OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ambulocetus natans

Ambulocetus natans és una espècie de cetaci amfibi de la família dels ambulocètids que visqué en allò que avui en dia és el Pakistan durant l'Eocè mitjà, fa uns 47 o 48 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la formació de Kuldana. Es tracta de l'única espècie del gènere Ambulocetus. Conegut únicament a partir d'un esquelet gairebé complet, és un dels cetacis eocens més estudiats i ha contribuït molt al coneixement de l'evolució dels cetacis i la seva transició de la terra al mar, car fou el primer cetaci descobert amb tot un conjunt d'adaptacions compatibles amb un estil de vida amfibi.
És un fòssil de transició que mostra com les balenes evolucionaren de mamífers terrestres. Amb la seva aparença de cocodril mamífer de tres metres de longitud, tenia un estil de vida clarament amfibi; les seves potes darreres estaven més ben preparades per la natació que per desplaçar-se per terra i probablement nedava amb ondulacions verticals de l'esquena, com les llúdries, les foques i les balenes. S'ha especulat que els ambulocètids caçaven de la mateixa manera que els cocodrils, amagant-se a l'ombra per saltar sobre les preses incautes. Una anàlisi química de les seves dents mostra que podien viure en aigua dolça o salada.
Ambulocetus no tenia orella externa. Per detectar les preses a la terra, és possible que enganxés el cap a terra per detectar-ne les vibracions.
La raó per la qual els científics consideren que Ambulocetus és una balena primitiva és que ambdós tenen en comú certes adaptacions a la vida aquàtica; Ambulocetus tenia una adaptació al nas que li permetia empassar-se coses sota l'aigua i tenia una orella semblant a la de les balenes, que li permetia sentir-hi bé sota l'aigua. A més, les seves dents són similars a la dels cetacis.
Els fòssils d'aquesta espècie foren trobats al Pakistan per l'antropòleg Johannes Thewissen. A l'Eocè, el Pakistan era una regió costanera a la vora del mar de Tetis.

## Referències

* ↑ Entrada «Ambulocetus natans» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 5 abril 2023].

## Enllaços externs

* BBC Online (anglès)
* Ambulocetidae: The First Coastal Whales Arxivat 2005-08-29 a Wayback Machine., de J. G. M. Thewissen (anglès)
# Shirley (Indiana)

Shirley és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 806 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shirley tenia 806 habitants, 320 habitatges, i 224 famílies. La densitat de població era de 841,1 habitants/km².
Dels 320 habitatges en un 30,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,1% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 30% no eren unitats familiars. En el 26,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 19,9% de 45 a 60 i un 16% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.000 $ i la renda mediana per família de 39.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.455 $ mentre que les dones 22.692 $. La renda per capita de la població era de 16.603 $. Entorn del 6,4% de les famílies i el 6,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shirley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shirley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Salmo pelagonicus

Salmo pelagonicus és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces temperades.

## Distribució geogràfica

Es troba a Macedònia del Nord.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ Karaman, S., 1938. Beitrag zur Kenntnis der Süsswasserfische Jugoslaviens. (Salmoniden, l. Teil.). Bull. Soc. Sci. Skoplje v. 18: 131-139.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Borbori, D.C., P.S. Economidis i E.G. Maurakis, 2001. Freshwater fish habitat science and management in Greece. Aquatic Ecosystem Health and Management 4: 381-391
* Dorofeeva, E. A., 1998: Systematics and distribution history of European salmonid fishes of the genus Salmo. Voprosy Ikhtiologii v. 38 (núm. 4): 437-447. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 38 (núm. 6):419-429).
* Economidis, P.S., 1991 Check list of freshwater fishes of Greece (recent status of threats and protection). Hellenic Society for the Protection of Nature, Special publication, 48 p.
* Economidis, P.S., E. Dimitriou, R. Pagoni, E. Michaloudi i L. Natsis, 2000. Introduced and translocated fish species in the inland waters of Greece. Fish. Manage. Ecol. 7:239-250.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hartley, S.E. i M.T. Horne, 1984. Chromosome relationships in the genus Salmo. Chromosoma 90: 229-237.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B. i P.E. Ihssen, 1985. Chromosome banding in salmonid fish: Nucleolar organizer regions in Salmo and Salvelinus. Canad. J. Genet. Cytol.. 27:433-440.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Partida de Bovà

