OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A muerte

A muerte és una sèrie de televisió espanyola de comèdia romàntica creada i dirigida per Dani de la Orden encarregada originalment per a Atresplayer. És protagonitzada per Verónica Echegui i Joan Amargós. Encara que originalment es preveia estrenar a Atresplayer, finalment es va estrenar a Apple TV+ el 5 de febrer de 2025.

## Trama

Després del diagnòstic d'un càncer de cor, el prudent Raúl (Joan Amargós) es retroba amb Marta (Verónica Echegui), d'esperit lliure i recentment embarassada. Tots dos reprenen una amistat que va començar a la infància, i aquesta relació causada pel destí comença a posar a prova les seves creences sobre l'amor.

## Repartiment

* Verónica Echegui com a Marta
* Joan Amargós com a Raúl

## Producció

El 13 de juny de 2023, durant la presentació dels futurs projectes originals en l'esdeveniment Atresplayer Day, Atresplayer va anunciar que estava desenvolupant, entre altres projectes, la sèrie A muerte, la qual fora creada i dirigida per Dani de la Orden i protagonitzada per Verónica Echegui i Joan Amargós. Un mes després, l'11 de juliol de 2023, Atresplayer va anunciar que el rodatge de la sèrie havia començat a Barcelona. Aquest mateix dia, també es va anunciar el repartiment complet de la sèrie, el qual inclouria les col·laboracions especials de Berto Romero, Leticia Dolera, Emma Vilarasau, Blanca Apilánez, Pep Munné i Lluís Marco.

## Estrena i màrqueting

Originalment, A muerte tenia previst estrenar-se a Atresplayer com una sèrie original de la plataforma. No obstant això, el 12 de desembre de 2024, Apple TV+ va anunciar que havia adquirit la sèrie. Aquest mateix dia, la plataforma va anunciar que estrenaria la sèrie mundialment el 5 de febrer de 2025 amb els seus dos primers capítols, seguit d'un capítol setmanal fins a acabar el 12 de març de 2025. Malgrat l'anunci, la propietària d'Atresplayer, Atresmedia Televisión, va confirmar que la sèrie encara tenia previst estrenar-se a la seva plataforma, després del seu recorregut inicial a Apple TV+.

## Referències

* ↑ «A muerte (Serie de TV)». DeAPlaneta. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ Rodera, Alejandro. «'Mariliendre', '¿A qué estás esperando?' y 'Un nuevo amanecer', entre las ocho nuevas series de Atresplayer». Formula TV, 13-06-2023. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ «Dani de la Orden rueda ‘A muerte’, nuevo original de Atresplayer». Panorama Audiovisual, 11-07-2023. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ Cerdeño Salinero, Mario. «Conoce ‘A Muerte’: una feel good sobre treintañeros». Los Lunes Seriéfilos, 10-07-2023. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ «Apple TV+ estrenará en todo el mundo ‘A muerte’, serie de Atresmedia». Audiovisual451, 12-12-2024. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ «Apple TV+ estrenará 'A muerte', la nueva serie de Dani de la Orden para Atresmedia, a nivel mundial». ElDiario.es, 12-12-2024. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ «Apple TV+ estrenará la serie española de Atresmedia, A muerte». TodoTVNews, 12-12-2024. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ Mezzera, Pina. «Apple TV+ será la primera ventana global de la serie de Atresmedia ‘A muerte’, incluyendo España». CVeintiuno, 12-12-2024. [Consulta: 21 desembre 2024].
# Santa Magdalena del Pla

Santa Magdalena del Pla és una església romànica del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció d'una sola nau, amb un absis semicircular a sol ixent. En la base d'aquest hi ha una socolada que sobresurt i interiorment és cobert amb una volta de quart d'esfera. La nau, per altra part, és coberta amb volta de canó, encara que hom creu que si es tragués el parament d'argamassa que la cobreix es descobriria la seva probable forma lleugerament apuntada. La volta està reforçada amb un arc toral que divideix la nau amb dos trams.
La porta d'accés es troba al mur de migdia; està formada per un arc de mig punt amb dovelles grosses. Per tal que no caigui tot el pes sobre la clau de volta hi ha una llinda de descàrrega. El campanar és de tipus torre i acaba amb una piràmide truncada. L'aparell és fet amb carreus petits i disposats en filades.

