. p. 21-57. A: Claro, R., K.C. Lindeman i L.R. Parenti (eds) Ecology of the marine fishes of Cuba. Smithsonian Institution Press, Washington i Londres. 253p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pero

Segons la mitologia grega, Pero (en grec antic Πηρώ) va ser una filla de Neleu, rei de Pilos, i de Cloris.
Tenia una gran bellesa, i la van demanar en matrimoni moltes vegades. Però Neleu, que no se'n volia separar, exigí com a dot els bous d'Íficle. Va ser la primera esposa de Biant, quan aquest, gràcies al seu germà Melamp, va aconseguir el ramat després d'enganyar el terrible gos que el vigilava.
De Biant i Pero van néixer molts fills: Perialces, Areu, Alfesibeu, Tàlau, Leòdoc. Més endavant, Pero va ser abandonada per Biant quan ell es va casar amb una de les filles de Pretos, rei d'Argos.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana, plana 173. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997 ISBN 84-297-4146-1
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 432. ISBN 9788496061972.
# Peter Fassbaender

Peter Fassbaender (Aquisgrà, Westfàlia, 28 de gener de 1869 – Zúric, Suïssa, 27 de febrer de 1920) fou un compositor alemany.
Deixeble de Jensen, Wüllner i Seiss al Conservatori de Colònia, dirigí la societat coral Harmonie i la Simfonica de Saarbrücken, i el 1895 fou nomenat director dels Concerts Simfònics i de l'Escola de Música de Lucerna. El 1911 es feu càrrec de la direcció de la societat coral Harmonie de Zuric. La seva filla Edwigis fou una notable violinista.

## Obra

* Vuit Simfonies.
* Tres Concerts, per a piano.
* Dos Concerts, per a violí.
* Un Concert, per a violoncel.
* Sonates per a violí sol, i per a violí i piano
* Tres Quartets, de corda.
* Peces per a piano i lieder.
* Dues Misses,
* Quatre òperes.
* I nombroses obres per a cor.

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. núm. 23 F - Flamez. Madrid: Espasa-Calpe, 1975, p. 355. ISBN 84-239-4523-5.
# Peter Ludwig Hertel

Peter Ludwig Hertel (Berlín, 21 d'abril de 1817 - 13 de juny de 1899) fou un compositor alemany especialitzat en la música de ball. Fou compositor de la cort i director de ball de l'Òpera Reial de Berlín. Va compondre gran nombre de balls, molt populars a Alemanya, entre els quals cal mencionar: Thea ou la fée y Flok (1847), Satanella (1852), Flick und Flock (1865), Sardanapal (1865), Ellionor, Fantaska, i Die Jahreszeiten (1889).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 1293 ISBN 84 239-4527-8
# Peter Mortimer

Peter Mortimer (Puttenham (Surrey), 5 de desembre del 1750 - 8 de gener del 1828) fou un musicògraf alemany d'origen anglès.
De molt jove passà a Alemanya i s'afilià a la secta dels germans moraus, que li encarregaren la redacció del seu diari. Mortimer era un verdader savi, sobretot en matèries de música i història, i visqué en una pobresa tan extremada, que no podia contestar les cartes que li escrivien. Zelter, en una epístola dirigida a Goethe el 1822, conta alguns exemples interessants de la vida de Mortimer, la ingenuïtat i senzillesa del qual eren tan grans com la seva saviesa.
La seva obra més important és la titulada Der Choral-Gesang zur Zeit der Reformation (Berlín, 1821-23), treball ple d'erudició i de bon sentit, en el què l'autor intenta demostrar que les melodies del cant coral protestant provenen de tres dels modos grecs.
El pianista i compositor Dreschke donà a conèixer l'obra titulada System der acht Kirchen Tonarten nach P. Mortimer (Berlín, 1834), que era un extracte del Tractat dels tons, de Mortimer.

## Referències

* ↑ Knouse, Nola Reed. The Music of the Moravian Church in America. University Rochester Press, Gener de 2008, p. 279. ISBN 978-1-58046-260-0.
* ↑ «Peter Mortimer». Neues lausitzisches Magazin, vol. XVII, 1839, pàg. 171-172.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 36, pàg. 1217 (ISBN 84-239-4536-7)
# Peter Sohr

Peter Sohr (Elbląg, Polònia, 1630 - vers el 1693) fou un compositor d'ètnia alemanya nascut a l'Estat polonès.
Publicà la col·lecció titulada Musikalischaer Vorschmack der jauchtzenden Seelen im qwigen Leben, que conté 211 composicions seves (1683). També publicà una edició pòstuma de la Praxis pietatis melica de Johann Krüger (1668).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 1463 (ISBN 84 239-4556-1)
# Petroleuciscus

Petroleuciscus és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Petroleuciscus borysthenicus (Kessler, 1859)
* Petroleuciscus kurui (Bogutskaya, 1995)
* Petroleuciscus persidis (Coad, 1981)
* Petroleuciscus smyrnaeus (Boulenger, 1896)
* Petroleuciscus squaliusculus (Kessler, 1872)
* Petroleuciscus ulanus (Günther, 1899)

## Referències

* ↑ Bogutskaya N. G. 2002. Petroleuciscus, a new genus for the Leuciscus borysthenicus species group (Teleostei: Cyprinidae). Zoosyst. Rossica v. 11 (núm. 1). 235-237.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia), Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* FishBase (anglès)