Bovà o Lo Bovar és una partida de l'Horta de Lleida, de Lleida. Si bé hom pensa que el seu nom prové d'un indret amb abundància de boves, historiadors de renom afirmen que l'origen cal trobar-lo en un nom de persona àrab, «Abaldovar».
La seva petita extensió, al voltant de les 30 hectàrees, conté part de la urbanització Vila Montcada - Ciutat Jardí, inaugurada a finals del segle xx. És una zona eminentment residencial, industrial i de serveis; hom hi troba una indústria de transformació del metall, cambres frigorífiques, un CEIP i el tanatori municipal de Lleida.
Aprofitant el pas pel seu terme tant de la Séquia Major del Canal de Pinyana com del riu Noguerola, el sector de l'horticultura i floricultura també hi són presents, juntament amb uns pocs conreus d'arbres fruiters.
La partida disposa de transport públic municipal, línia L17 La Bordeta - Ciutat Jardí.
Limita amb les següents partides:
* Al nord amb Montcada.
* A l'est amb Balàfia.
* Al sud amb Guindàvols.
* A l'oest amb Boixadors.

## Bibliografia

* Lladonosa i Pujol, Josep. Las calles y plazas de Lérida a través de la historia (en castellà). vol. V. Lleida: Guimet Artis, 1961-1978. ISBN 978-84-500-7327-0.
* Bolòs i Masclans, Jordi. Dins les muralles de la ciutat. Lleida: Pagès editors, 2008. ISBN 978-84-9779-715-3.

## Referències

* ↑ Bolòs i Masclans, 2008.

## Enllaços externs

* «Mapa general de Lleida. Partides». Ajuntament de Lleida. Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 3 juny 2011].
* «Xarxa de camins municipals del terme de Lleida» (pdf). Oficina municipal de l'Horta de Lleida. Arxivat de l'original el 2010-09-21. [Consulta: 20 maig 2011].
* «Mapa de les partides de Lleida» (gif). Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 17 setembre 2015].
# Bethune (Colorado)

Bethune és una població del Comtat de Kit Carson a l'estat de Colorado (Estats Units).

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bethune tenia 225 habitants, 74 habitatges, i 58 famílies. La densitat de població era de 579,2 habitants per km².
Dels 74 habitatges en un 48,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,2% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 21,6% no eren unitats familiars. En el 20,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,5.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,6% tenia menys de 18 anys, un 11,6% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 17,3% de 45 a 60 i un 7,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 27 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.958 $ i la renda mediana per família de 30.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 13.994 $. Entorn del 21,9% de les famílies i el 27,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bethune». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bethune». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Lambert I Polentani

Lambert I Polentani fou fill de Guiu I Polentani al que va succeir a la seva mort el 1297 com a senyor de Ravenna mentre el seu germà Bernardí Polentani rebia la senyoria de Cervia.
Va tenir un govern relativament tranquil amb només conflictes menors. El 1312 va arribar a Ravenna Robert d'Anjou i va participar en la lluita contra l'emperador Enric VII.
Va morir el 1316 i com que el seu únic fill Folc ja havia mort la successió va correspondre al seu nebot Guiu Novello Polentani o Guiu II Polentani el jove, el més gran dels fills vius de son germà Ostasi.
# Lovington (Illinois)

Lovington és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.222 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lovington tenia 1.222 habitants, 504 habitatges, i 338 famílies. La densitat de població era de 589,8 habitants/km².
Dels 504 habitatges en un 31,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,4% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 32,9% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.115 $ i la renda mediana per família de 41.544 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.786 $ mentre que les dones 20.800 $. La renda per capita de la població era de 17.311 $. Aproximadament el 6,5% de les famílies i el 8,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lovington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lovington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Salvador Daniel Augeroles

