OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Horta Sud

L'Horta Sud és una comarca valenciana, ubicada al sud de l'Àrea Metropolitana de València.
Històricament, ha format part de la comarca de l'Horta, que dividida al seu torn entre l'Horta Nord i l'Horta Sud. De facto, l'Horta Sud es va dividir també, no sense polèmica, entre una nova comarca de recent creació, l'Horta Oest, i l'actual Horta Sud. Tanmateix, els canvis i acords del 2022 van fer desaparèixer l'anomenada Horta Oest.
La tradicional capital de l'Horta Sud ha estat Torrent, seu del Museu Comarcal de l'Horta Sud.

## Geografia

Limita al nord i a l'est amb la ciutat de València i l'Albufera, al sud amb la Ribera Baixa i la Ribera Alta.

## Municipis

Les dades bàsiques dels «20 municipis», amb les xifres de població del padró municipal d'habitants 2023, són:
| Municipi | Habitants (2023) | Sup. (km²) | Dens. (2023) (hab./km²) |
| Torrent | 87.295 | 69,2 | 1.261,5 |
| Mislata | 45.644 | 2,1 | 21.735,2 |
| Aldaia | 33.376 | 19,9 | 1.677,2 |
| Manises | 31.573 | 16,1 | 1.961,1 |
| Xirivella | 30.749 | 5,2 | 5.913,3 |
| Alaquàs | 29.825 | 3,9 | 7.647,4 |
| Catarroja | 29.316 | 13,0 | 2.248,2 |
| Paiporta | 27.124 | 3,9 | 6.954,9 |
| Quart de Poblet | 25.590 | 19,7 | 1.299,0 |
| Picassent | 22.236 | 85,8 | 259,2 |
| Alfafar | 21.879 | 10,1 | 2.166,2 |
| Silla | 19.683 | 25,0 | 787,3 |
| Albal | 17.024 | 7,4 | 2.300,5 |
| Benetússer | 15.879 | 0'8 | 20.893,4 |
| Picanya | 11.760 | 7,5 | 1.568,0 |
| Sedaví | 10.637 | 1,8 | 5.812,6 |
| Alcàsser | 10.575 | 9,0 | 1.173,7 |
| Massanassa | 10.146 | 5,6 | 1.811,8 |
| Beniparrell | 2.074 | 3,7 | 560,5 |
| Llocnou de la Corona | 124 | 0,013 | 9.687,5 |
| Horta Sud | 482.509 | 309,7 | 1.558,0 |

## Història

Antigament, la Comarca de l'Horta de València incloïa les actuals comarques de l'Horta Nord, l'Horta Sud i la ciutat de València. A causa del creixement de totes estes comarques es va dividir quatre comarques, separant l'Horta Sud en l'Horta Oest, comarca creada el 1988 i eliminada el 2022.
La comarca de l'Horta Sud és de creació moderna, l'any 1989, i comprèn part de l'antiga comarca de la Ribera Baixa, i part de la històrica Horta de València. Aquestes comarques antigues apareixen al mapa de comarques d'Emili Beüt "Comarques naturals del Regne de València" publicat l'any 1934.

## Equipaments
### Museus

* Museu Comarcal de l'Horta Sud

## Vegeu també

* Horta de València
* Llista de monuments de l'Horta Sud
* L'himne de l'Horta Sud; https://fundaciohortasud.org/horta-sud/

## Referències

* ↑ «Una delimitación sin cerrar desde hace décadas». Levante-EMV, 18-06-2017.
* 1 2 «El fin de l'Horta Oest, la comarca 'fantasma' que nunca existió». Valenciaplaza. [Consulta: 6 juny 2023].
* ↑ «Actualització cartografia de delimitació comarcal - ICV - Generalitat Valenciana». Institut Cartogràfic Valencià, 30-12-2022. [Consulta: 2 gener 2023].
* ↑ «1996-2023: Cifres Oficials de Població dels Municipis Espanyols». [Consulta: 26 febrer 2023].
# Cantó de Bouxwiller

El cantó de Bouxwiller (alsacià Kanton Buswiller) és una divisió administrativa francesa situat al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est. Des del 2018 té 53 municipis i el cap és Bouxwiller.