## Història

Aquesta església es trobava dins l'antic terme del castell de Rocafort, al lloc anomenat Vilomara. Aquest lloc és documentat des del 982 com a Vila Amara. L'església ja estava edificada el 1077, data en què Llop Sanç entrà com a monjo del monestir de Sant Benet de Bages i li feu donació i possessions que tenia a Vilomara. La donació de l'església es veu al monestir es veu confirmada el 1118 i es mantindrà fins a la desamortització de 1835. En la butlla del 1196 el Papa Celestí III confirma la donació de l'església de Santa Mª a l'esmenta't monestir. El 1246 l'església apareix citada sota l'advocació de S. M. i després oscil·larà la seva denominació entre Sta. Mª i Santa Magdalena, per quedar aquesta última.
El 1685 quan rebé la visita del bisbe Pasqual es demanà que se li concedís la categoria de sufragània.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Magdalena del Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Província d'Ilfov

La província d'Ilfov (IPA: ['il.fov]) és la província que envolta Bucarest, la capital de Romania. Tradicionalment ha estat una província rural, però després de la caiguda del comunisme, moltes de les viles de la província han esdevingut petites ciutats, de fet suburbis de Bucarest.

## Límits

* Província de Ialomiţa i província de Călăraşi a l'est.
* Província de Dâmboviţa a l'oest.
* Província de Prahova al nord.
* Província de Giurgiu al sud i est.

## Demografia

Té una població (exclosa Bucarest) de 300,123. La densitat de població és de 188 h/km². El 40% de la població sojorna i treballa a Bucarest, tot i que darrerament s'hi ha instal·lat moltes plantes industrials. Té un creixement anyal del 4%.
* Romanesos - 96.05%
* Gitanos 3,66%, i altres
| Any | Població |
| 1948 | 167,533 |
| 1956 | 196,265 |
| 1966 | 229,773 |
| 1977 | 287,738 |
| 1992 | 286,965 |
| 2002 | 300,123 |

## Divisió Administrativa

La província té 8 ciutats i 31 comunes.
* Periş
* Ciolpani
* Gruiu
* Nuci
* Snagov
* Grădiştea
* Moara Vlăsiei
* Baloteşti
* Corbeanca
* Dascălu
* Petrăchioaia
* Otopeni (ciutat)
* Tunari
* Ştefăneştii de Jos
* Afumaţi
* Voluntari (ciutat)
* Găneasa
* Mogoșoaia
* Buftea (ciutat)
* Chitila (ciutat)
* Dragomireşti Vale
* Chiajna
* Dobroieşti
* Pantelimon (ciutat)
* Brăneşti
* Ciorogârla
* Domneşti
* Clinceni
* Bragadiru (ciutat)
* Popești-Leordeni (ciutat)
* Glina
* Cernica
* Cornetu
* Măgurele (ciutat)
* Jilava
* Berceni
* Dărăşti
* 1 Decembrie
* Vidra

## Referències

* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia după etnie" Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia la recensămintele din anii 1948, 1956, 1966, 1977, 1992 şi 2002" Arxivat 2006-09-22 a Wayback Machine.
# Territ variant

El territ variant o passa-rius a les Balears (Calidris alpina) és una espècie d'ocell de l'ordre dels caradriformes, l'espècie més comuna del gènere a Europa i un dels limícoles més abundants.

## Morfologia

* A l'estiu presenta les parts inferiors clapejades i amb una taca inferior negra característica. El dors és de color castany. A l'hivern desapareixen aquests colors, i l'ocell adquireix un plomatge gris vionat en el dors, coll i pit, i presenta el ventre blanc. En vol presenta una estreta franja alar blanca.
* El bec és relativament llarg i robust, i lleument corbat cap a baix.
* Fa 18 cm.

## Subespècies

* Calidris alpina alpina
* Calidris alpina arctica
* Calidris alpina pacifica
* Calidris alpina schinzii

## Hàbitat

Als Països Catalans arriba al mes d'agost i ocupa els ambients costaners i marins, platges, salines i salobrars. Molt de tant en tant, es veu a les planes interiors.