Salvador Daniel Augeroles (1787-ca-1870) fou un músic, pare de Francesc Salvador Daniel;
Nasqué a Hostalric. Va ser organista a Hostalric i al convent de Sant Salvador de Breda. Lluità a la Guerra del Francès en la defensa del castell d'Hostalric on obtingué el grau de Capità. Va ser fet presoner pels francesos durant el setge de Tarragona. Obtingué, juntament amb altres defensors del castell d' Hostalric la Medalla d´Or de la defensa del castell, que més tard fou derogada per Ferran VII. Al 1823 fou novament empresonat pels francesos en la invasió dita dels “Cent mil Fills de Sant Lluis”, i conduït a Bourges, on al cap de pocs mesos fou anomenat organista de la catedral. Va ser professor de música del Collège Royal i de l'Ècole Normal i Fundador de la Sociétè Philarmonique de Bourges. Casat a Bourges per segona vegada, tingué quatre fills, el menor dels quals fou el violinista, compositor, crític musical i musicòleg famós : Francisco Salvador Daniel, que col·laborà amb el seu pare en la redacció d'alguns dels seus llibres sobre pedagogia Musical.
Entre les seves obres cal citar: Alphabet musical (París, 1832), Grammaire philarmonique (Bourges, 1836), Commentaires de l'Alphabet musical et de la Grammaire (París, 1839), i Cours de plain chant (París, 1845).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pags. 922-23 (ISBN 84-239-4517-0)
* Cambourian, Alain. "Les orgues du Berry". Editions Comp' Act
* Cerf Francisco Salvador Daniel, Savant musicologue et hardi communard". La Comune, 16, 4t trimestre, 2002. Basat en Episodes du Temps de la Commune de Paris en 1871, a Alfred Mame. Ed. Tours 1871.
* Daniel, Montserrat. "Salvador Daniel Augeroles (Hostalric, 1787 - París, ca 1850), organista, militar i pedagog musical a França. Noves dades per a una biografia", Quaderns de la Selva, 28, 143-154 (2016)
* Duran, Montserrat; Juanhuix, Josep; Reyero, Ramón. "Hostalric". Quaderns de la revista de Girona
* Sanhuesa Fonseca, Maria. “ 'Sidi Mahaboul'. Vida y Obra de Francisco Salvador Daniel (1831-1871)". Cuadernos de Arte de la Universidad de Granada, 26, 1995, 207-217
# Salvador Mas i Conde

Salvador Mas i Conde (Barcelona, 27 de febrer de 1951) és un director d'orquestra català.
Es va formar musicalment a l'Escolania de Montserrat (1959-1965) i al Conservatori Superior de Música de Barcelona (1965-1974). Becat per la Fundació Juan March i el Ministeri de Ciència i Recerca austríac, va cursar direcció orquestral i coral amb Hans Swarowsky i Günther Theuring, respectivament, a l'Escola Superior de Música i Art Dramàtic de Viena (1974-1977), on es va graduar amb les màximes qualificacions. Va ser becat en dues ocasions per estudiar a Salzburg amb Bruno Maderna i amb Franco Ferrara, a Siena.
Salvador Mas ha estat guardonat per la Fundació Espanyola de la Vocació, pel Ministeri de Ciència i Recerca austríac, així com en el II Concurs Internacional Hans Swarowsky de Directors d'Orquestra (Viena).
Després d'un breu contracte amb l'Òpera de Magúncia (1977), on va iniciar la seva carrera professional, Salvador Mas va ser nomenat director de l'Orquestra Ciutat de Barcelona (1978-1981), principal director convidat d'aquesta formació així com, posteriorment, director de l'Orfeó Català (1983-1985).
A més de dirigir les principals orquestres espanyoles, Mas és convidat regularment a Àustria, Bèlgica, Canadà, Israel, Itàlia, Japó, Mèxic, Polònia, Romania i, periòdicament, per les orquestres de la Ràdio de Berlín, Leipzig i Saarbrücken, així com per l'Orquestra Filharmònica de Múnic i l'orquestra KlangVerwaltung.
Ha estat director titular de l'Orquestra Filharmònica del Würtemberg, a Alemanya (1985-1991); de l'Orquestra Simfònica del Limburg, a Maastricht (Països Baixos, 1988); de l'Orquestra Simfònica i del Cor del Musikverein de Düsseldorf (Alemanya, 1993); de l'Orquestra de Cambra d'Israel i de l'Orquestra Ciutat de Granada (2008-2012).
Paral·lelament a la seva activitat artística, Salvador Mas ha dedicat també la seva atenció a l'àmbit pedagògic. Com a professor extraordinari, Mas tingué al seu càrrec la classe de Direcció d'Orquestra del Conservatori Superior de Música de Barcelona i, a Viena, dels Wiener Meisterkurse, com a successor de Hans Swarowsky. Entre els anys 2005 i 2008, Salvador Mas fou director de l'Escola Superior de Música de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Els intèrprets catalans». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: abril 2013].
* ↑ Morgades, Lourdes «Salvador Mas sustituye a Gerard Claret al frente de la Escuela Superior de Música». El País, 28-06-2005 [Consulta: 29 octubre 2017].
* ↑ «Salvador Mas i Conde». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Perea Virgili, Maria Eugènia. «Els músics monjos. Conversa amb Salvador Mas». Revista Serra d'Or (ISSN 0037-2501), núm. 779, novembre 2024, pp. 24–26.
# Salvatore Agnelli