## Composició

* Alteckendorf
* Berstett
* Bosselshausen
* Bossendorf
* Bouxwiller
* Buswiller
* Dingsheim
* Dossenheim-Kochersberg
* Duntzenheim
* Durningen
* Ettendorf
* Fessenheim-le-Bas
* Furdenheim
* Geiswiller-Zœbersdorf
* Gougenheim
* Grassendorf
* Griesheim-sur-Souffel
* Handschuheim
* Hochfelden
* Hohfrankenheim
* Hurtigheim
* Ingenheim
* Issenhausen
* Ittenheim
* Kienheim
* Kirrwiller
* Kuttolsheim
* Lixhausen
* Melsheim
* Minversheim
* Mutzenhouse
* Neugartheim-Ittlenheim
* Obermodern-Zutzendorf
* Obersoultzbach
* Pfulgriesheim
* Quatzenheim
* Ringeldorf
* Ringendorf
* Rohr
* Schalkendorf
* Scherlenheim
* Schnersheim
* Schwindratzheim
* Stutzheim-Offenheim
* Truchtersheim
* Uttwiller
* Waltenheim-sur-Zorn
* Wickersheim-Wilshausen
* Willgottheim
* Wilwisheim
* Wingersheim les Quatre Bans
* Wintzenheim-Kochersberg
* Wiwersheim

## Història

Llista dels consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1976-2001 | Jean Westphal | UMP | |
| 2001 - | Pierre Marmillod | UDF | |
# Cantó de Blanhac

El cantó de Blanhac és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Tolosa, té 4 municipis i té com a cap cantonal Blanhac.

## Municipis

* Blanhac
* Bausèla
* Còrnabarriu
* Mondonvila

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# Thomas Whitney Surette

Thomas Whitney Surette (Concord, 7 de setembre de 1862 - 1941) fou un compositor estatunidenc. Estudià amb mestres particulars i després de desenvolupar diversos càrrecs, el 1907 fou nomenat lector de música de la Universitat de Colúmbia. Va publicar: The Appreciations of music; The Develepment of Symphonic music; Music and Life; The Significance of the Fine Arts, i nombrosos articles en revistes. La seva obra com a compositor comprèn: Priscila, or the Pilgrim's Proxy; The Eve of St. Agnes, balada dramàtica per a solos, cor i orquestra; Serenata per a violí i piano; Portraits; cinc peces par a piano; Let God Arise, antífona en acció de gràcies per l'acabament de la guerra hispanoamericana, i dues peces per a violoncel i piano.

## Notes

* ↑ http://prabook.com/web/person-view.html?profileId=1095405

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Apèndix núm. 9, pàg. 1049, ISBN 84-239-4579-0
* https://urresearch.rochester.edu/viewContributorPage.action;jsessionid=0CEE97FE119B62844FFB7E9D45D47006?personNameId=6535
# Thymallus grubii

Thymallus grubii és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Subespècies

* Thymallus grubii flavomaculatus (Knizhin, Antónov & Weiss, 2006)
* Thymallus grubii grubii (Dybowski, 1869)

## Referències

* ↑ Linck H. F., 1790. Versuch einer Eintheilung der Fische nach den Zähnen. Mag. Neueste Phys. Naturgesch. v. 6 (núm. 3). 28-38.
* 1 2 BioLib (anglès)
* ↑ Dybowski, B. I., 1869. Vorläufige Mittheilungen über die Fischfauna des Ononflusses und des Ingoda in Transbaikalien. Verh. K.-K. Zool.-Bot. Ges. Wien v. 19: 945-958, table, Pls. 14-18.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Corisc

Corisc (grec antic: Κόρισκος, llatí: Coriscus) va ser un poeta i filòsof grec deixeble de Plató que apareix esmentat sempre conjuntament amb Erast.
Diògenes Laerci els menciona i diu que Plató va escriure una carta a Erast i Corisc, que eren ambdós naturals d'Escepsis, a la Tròade, segons Estrabó.

## Referències

* ↑ Coriscus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 854

## Bibliografia

* Diògenes Laerci, Vida d'Aristòtil. Traduït a l'anglès per C.D. YongeArxivat 2012-11-26 a Wayback Machine..
* Diògenes Laerci, Vida de Plató. Traduït a l'anglès per C.D. Yonge Arxivat 2009-04-18 a Wayback Machine..
# Tibilis

Tibilis (també escrit Thibilis) era una ciutat de l'època romana antiga i medieval en l'antiga Numídia, hui al nord-est d'Algèria. L'indret té àmplies ruïnes romanes, tant antigues com medievals.