## Distribució geogràfica

A l'estiu viu a la meitat nord d'Europa i hiverna a la meitat meridional, especialment a les costes mediterrànies i a l'Àfrica del Nord. Al Delta de l'Ebre és molt abundant durant l'hivern, i és més rar i, fins i tot, escàs a la resta de les zones humides dels Països Catalans, entre les quals sobresurt l'albufera de El Fondo al País Valencià.

## Alimentació

Menja insectes, mol·luscs, crustacis, cucs marins i, a voltes, herba o llavors.

## Referències

* ↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, planes 110-111. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6
* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, pàgina 53. ISBN 84-315-0434-X

## Enllaços externs

* Estudi de la població de territ variant al Principat de Catalunya. (català)
* Descripció i comportament social del territ variant. (francès)
# Sargantana cua-roja

La sargantana cua-roja (Acanthodactylus erythrurus) és una espècie de sauròpsid (rèptil) escató de la família dels lacèrtids propi de la península Ibèrica i al nord-oest d'Àfrica.

## Morfologia

Fa uns 7-8 cm de cap a cloaca. La longitud total pot arribar als 23 cm. El cap és força gran i li manca l'escata occipital. El dors és grisós amb ratlles longitudinals blanques més o menys marcades i amb taques fosques. Els joves són inconfusibles, ja que presenten un disseny en el dors de ratlles blanques i negres, i tenen la cua i les cuixes de color vermell viu (aquesta característica sol mantenir-se en alguns individus adults, sobretot en femelles).

## Distribució geogràfica

Es troba a la península Ibèrica i al nord-oest d'Àfrica (Marroc i Algèria). Habita sobretot en zones costaneres i grans depressions interiors.

## Hàbitat

La sargantana cua-roja és una espècie ben adaptada a terrenys tous i solts, especialment sorrencs, i presenta els dits amb les escates inferiors imbricades, cosa que constitueix una adaptació a aquest tipus de sòls, ja que aquesta disposició de les escates augmenta la sustentació.

## Costums

Viu a terra i corre per sobre la sorra a gran velocitat tot aixecant la cua de manera característica i amagant-se a la base dels arbusts. Excava amb facilitat i no és difícil veure-la en repòs mantenint les potes anteriors aixecades.
Com les altres sargantanes de sorra, a les poblacions costaneres, acostuma a mantenir-se activa durant tot l'any, malgrat que una part de la població sol retirar-se als caus durant els mesos més freds.

## Alimentació

Menja diversos tipus d'artròpodes, sobretot insectes (coleòpters, formícids, heteròpters, himenòpters, etc.), encara que durant la primavera i l'estiu és freqüent la ingestió d'aliment vegetal.
De vegades, practica el canibalisme.

## Reproducció

Per l'abril-juny s'observen les primeres còpules, i la posta (1-5 ous) oscil·la de maig a juny o començament de juliol. De vegades poden fer dues postes. Les cries són de color brillant, fan uns 6 cm i trenquen la closca dels ous als 70-75 dies. La maduresa sexual s'assoleix generalment a l'any i mig de néixer.

## Referències

* ↑ «Lagartija colirroja - Acanthodactylus erythrurus». [Consulta: 12 juliol 2019].
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species». [Consulta: 12 juliol 2019].
* ↑ Anfibios y reptiles (en castellà). 2a edició. Madrid: Susaeta, 1991, p. 118-119.
* Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, planes 71-72. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 8473063546.

## Vegeu també

* Llista d'amfibis i rèptils de Catalunya

## Enllaços externs

* Informació sobre aquest rèptil. (italià)
* Fotografies i distribució de la sargantana cua-roja. (castellà)
# Sargochromis mellandi

Sargochromis mellandi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo i Zàmbia.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1920. The classification of the fishes of the family Cichlidae.--I. The Tanganyika genera. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 5 (núm. 25): 33-53.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Satyrichthys isokawae

Satyrichthys isokawae és una espècie de peix pertanyent a la família dels peristèdids.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu fins als 220 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1873. Ueber die Familie Triglidae, nebst einigen Worten über die Classification. Arch. Naturgeschichte v. 39 (núm. 1). 71-93.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Okamura, O., Y. Machida, T. Yamakawa, K. Matsuura & T. Yatou, 1985. Fishes of the Okinawa Trough and the adjacent waters. Vol. 2. The intensive research of unexploited fishery resources on continental slopes. Japan Fisheries Resource Conservation Association, Tòquio. Fish. Okinawa Trough v. 2: 418-781, Pls. 206-418.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Richards, W.J., 1999. Triglidae. Gurnards, sea robins, armored gurnards, and armored sea robins. p. 2359-2363. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). FAO, Roma.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Satyrichthys laticephalus

Satyrichthys laticephalus és una espècie de peix pertanyent a la família dels peristèdids.