Salvatore Agnelli (Palerm, Sicília, 1817 - Marsala, Sicília, 1874) fou un compositor italià.

## Estudis i trajectòria professional

Començà els estudis musicals en el conservatori de Nàpols, sota la direcció del mestre Furno, Zingarelli i Donizetti, escriví per a teatre les següents òperes:
* I due pedanti, (Nàpols, 1834),
* It Lazzarone Napolitano, (Nàpols, 1838),
* I Due Gemelli, (Palerm, 1839),
* I Due ferrata, (Palerm, 1839),
* La locandiera di spiritu, (1839),
* La Sentinella nothurna, (Nàpols, 1840),
* Il Fantasma di Nàpoli, 1842),
El 1846, Agnelli es traslladà a Marsella, i en el Gran Teatre estrenà:
* La Jacquerie, gran opera (1849),
* Leonore de Médicis, (1855),
* Les Deux Avares, òpera còmica (1860),
I la partitura de tres grans ballets: Calisto, Blanche de Naples i La rose.
A més a més, va escriure un Miserere, un Stabat Mater i, per acabar, L'Apothéose Napoléon 1r, Cantata que s'estrenà París el 1856.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 3, pàg. 375 (ISBN 84-239-4503-0)
# Salvelinus vasiljevae

Salvelinus vasiljevae és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 25 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 59-62.

## Alimentació

Menja peixos, insectes aeris i aquàtics i llurs larves, amfípodes i mamífers (incloent-hi ratolins).

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces temperades.

## Distribució geogràfica

Es troba a Euràsia: Sakhalín.

## Referències

* ↑ Richardson J. 1836. The Fish. A Fauna Boreali-Americana; or the zoology of the northern parts of British America: containing descriptions of the objects of natural history collected on the late northern land expeditions, under the command of Sir John Franklin, R.N. Fauna Boreali-Americana Part 3. i-xv + 1-327.
* ↑ Safronov, S. N. & T. V. Zvezdov, 2005. Salvelinus vasiljevae so. nova. A new species of freshwater chars (Salmonidae, Salmoniformes) from northwestern Sakhalín. Voprosy Ikhtiol. v. 45 (núm. 6): 737-748.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Safronov, S.N. i T.V. Zvezdov, 2005. Salvelinus vasiljevae sp. nova, a new species fo freshwater chars (Salmonidae, Salmoniformes) from northwestern Sakhalín. J. Ichthyol. 45(9):700-711.
* ↑ Safronov, S.N. i T.V. Zvezdov, 2005.