## Història

Les nombroses inscripcions llatines descobertes a Tibilis van proporcionar indicacions sobre l'estat i els magistrats d'aquesta ciutat: durant l'imperi primerenc, Tibilis fou primer un pagus dependent de la confederació Cirtaiana que unia Cirta, Rusicade, Chullu i Milève. Gaudint de certa autonomia, la ciutat l'administren dos magistri de mandat anual, assistits per un o dos edils.
Durant els regnats d'Antoní Pius i Marc Aureli, alguns ciutadans notables de Tibilis van obtenir càrrecs alts en l'administració imperial: Quint Antisti Advent Aquilí Pòstum, cònsol al 167, i el seu fill Luci Antisti Burrus, gendre de Marc Aureli i cònsol el 181.
Tibilis rebé el rang de municipi al comandament de dos duumvirs entre 260 i 268, que correspon al període de la dissolució de la confederació.
Els cultes locals incloïen els flamen Augustalis (per a la deïtat imperial), flamen Saturni (sacerdot de Saturn), i déus autòctons, Bacax i la Magna Mater deorum Idaea (la Gran Mare dels Déus).

## Galeria

* Vista general de Tibilis
* Ruïnes de Tibilis
* Ruïnes d'un temple petit
* Tibilis en la Tabula Peutingeriana

## Referències

* ↑ Jacques Gascou, « Pagus et castellum dans la Confédération Cirtéenne », Antiquités africaines, núm. 19, 1983, p. 183.
* ↑ Jacques Gascou, «Pagus et castellum dans la Confédération Cirtéenne», Antiquités africaines, núm. 19, 1983, p. 184.
* ↑ E. Groag, PIR², 1933, p. 142-143, núm. 757.
* ↑ El darrer magistrat conegut per inscripcions.
* ↑ L'any 268 se'n coneix el primer triumvir.
* ↑ Xavier Dupuis, « Constructions publiques et vie municipale en Afrique de 244 à 276 », Mélanges de l'Ecole française de Rome. Antiquité, t. 104, no 1, 1992, p.243.
* ↑ Paul-Albert Fevrier, « Religion et domination dans l'Afrique romaine », Dialogues d'histoire ancienne, Vol. 2, 1976. pp. 305-336 http://www.persee.fr/web/revues/home/prescript/article/dha_0755-7256_1976_num_2_1_2747.
* ↑ [Stéphane Gsell, « Autel romain de Zana (Algérie) », Comptes rendus des séances de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres, 75e année, N. 3, 1931. pp. 265 & 167
# Tici (fill de Zeus)

Segons la mitologia grega, Tici (en grec antic Τιτυός) va ser un gegant, fill de Zeus i d'Èlara. Per por de la gelosia d'Hera, Zeus amagà la seva amant durant l'embaràs, a les profunditats de la terra. De la terra va sortir, en néixer, el gegant Tici.
Quan Leto donà a Zeus els seus fills Àrtemis i Apol·lo; Hera, gelosa, va provocar que el gegant provés de violar Leto o Àrtemis, segons la versió; però Zeus, en descobrir-ho, el fulminà i el precipità al Tàrtar. En altres versions, són Àrtemis i Apol·lo els qui maten Tici. Al Tàrtar jeia, estès a terra, i dues serps o dos voltors (no confondre amb Prometeu, que també pateix un càstig similar, però per una àguila) li devoraven el fetge, que li tornava a créixer segons les fases de la lluna. Alguns autors diuen, però, que els dos fills de Leto van protegir la seva mare i van matar el gegant amb les seves fletxes. Tici va quedar eternament estirat a terra, i amb el seu cos cobria nou hectàrees d'extensió. A Eubea hi havia una cova on Tici rebia culte.

## Referències

* ↑ Higí. Faules (vol. I). Fundació Bernat Metge, 2011, p. 149. ISBN 978-84-9859-181-1.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 524. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 209. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Nèfol

Nèfol és un poble del municipi de Bellver de Cerdanya. Situat a 1.250 m d'altitud, a 3,7 km de Bellver de Cerdanya i a la dreta del torrent del Pi. És limítrof amb el Parc Natural del Cadí-Moixeró.

## Història

Es va abandonar a finals dels anys 70 del segle XX i ha estat rehabilitat l'any 2000. Es va començar rehabilitant les cases de Cal Barrau i Cal Pesolet, que encara eren dretes. Nèfol està inclòs a l'Acta de consagració de la Catedral d'Urgell (ACCU) del 839, com un dels 129 pobles corresponents al comtat que hi són enumerats. En algunes fonts se cita la parròquia de Sant Thomas de Nefal.
Depenia eclesiàsticament de la parròquia de Pi i en l'àmbit alodial depenia del Senyor de Pi.
El 1717 s'incorpora al municipi de Bellver de Cerdanya.
El 1787 Nèfol compta entre 25 i 50 habitants, segons l'estudi de Josep Mª Prat Forga.
El 2017 compta amb 8 veïns.

## Toponímia

El nom de Nèfol, ja fou estudiat per Joan Coromines i Vigneaux, el qual el feia derivar del llatí Nimphulum, similar al Nymphaeum diví, lloc consagrat a les deesses aquàtiques (Onom.Cat. III, 166b). La seva interpretació pren força en el moment en què aquest nimfeu es podria posar en relació amb el jaciment, però sobretot en contrastar-ho amb altres dades toponímiques del sector com els noms de Ciringa i Neriniano (...)"

## Cal Pesolet

La casa, d'estructura típicament cerdana, avui és una casa de turisme rural. Es va edificar en 3 fases, sent l'edificació actual del s. XVIII. Consta en el Registre de la propietat de la Seu d'Urgell que l'hereda Juan Montané Antich qui mor el 15/03/1887 als 35 anys. La casa fou de les famílies Montané Grau, Montané Oliu, Montané Servat i Montané Casanovas, quan es va abandonar cap a finals dels anys 70. Es va rehabilitar l'any 1999 conservant-ne l'estructura, les parets exteriors i la comunera, quan es va començar a recuperar el poble. L'any 2013 es suma a les energies renovables i avui és un establiment turístic sostenible (número al Registre Turístic de Catalunya Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine. PL-000746).

## Referències

* ↑ «Nèfol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Prat Forga, Josep Maria «La població i les activitats econòmiques de la Cerdanya a l'últim quart del segle xvii (1775-1800).». Treballs de la Societat Catalana de Geografia, núm. 73, juny 2012, p. 167-192 ISSN: 1133-2190 (format imprès); 2014-0037 (format digital), 6-2012, pàg. 167-191.
* ↑ Mercadal, Oriol; Aliaga, Sara «Sincretisme: entre el fons pagà i l'avenir del cristianisme». Revista de l'Associació Grup de Recerca de Cerdanya, 1, 1, 01-01-2009, pàg. 27-28 [Consulta: 15 febrer 2014].
* ↑ Cavaller, Raül «Per una activitat física en sintonia amb la natura». DOCUSPORT La Revista, Any XIV, Núm. 30, 01-10-2014, pàg. 32-33.
# Ocosia ramaraoi

Ocosia ramaraoi és una espècie de peix pertanyent a la família dels tetrarògids i a l'ordre dels escorpeniformes.

## Descripció

Fa 8,2 cm de llargària màxima. 15-16 espines i 8-9 radis tous a l'única aleta dorsal. 3 espines i 5 radis tous a l'anal. 28 vèrtebres. Absència d'espines en les superfícies laterals de l'os lacrimal i del primer os suborbital. Inici de l'aleta dorsal per sobre del centre dels ulls. No presenta cap espina característicament allargada. Les membranes de la part espinosa de les aletes presenten incisions al voltant d'1/4 de la longitud de les espines. Línia lateral contínua i amb 14-18 escates. 14-16 branquiespines (9-12 a la part inferior i 3-4 a la superior). Absència d'aleta adiposa. Aletes pectorals amb cap espina i 13-13 radis tous.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal (entre 145 i 274 m de fondària) i de clima tropical, el qual viu a l'Índic: l'Índia.

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és moderat (35 de 100).

## Referències

* ↑ Jordan, D. S. i E. C. Starks, 1904. A review of the scorpaenoid fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum Vol. 27 (núm. 1351): 91-175, Pls. 1-2.
* 1 2 3 4 5 Poss, S. G. i W. N. Eschmeyer, 1975. The Indo-West Pacific scorpionfish genus Ocosia (Jordan and Starks) (Scorpaenidae, Tetraroginae), with description of three new species. Matsya 1:1-18. Pàg. 7.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Mandritsa, S. A. i S. I. Usachev, 1990. A new species of the genus Ocosia (Jordan and Starks) (Scorpaeniformes, Tetrarogidae) from the western part of the Indian Ocean. J. Ichthyol. 30(4):130-134. Pàg. 131.
* ↑ Morphology Data of Ocosia ramaraoi - FishBase (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Manilo, L. G. i S. V. Bogorodsky, 2003. Taxonomic composition, diversity and distribution of coastal fishes of the Arabian Sea. Journal of Ichthyology, v. 43 (suppl. 1): 75-149.
* ↑ List of Marine Fishes reported from India - FishBase (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Bibliografia

* Mandrytsa, S. A., 2001. Lateral line system and classification of scorpaenoid fishes (Scorpaeniformes: Scorpaenoidei). Ph.D. dissertation, Perm University. 1-393. (En rus, resum en anglès).
# Octavian Nemescu

Octavian Nemescu (Pașcani (regió de Moldàvia), 29 de març de 1940 - Bucarest, 6 de novembre de 2020), va ser un compositor i musicòleg romanès contemporani.

## Estudis

Va estudiar al Conservatori Ciprian Porumbescu de Bucarest, entre 1956 i 1963. Mihail Jora va ser el seu professor de composició, Paul Constantinescu el seu professor d'harmonia i Alexandru Pașcanu i Anatol Vieru els seus professors d'orquestració. L'any 1972 va participar en els cursos d'estiu a Darmstadt.

## Activitat didàctica

De 1971 a 1978 va ensenyar Anàlisi i Contrapunt musical a la Universitat de Brașov. Fins al 1990 va ser professor de contrapunt, harmonia i història de la música a l'Acadèmia de les Arts "George Enescu". Des de 1990 va ser professor a la Universitat Nacional de Música de Bucarest.

## Obra musical (selecció)

* Sonata per a clarinet i piano, 1962
* Triangle, 1963-64
* Combinacions en cercles per a violoncel, conjunt i cinta, 1965
* Four Dimensions in Time – IV, ‘Il·luminació’ per a cor i orquestra mixtes, 1967
* Gradeatia per a cinta, 1982
* Metabizantinirikon per a clarinet, violí i cinta, 1985
* Finalis-septima per a clarinet, fagot, violí, violoncel, piano i percussió, 1989
* Finalpha per a trombó, percussió i cinta, 1990
* Finaleph, 1990
* Quartet de corda per a mitjanit, 1993
* Postsimfonia núm. 3, 2003

## Fonts

* „Octavian Nemescu”, Gemeinsame Normdatei, accesat în 15 octombrie 2015
* Octavian Nemescu, SNAC, accesat în 9 octombrie 2017
* Octavian Nemescu, Musicalics
* https://www.thewire.co.uk/in-writing/essays/octavian-nemescu-1940-2020 Lipsește sau este vid: |title= (ajutor)

## Enllaços externs

* http://www.nemescu.ro/ - Lloc web oficial
* cimec.ro: Músics romanesos contemporanis - Octavian Nemescu
# Anton Calenic

Anton Calenic (Chilia Veche, 1 de febrer de 1943) és un piragüista romanès, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de plata en la prova del mateixa prova del programa de piragüisme. Formà equip amb Mihai Ţurcaş, Haralambie Ivanov i Dimitrie Ivanov.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món de piragüisme en aigües tranquil·les de 1966 i una d'or al Campionat d'Europa.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Anton Calenic». [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ «Anton Calenic - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 26 agost 2022].
# Pantaleon Hebenstreit

Pantaleon Hebenstreit (Eisleben, 27 de novembre de 1668 - Dresden, 15 de novembre de 1750) fou un músic alemany.
És conegut principalment per l'invent d'un espècie de dulcimer gran que s'anomenà pantaleon o pantaló. Construí aquest instrument a Merseburg, on s'havia refugiat el 1705 fugint les seus creditors de Leipzig. Des de 1705 va fer nombrosos viatges per Europa donant concerts, i produí verdader entusiasme en la cort de Lluís IV, que fou el que batejà l'instrument.
El 1706 fou nomenat director de música i mestre de capella d'Eisenach, i el 1714 entrà en la Capella Reial de Dresden, on tingué com alumne molt avantatjat a Christlieb Siegmund Binder. El Pantaleon anà perdent importància a mesura que es perfeccionava el piano, i acabà per desaparèixer. És probable que els concerts per a timpà i violí d'Herbenstreit impulsessin a Bach a escriure els seus concerts per a piano.

## Referències

* ↑ Ràdio, Catalunya. «El manxaire 99: Pantalons musicals». [Consulta: 30 gener 2019].
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 887. (ISBN 84-239-4508-1)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 861 (ISBN 84 239-4527-8)
# Amdoun

La delegació o mutamadiyya d'Amdoun (àrab: معتمدية عمدون, muʿtamadiyya ʿAmdūn) és una delegació o mutamadiyya tunisiana de la governació de Béja, situada vora nou quilòmetres al nord-oest de la ciutat de Béja. N'és la capital Zahret Medien, on resideixen 11.000 dels 24.320 habitants de la regió (2004).
La delegació d'Amdoun està immersa a l'extrem oriental costaner del gran sistema muntanyós de la Serralada de l'Atles.

## Administració

El seu codi geogràfic és 21 53 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en catorze sectors o imades:
* Zahret Medien (21 53 51)
* Zahret Medien Sud (21 53 52)
* El Fraîjia (21 53 53)
* El Ghorfa (21 53 54)
* Romadhnia (21 53 55)
* Maghraoua (21 53 56)
* Sabah (21 53 57)
* El Mejaless (21 53 58)
* El Hamra (21 53 59)
* Ghazia (21 53 60)
* Malek (21 53 61)
* Tarhouni (21 53 62)
* El Goussa (21 53 63)
* El Djouza (21 53 64)

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 60-64. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Lepidotrigla argyrosoma

Lepidotrigla argyrosoma és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu fins als 82 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: les illes Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1860. Catalogue of the Acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 2. Squamipinnes, Cirrhitidae, Triglidae, Trachinidae, Sciaenidae, Polynemidae, Sphyraenidae, Trichiuridae, Scombridae, Carangidae, Xiphiidae. Londres. Cat. Fishes v. 2. i-xxi + 1-548.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fowler, H. W., 1938. Descriptions of new fishes obtained by the United States Bureau of Fisheries steamer "Albatross", chiefly in Philippine seas and adjacent waters. Proceedings of the United States National Museum v. 85 (núm. 3032): 31-135.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Richards, W.J., 1992. Comments on the genus Lepidotrigla (Pisces: Triglidae) with descriptions of two new species from the Indian and Pacific oceans. Bull. Mar. Sci. 51(1):45-65.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# William Horsley

William Horsley (Londres, 18 de novembre de 1774 – idm. 12 de juny de 1858) fou un músic anglès.
Fou organista de diverses esglésies de Londres, i el 1812 fundà la Societat Concentores Sodales, que el primer terç del segle XX encara existia. El 1824 va publicar Col·leccions amb obres del seu sogre John Wall Callcott. Va ser professor en la Royal Academy of Music de Londres, on entre d'altres alumnes tingué a John Pyke Hullah.
Va compondre un gran nombre de glees a 3 i 4 veus, serveis religiosos a 5. 6. 7 i 8 veus, dues antífones a 12 parts absolutament diferents, madrigals sonates etc.
El seu fill Charles Edward Horsley (1822-1877), també fou un músic distingit.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, 1ª. part, pàg. 407. (ISBN 84-239-4528-6)
# Cantó de Muret

El cantó de Muret és un cantó francès al departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Muret, està format per 9 municipis i el cap cantonal n'és la subprefectura de Muret.

## Municipis

* Muret
* Frosins
* Sèishes
* L'Èrm
* La Vernosa e la Caça
* La Bastideta
* Le Haugar
* Sent Alari
* Sent Clar de Ribèra