## Descripció

* Fa 21 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i d'aigües fondes.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: badia de Tosa (el Japó).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1873. Ueber die Familie Triglidae, nebst einigen Worten über die Classification. Arch. Naturgeschichte v. 39 (núm. 1). 71-93.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
# Saul Caston

Saul Caston (Nova York, 22 d'agost de 1901 - 28 de juliol de 1970) va ser un trompetista i director d'orquestra nord-americà.
Fill de Louis Kazhdan i Rose Gusikoff, des dels 11 anys va estudiar trompeta amb el famós trompetista i professor d'origen rus Max Schlossberg (1873-1936) --de l'escola russa (o jueva russa) de trompeta, que en aquell moment tocava a la Filharmònica de Nova York i que més tard va ensenyar, al New York Institute of Musical Art (Juilliard).-- Més tard també va prendre classes de direcció d'Abram Chasins. El 1918 es va incorporar a l'Orquestra de Filadèlfia com a trompetista, i el 1923 va ocupar el lloc de primera trompeta. Va interpretar la part de trompeta solista en el primer enregistrament del Concert de Brandenburg núm. 2 de Johann Sebastian Bach (1928, director Leopold Stokowski). Des de 1936, també va exercir com a director ajudant. Al mateix temps va dirigir (1941-1944) una petita orquestra a Reading, un suburbi de Filadèlfia.
Aquesta experiència com a director va portar al seu nomenament com a director de l'Orquestra Simfònica de Denver durant 19 temporades (1945-1964). Caston es va convertir en cap de l'Orquestra Simfònica de Denver i la va dirigir fins al 1963. Sota el lideratge de Caston, l'orquestra es va rejovenir i el seu públic va créixer significativament a causa dels nombrosos concerts per a nens i escoles familiars.
Durant la dècada de 1950. Caston i la seva mànager Helen Mary Black (1896–1988), la primera dona directora d'orquestra als Estats Units, van dur a terme una sèrie d'ambicioses produccions d'òpera i concerts amb l'espectacular teló de fons muntanyós de Red Rocks Park, el Red Rocks Amphitheatre, inclòs un concert amb Hélène Traubel i Lauritsa Melchior amb el repertori wagnerià (1950). L'orquestra va guanyar el reconeixement nacional, però a Denver va generar oposició entre els coneixedors i els crítics musicals, que van afirmar que sota el lideratge de Caston i Black, el contingut musical real havia desaparegut de la interpretació dels músics. El 1963, sota la pressió d'aquest grup d'opositors, Caston i Black van dimitir. Posteriorment, Caston va ensenyar trompeta durant un temps al Curtis Institute of Music.
En el seu temps lliure d'actuar a Filadèlfia, va participar en l'enregistrament de bandes sonores de les primeres pel·lícules sonores a Hollywood.

## Referències

* 1 2 3 https://es.findagrave.com/memorial/139154399/saul-caston
* ↑ https://www.time.com/time/magazine/article/0,9171,821819,00.html Arxivat 2013-07-21 a Wayback Machine. Còpia arxivada del 23 de novembre de 2010 a la Wayback Machine // The Time, 29 d'octubre de 1951,
* ↑ https://books.google.cat/books?id=ER_kf0pWJZUC&pg=PA117&lpg=PA117#v=onepage&q&f=false Editorial Big Earth, 1999. - Pàg. 117-118. (anglès)
# Saverio Mattei