## Bibliografia

* Beamish, F.W.H., 1980. Swimming performance and oxygen consumption of the charrs. p. 739-748. A E.K. Balon (ed.) Perspectives in vertebrae science: charrs, salmonid fishes of the genus Salvelinus. Chapter 24. W. Junk, Dordrecht, Països Baixos.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B. i P.E. Ihssen, 1985. Chromosome banding in salmonid fish: Nucleolar organizer regions in Salmo and Salvelinus. Canad. J. Genet. Cytol.. 27:433-440.
* Phillips, R.B., K.A. Pleyte i P.E. Ihssen, 1989. Patterns of chromosomal nucleolar organizer region (NOR) variation in fishes of the genus Salvelinus. Copeia 1989:47-53.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Samuel Brenton Whitney

Samuel Brenton Whitney (Woodstock, Vermont, 4 de juny de 1842 - Brattleboro, Vermont, 3 d'agost de 1914) fou un director d'orquestra, organista i compositor estatunidenc.
Fou deixeble de Charles Wels i de J. K. Paine, establint-se a Cambridge (Massachusetts). Posteriorment fou nomenat professor d'orgue de la Universitat de Boston i del Conservatori de la mateixa ciutat, on tingué entre altres alumnes a Ernest Douglas i, des de 1871, organista i director de cor de l'església de la Nativitat. És considerat com el millor intèrpret de Bach als Estats Units.
Entre les seves composicions hi figuren antífones, serveis complets i altres moltes obres de música religiosa, així com sonates per a piano, melodies vocals, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 187 (ISBN 84-239-4570-7)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 519 (ISBN 84-239-4574-X)
# Samuel Parkman Tuckerman

Samuel Parkman Tuckerman (Boston, Estats Units, 11 de febrer de 1819 – Newport (Rhode Island), 30 de juny de 1890) fou un organista i compositor estatunidenc.
Deixeble de Zeuner, va ser organista de l'església de Sant Pau de la seva ciutat natal des de 1840, però el 1849 deixà aquest càrrec per a traslladar-se a Anglaterra, on visità els principals arxius de música religiosa (Londres, Canterbury, York, etc.) i aconseguí el grau de doctor en música. El 1854 tornà als Estats Units i es possessionà novament del seu lloc, que desenvolupà fins a la seva mort. Entre les seves composicions originals figuren serveis complets, himnes i antífones, havent publicat, a més, les col·leccions:
* The Episcopal Harp;
* National Lyre;
* Cathedral Chants (1858);
* Trinity Collection of Church Music (1864)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 64. pàg. 1313 ISBN 84-239-4564-2
# Samuel Wesley

Samuel Wesley (Bristol, 24 de febrer de 1766 - Londres, 11 d'octubre de 1837) fou un organista i compositor anglès de l'època georgiana tardana. Wesley va ser contemporani de Mozart i va ser anomenat per alguns "el Mozart anglès".
Fill del conegut metodista i escriptor d'himnes Charles Wesley, net de Samuel Wesley (poeta de l'últim període de Stuart) i nebot de John Wesley, el fundador de l'església metodista, i oncle de l'organista, compositor i musicòleg Samuel Sebastian Wesley.
Samuel va mostrar el seu talent musical a primerenca edat. Tocava el violí i l'orgue, i va treballar com a director d'orquestra i professor de música. Moltes de les seus composicions més conegudesvan ser escrites per a l'església, incloent el motet In exitu Israel. Les seves composicions seculars inclouen madrigal en cinc parts O singe unto mie roundelaie basat en el poema ben conegut de Thomas Chatterton.
El 1788 Wesley va ser iniciat en la maçoneria en la Lògia d'Antiguitat. El duc de Sussex el va nomenar Gran Organista el 1812, però va renunciar al càrrec el 1818.
Va morir el 1837 i va ser enterrat a l'església de St Marylebone, a Londres.

## Referències

* ↑ "Samuel Wesley (1766–1837): A Source Book" (by Michael Kassler and Philip Olleson, published 2001 by Ashgate)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 115 (ISBN 84-239-4570-7)