Saverio Mattei (1742-1795) va ser un advocat, estudiós polifacètic, traductor, músic i historiador de la música napoletà.
Va néixer a Montepaone el 19 d'octubre de 1742, fill d'una família de terratinents rics i de pare que era un lletrat de l'administració feudal i un músic diletant. Als deu anys va ser enviat al seminari arxipiscopal de Nàpols. A Nàpols també va completar els estudis de dret, va obtenir el doctorat el 1759. El mateix any, amb prou feines tenia disset anys, va publicar el seu primer treball encara en llatí, Exercitationes per saturam.
El 1766, amb 24 anys va publicar el primer tom de la seva obra mestra, la traducció des de l'hebreu dels salms i de les òperes poètiques de la bíblia Libri poetici della Bibbia. La seva notorietat va créixer pel fet que moltes d'aquestes traduccions es van posar en música per compositors de renom com Johann Adolph Hasse, Niccolò Jommelli, Marianna Martinez, N. Piccinni, Giovanni Paisiello.
L'activitat literària de traductor i d'assagista li porta fama, però no prou diners per fer viure la seva família. Paral·lelment va començar una carrera de jurista, primer com a advocat i aviat com a magistrat.
El 1790, Ferran IV de Borbó (1751-1825) el va nomenar delegat reial al Conservatori de la Pietà dei Turchini amb facultats de control absolut. Gràcies a la seva habilitat d'advocat i el seu renom al món cultural, va ser l'únic dels quatre conservatoris que no va haver de tancar el 1797. Saverio Mattei també va crear una col·lecció de manuscrits i publicacions dels grans compositors de l'escola napoletana, un fons molt important, conservat a la biblioteca del Conservatori de San Pietro a Majella.

## Obres destacades

* Libri poetici della Bibbia tradotti dall'ebraico originale, ed adattati al gusto della poesia italiana… (ebook gratuït). (1766-1768) (Llibres poètics de la Bíblia, traduïts de l'hebreu original i adaptats al gust de la poesia italiana…)
* La filosofia della musica, o sia La musica de’ Salmi (1779)
* Saggio di risoluzioni di diritto pubblico ecclesiastico (en italià). 1. Torino: Giammichele Briolo, 1785.

## Referències

* ↑ Montanile & Renato (eds), 2006, p. i-ii.
* ↑ Traversier, Mélanie «De l'érudition à l'expertise : Saverio Mattei (1742-1795), « Socrate imaginaire » dans la Naples des Lumières» (en francès). Revue historique, 641, 1, 2007, pàg. 91. DOI: 10.3917/rhis.071.0091. ISSN: 0035-3264.
* 1 2 Rao, 2008.
* ↑ Rao, Anna Maria. «Intelletuali e professioni a Napoli nel Settecento». A: Maria Luisa Betri, Alessandro Pastore (dir.). Avvocati, medici, ingegneri. Alle origini delle professioni moderne (en italià). Bolonya: Clueb, 1997, p. 41-60.
* ↑ «Pietà dei Turchini» (en italià). Associazione Domenico Scarlatti. [Consulta: 10 octubre 2019].
* ↑ Montanile & Renato (eds), 2006.

## Bibliografia

* Montanile Milena, Ricco Renato. Saverio Mattei : tradizione e invenzione (en italià). Roma: Edizioni di Storia e Letteratura, 2006, p. xvi-208 (Società italiana di studi sul secolo XVIII núm. 30). ISBN 9788863729559.
* Rao, Anna Maria. «Mattei, Saverio». A: Dizionario Biografico degli Italiani (en italià). tom 72. Treccani, 2008 [Consulta: 10 octubre 2019].
# Schismatogobius vitiensis

Schismatogobius vitiensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical (23 °C-26 °C) i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Oceania: Fiji.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ de Beaufort L. F., 1912. On some new Gobiidae from Ceram and Waigen. Zool. Anz. v. 39 (núm. 3). 136-143.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jenkins, A. & D. Boseto. 2005. Schismatogobius vitiensis, a new freshwater goby (Teleostei: Gobiidae) from the Fiji Islands. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 16 (núm. 1): 75-82.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Schismatorhynchos endecarhapis

Schismatorhynchos endecarhapis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Indonèsia.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1855. Nalezingen op de vischfauna van Sumatra. Visschen van Lahat en Sibogha. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 9. 257-280.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Siebert, D. J. i A. H. Tjakrawidjaja, 1998: Revision of Schismatorhynchos Bleeker, 1855 (Teleostei, Cyprinidae), with the description of two new species from Borneo. Bulletin of the Natural History Museum London (Zoology) v. 64 (núm. 1): 97-109.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB