OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campo Maior

Campo Maior és un municipi portuguès, situat al districte de Portalegre, a la regió d'Alentejo i a la subregió de l'Alto Alentejo. L'any 2006 tenia 8.342 habitants. Limita al nord i est amb Villar del Rey, al sud-est amb Elvas i a l'oest amb Arronches.

## Població

Població del concelho de Campo Maior (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 4975 | 4416 | 6050 | 8234 | 9887 | 8549 | 8535 | 8387 | 8359 |

## Freguesies

* Nossa Senhora da Expectação (Campo Maior)
* Nossa Senhora da Graça dos Degolados
* São João Baptista (Campo Maior)
# Walter Louis Rosemont

Walter Louis Rosemont (Filadèlfia, 1877 - valor desconegut) fou un compositor estatunidenc del que se'n tenen molt poques dades.
Estudià música a Alemanya, on dirigí diversos concerts i representacions d'òpera, sent nomenat, al seu retorn als Estats Units, director de la Societat Filharmònica Americana de Nova York. Es va distingir com a professor de cant, tenint entre els seus deixebles a eminents artistes.
A banda de diverses obres instrumentals, va compondre les operetes Fugiyama, Count and Maid, Woman's Justice, Rose of the Harem, i The Little Lambs.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 52, pàg. 397 (ISBN 84 239-4552-9)

## Enllaços externs

* Ressenya biogràfica (anglès)
# Långholmen

Långholmen és una illa situada en el centre d'Estocolm, a Suècia. Es troba entre Södermalm i Kungsholmen. En la seva major part no té edificacions i amb vegetació més o menys densa. És un lloc molt popular de passeig i de berenars campestres, i les seves petites platges s'abarroten sovint a l'estiu. Fins a 1975 aquí havia una presó, ara transformada en hotel i alberg juvenil.
# Vidigueira

Vidigueira és un municipi portuguès al districte de Beja, a la regió d'Alentejo i a la subregió del Baixo Alentejo. L'any 2006 tenia 5.953 habitants. Limita al nord amb Portel, a l'est amb Moura, al sud-est amb Serpa, al sud amb Beja i a l'oest amb Cuba.
Població del concelho de Vidigueira (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 3277 | 5759 | 8813 | 10621 | 10594 | 7405 | 6305 | 6188 | 6019 |
# Warramaba virgo

Warramaba virgo és una espècie d'insecte descrita per primera vegada per Kenneth Hedley Lewis Key l'any 1963, que forma part del gènere Warramaba i de la família Morabidae. No hi ha subespècies enumerades al Catalogue of Life.
Considerada una espècie de saltamartí present al sud d'Austràlia, no disposa d'éssers mascles, només de femelles. Aquest fet ha portat a la conclusió que durant els més de 250.000 anys d'existència, no s'ha reproduit sexualment sinó per partenogènesi.

## Referències

* ↑ Key «A generic and supergeneric classification of the Morabinae (Orthoptera: Eumastacidae), with description of the type species and a bibliography of the subfamily» (en anglès). Australian Journal of Zoology, núm. 37 (supl.), 1976, pàg. 1-185.
* ↑ Bullini, L.; Nascetti, G. «Orthopteroids». A: B. Baccetti (ed.). Evolutionary Biology of Orthopteroid Insects (en anglès). Chichester: Ellis Horwood, 1987 (col. Ellis Horwood series in entomology and acarology).
* ↑ OrthopteraSF: Orthoptera Species File. Eades D.C., Otte D., Cigliano M.M., Braun H., 2010-04-28
* ↑ Bisby, F.A.; Roskov, Y.R.; Orrell, T.M.; Nicolson, D.; Paglinawan, L.E.; BAILLY, N.; KIRK, P.M.; BOURGOIN, T.; BAILLARGEON, G.; OUVRARD, D. . «Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist» (en anglès), 2011. [Consulta: 24 setembre 2012].
* 1 2 Duran, Xavier. «Una espècie de saltamartí fa 250.000 anys que es reprodueix sense mascles». CCMA.cat, 06-06-2022. [Consulta: 9 juny 2022].
# Vila Real de Santo António

Vila Real de Santo António és un municipi portuguès, situat al districte de Faro, a la regió d'Algarve i a la subregió de l'Algarve. L'any 2004 tenia 18.158 habitants. És un dels pocs municipis de Portugal territorialment discontinus, ja que es divideix en una part occidental, la freguesia de Vila Nova de Cacela, i una part oriental, on hi ha la ciutat i Monte Gordo. La part oriental limita al nord i oest amb el municipi de Castro Marim, a l'est amb el riu Guadiana, que marca la frontera amb Ayamonte, i al sud amb l'oceà Atlàntic; la part occidental limita al nord i a l'est amb Castro Marim, a l'oest amb Tavira i al sud amb l'oceà Atlàntic

## Població

Població del municipi de Vila Real de Santo António (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 2.112 | 3.953 | 9.817 | 12.313 | 14.999 | 16.347 | 14.400 | 17.956 | 18.158 |

## Freguesies

* Monte Gordo
* Vila Nova de Cacela
* Vila Real de Santo António

## Enllaços externs

* Vila Real de Santo António Online
* Fòrum de Vila Real de Santo Antonio Arxivat 2018-04-19 a Wayback Machine.
# Wheelerigobius

Wheelerigobius és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Wheelerigobius maltzani (Steindachner, 1881)
* Wheelerigobius wirtzi (Miller, 1988)

## Referències

* ↑ Miller P. J., 1981. The systematic position of a west African gobioid fish, Eleotris maltzani Steindachner. Zool. J. Linn. Soc. v. 73 (núm. 3). 273-286.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Steindachner, F., 1881. Beiträge zur Kenntnis der Meeresfische Afrika's und Beschreibung einer neuen Sargus-Art von den Galapagos-Inseln. Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 44 (núm. 1): 19-58, Pls. 1-10.
* ↑ Miller, P. J., 1988. New species of Corcyrogobius, Thorogobius and Wheelerigobius from west Africa (Teleostei: Gobiidae). J. Nat. Hist. v. 22 (núm. 5): 1245-1262.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Cantó de Bastia-2

El cantó de Bastia-2 és una divisió administrativa francesa situat al departament de l'Alta Còrsega i a la Col·lectivitat Territorial de Còrsega. Està format pel barri U Fangu de Bastia

## Administració

Llista de consellers generals :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1982- | Henri Zuccarelli | PRG | Alcalde de Monte |

## Composició

Llista de municipis :
| Nom | Població | Codi Postal | Codi Insee |
| Bastia | 37 884 (1) | 20200 | 2B033 |
(1) fracció de municipi

## Referències

* ↑ «Décret n° 2014-255 du 26 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département de la Haute-Corse».

## Enllaços externs

* Mapa del cantó de Bastia-2 a Mapquest
# Wiktor Każyński

Wiktor Każyński, rus: Виктор Матвеевич Кажинский, Víktor Matvéievitx Kajinski (Vilnius, Lituania, 18 de febrer de 1812 - Sant Petersburg, 6 de març de 1870) fou un compositor russo-polonès del Romanticisme.
Fou deixeble d'Elsner a Varsòvia, i després d'haver fet un llarg viatge per Alemanya, se'l nomenà director d'orquestra del teatre Alexandre de Sant Petersburg.
A més de les òperes, Tenella (Vílnius, 1840); El jueu errant (Varsòvia, 1842) i Home i dona (Sant Petersburg, 1848), va compondre la música per nombroses obres del repertori d'aquest teatre, així com cantates, cors, marxes, danses, lieders i un gran nombre de transcripcions de melodies russes per a piano i orquestra.
També publicà: Notes preses en el curs d'un viatge d'estudis a través d'Alemanya (Sant Petersburg, 1851 i Història de l'òpera italiana (1851).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 3363 (ISBN 84-239-4582-0)
# Wilhelm Ganz

Wilhelm Ganz (Magúncia, Alemanya, 6 de novembre de 1833 - Londres, Anglaterra, 12 de setembre de 1914) fou un pianista i organista alemany.
Un dels més distingits membres d'aquesta notable família de músics alemanys. Fou u excel·lent organista, pianista acompanyant de la cèlebre Jenny Lind i a Londres director dels grans concerts orquestrals que portaren el seu nom i en els que s'executaren íntegrament per primera vegada a Anglaterra els poemes simfònics de Liszt i Berlioz.
Entre els seus alumnes tingué el seu compatriota Julius Steffens (1831-1882).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. V, pàg. 698 (ISBN 84-239-4575-8)
* Enciclopèdia Espasa Volum núm, pàg. 25 (ISBN 84-239-4525-1)
* ↑ Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 57, pàg. 1051. (ISBN-84-239-4557-X)
# Wilhelm Joseph von Wasielewski

Wilhelm Joseph von Wasielewski (Gdańsk, 17 de juny de 1822 - Sondershausen, 13 de desembre de 1896), fou un violinista i musicògraf alemany.
Estudià en el Conservatori de Leipzig recentment fundat, de 1843 a 1846, sent allí deixeble de Felix Mendelssohn Bartholdy, David i Hauptmann, i després particularment de David. Per aquella època ja s'havia distingit com a crític musical en diversos diaris i revistes, en acabar els estudis entrà com a violí en l'orquestra de la Gewandhaus, i el 1850, per recomanació de Schumann, dirigí els concerts de Düsseldorf. El 1852 s'encarregà de la direcció d'una societat coral de Bonn, però el 1855 es traslladà a Dresden on es dedicà especialment a la critica i a la història musical. Finalment, el 1869 fou nomenat director de la música de la ciutat de Bonn i el 1874 rebé el títol de director reial de música; però el 1884 dimití dels seus càrrecs i es retirà a Sondershausen.

## Lloc distingit

Wasielewski ocupa un lloc molt distingit com a historiador musical i deixà una sèrie d'obres importants, entre les quals cal mencionar:
* Robert Schumann Biographie, (1858; 4,ª ed., 1906),
* Die Violine und ihre Meister, (1869; 4,ª ed. 1904),
* Die Violine im XVII Jahrundert und die Anfänge der Instrumental Komposition, (1874),
* Geschichte der Instrumentalmusik im XVI Jahrundert, (1878),
* Musikalische Fürsten vom Mittelalter bic zu Beginn des XIX Jahrundert, 1879,
* Schumanniana, 1883,
* Beethoven, 1888,
* Das Violoncell und seine Geschichte, 1889,
* Karl Reinecke, ein Künstlerbild, 1892,
* Aus siebenzing Jahre, records (1897). Com a compositor deixa molt escasses obres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 1657 (ISBN 84-239-4569-3)
# La Hitèra

La Hitèra (francès Lahitère) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Alta Garona.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Wilhelm Popp

Wilhelm Popp (Coburg, 29 d'abril de 1828 - Hamburg, 25 de juny de 1903) va ser un compositor i flautista alemany. També va utilitzar el nom afrancesat Guillaume Popp i el nom dels escrits de Henry Alberti.

## Biografia

Wilhelm Popp va ser pianista i flautista de la cort al "Ducal Saxon Court Theatre de Coburg-Gotha". Va rebre la seva formació de flautista de la mà de Kaspar Kummer i Louis Drouet; no hi ha informació sobre la seva formació pianística. Segons la tradició, també devia ser un virtuós del piano, ja que actuava amb diverses orquestres.
Després d'haver-se barallat amb el director de teatre a Coburg, ell mateix va demanar la seva baixa i es va traslladar a Hamburg el 1867. Allà va ser flautista principal de l'Orquestra Filharmònica. Durant la seva vida, Popp va ser un compositor conegut i valorat i a "La història de la flauta" de D. Ehrlich publicat el 1920, les seves obres van ser descrites com "molt conegudes al món musical". Després d'això, difícilment es pot trobar en cap enciclopèdia i només una petita part de la seva obra, que conté prop de 600 composicions, ha estat reeditada fins als nostres dies. La major part de la seva obra inclou peces per a flauta i piano, d'acord amb la tendència de l'època, ha escrit innombrables arranjaments i fantasies sobre melodies conegudes i paràfrasis operístiques de tots els nivells de dificultat. Les seves pròpies composicions són molt interessants, ja siguin innombrables peces de caràcter melòdic, ja siguin les seves sis sonatines o els seus concerts, també en diversos nivells de dificultat, de manera que tant el principiant de la flauta com el virtuós de la flauta poden gaudir d'aquesta literatura.

## Obres

* Història de la música. Retrats, biografies i mostres de les obres dels compositors més famosos dels segles xviii i xix (publicades cap al 1860)
* Diversos llibres de text per a flauta travessera
* La flauta Böhm, estudis de transició de l'antic al nou sistema a l'hora d'aprendre la flauta Böhm, es presenta pràcticament amb aclariment dels avantatges recollits.

## Composicions

* Concert suec (op. 266)
* Prélude dramatique pour flûte ou violon, violoncelle et orgue (harmonium) - Preludi dramàtic per a flauta o violí, violoncel i orgue (harmonium) (op.355)
* Peça de flor (op.383)
* Rapsòdia hongaresa per a flauta i piano (op.385)
* 6 sonatines (op. 388 núm. 1-6)
* An Evening on the Alm, pintura sonora per a pianoforte, 1888 (op. 390)
* Concert per a flauta petita (op.437)
* Cançó gitana russa per a flauta i piano (op. 462/2)
* Petits duets melòdics (op.480)
* "Jugend Trios": sis imatges sonores per a flauta travessera, violí i piano (op. 505)
* Easy Etudes (op.520)
* Staccato - Fantasia per a flauta i piano
* Valse Gracieuse (op.261)
* Nightingale Serenade (op.447)

## Fonts

* Text i imatge: Edició Kossack Musikverlag
* Llista de composicions: Klassika

## Referències

* ↑ Parts manuscrites a l'Arxiu Estatal de Saxònia de Leipzig, fons: Musikverlag Benjamin / Sikorski.
* ↑ Autògraf als arxius estatals de Saxònia a Leipzig, fons: Musikverlag Benjamin / Sikorski.
# Wilhelm Tschirch

Friedrich Wilhelm Tschirch (Lichtenau en Lauban, 1818 - Gera, 1892) fou un compositor alemany del Romanticisme.
Es distingí especialment com a director d'orquestra i cors i com a compositor d'obres corals, algunes de les quals adquiriren merescuda popularitat tant en Alemanya com a Amèrica del Nord, país que visità el 1869, donant conèixer en les principals ciutats (Filadèlfia, Nova York, Baltimore i Washington D.C.) les seves obres d'aquest gènere.
Entre les seves obres cal destacar:
* Eine Nacht auf dem Meer (premiada en un concurs);
* Der Sängerkampf i Die Harmonie;
Havent escrit duran la seva estança als Estats Units el seu poema coral, de gran efecte, Am Niagara. També deixà escrites una Missa, l'òpera Meister Martin, estrenada a Leipzig el 1861, i molta música de concert per a piano, que signava amb el pseudònim Alexander Czersky.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 59, pàg. 1090-91 (ISBN 84-239-4559-6)
# Cantó de Haguenau

El cantó de Haguenau (alsacià Kanton Hàwenau) és una divisió administrativa francesa situat al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est. Des del 2015 té 14 municipis.

## Municipis

* Batzendorf
* Berstheim
* Dauendorf
* Haguenau
* Hochstett
* Huttendorf
* Morschwiller
* Niederschaeffolsheim
* Ohlungen
* Schweighouse-sur-Moder
* Uhlwiller
* Wahlenheim
* Wintershouse
* Wittersheim

## Història

Llista dels consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1988 | Jean-Paul Wirth | UDF-CDS | Professor |
| 1994 | Jean-Paul Wirth | UDF-CDS | Professor |
| 2001 | Jean-Paul Wirth | UMP i aliats | Professor |
| 2008 | Jean-Paul Wirth | UMP i aliats | Professor |
# Cantó de Bischwiller

El cantó de Bischwiller (alsacià Kanton Bíschwiller) és una divisió administrativa francesa situat al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est. Des del 2015 té 22 municipis i el cap és Bischwiller.

## Municipis

* Auenheim
* Bischwiller
* Dalhunden
* Drusenheim
* Forstfeld
* Fort-Louis
* Herrlisheim
* Kaltenhouse
* Kauffenheim
* Leutenheim
* Neuhaeusel
* Oberhoffen-sur-Moder
* Offendorf
* Rœschwoog
* Rohrwiller
* Roppenheim
* Rountzenheim
* Schirrhein
* Schirrhoffen
* Sessenheim
* Soufflenheim
* Stattmatten

## Història

Llista dels consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1972- | René Becker | UMP i aliats | |
# Dido

«Dido» té aquests significats:
* Biografies:
** Dido (mitologia), princesa mitològica de Fenícia, fundadora de la ciutat de Cartago
** Dido (cantant) (Londres, 1971), cantautora anglesa de música pop, trip hop, pop rock i rock alternatiu
** Ashete Dido (Etiòpia, 1988), atleta de llarga distància etíop especialitzada en mitja marató i marató
* Miscel·lània:
** Dido o didos, relatiu al poble islàmic del Daguestan, prop de la frontera amb Geòrgia, del grup Àvar-Andi-Dido
** Dido (llengua), llengua caucàsica nord-oriental
** (209) Dido, asteroide del cinturó d'asteroides, descobert per Christian Peters el 1879 des de l'observatori Litchfield a Clinton (EUA)
** Dido and Aeneas, òpera barroca en un pròleg i tres actes, cap al 1688 pel compositor...
** Lament de Dido, ària de l'òpera Dido and Aeneas de Henry Purcell
# Edifici Carrión

L'Edifici Carrión, també conegut com a Edifici Capitol, és un dels edificis més recognoscibles de la Gran Via (Madrid). Està situat a l'angle que formen el carrer de Jacometrezo i la Gran Via, a la plaça del Callao. El seu primer propietari va ser Enrique Carrió, marquès de Nelín.
L'edifici de catorze plantes va ser projectat pels arquitectes Luis Martínez-Feduchi Ruiz i Vicente Eced y Eced, i construït entre 1931 i 1933. És d'estil art déco i racionalista, utilitza materials com el marbre i granit, i la decoració i el mobiliari són de la casa Rolaco-Mac. El que més va destacar quan es va construir van ser els seus avenços tècnics que incorporaven l'ús de bigues tipus Vierendel, la utilització de teles ignífugues o el sistema de refrigeració (el primer de tot Madrid i que ocupava tota una planta).
Va rebre el premi Ajuntament de Madrid de 1933 i la Medalla de Segona Classe a l'exposició Nacional de Belles Arts de l'any següent. Originalment tenia 64 apartaments, un hotel (el Capitol, ara propietat del grup Vincci), una cafeteria, un bar, un restaurant, una fàbrica d'aigua selz, més oficines i sales de festes. A les seves plantes inferiors hi tenia una gran sala de cine per a quasi 2000 espectadors, el cine Capitol, actualment dividit en sales més petites.
El rètol de neó de la marca Schweppes a la torre és un dels símbols de la Gran Via i de Madrid, i ha aparegut en pel·lícules, com ara El día de la bestia, dirigida per Álex de la Iglesia.
En 2007, dirigida per l'arquitecte Rafael de la Hoz, es va dur a terme una rehabilitació que va eliminar tots els anuncis publicitaris de la façana, només quedaren el de Schweppes i el de Vodafone a la terrassa.

## Bibliografia

* Corral, José del. «La Gran Vía». A: Madrid. Volum 1. Madrid: Espasa-Calpe, S.A., 1979. ISBN ISBN 84-239-5376-9.

## Enllaços externs

* Madrid Histórico Biografia de Luis Martínez-Feduchi Ruiz amb un alçat de l'edifici.
* Un icono de Madrid, de nuevo bajo los focos Article de Fernando Gallardo al diari El País que critica l'última rehabilitació.
* Mazinger Muntatge en què apareix l'edifici.
# Cantó d'Estrasburg-1

El cantó d'Estrasburg (alsacià Kànton Strossburi) és una divisió administrativa francesa situat al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est. Comprèn el centre de la vila.
# William Albright (músic)

William Albright (Gary, 20 d'octubre de 1944 - Ann Arbor, 17 de setembre de 1998) va ser un compositor, pianista i organista estatunidenc.

## Biografia

Albright va néixer a Gary, Indiana, i va començar a aprendre piano a l'edat de cinc anys i va assistir al Departament de Preparació Juilliard (1959-62), a "l' Estman School of Music" (1962-63) i a la Universitat de Michigan (1962-70), on va estudiar composició amb Ross Lee Finney i George Rochberg, i orgue amb Marilyn Mason. Va interrompre els estudis el curs 1968–69 quan va rebre una beca Fulbright per estudiar amb Olivier Messiaen a París. Després de graduar-se el 1970, va ser nomenat professor de la Universitat de Michigan, on va ensenyar fins a la seva mort per insuficiència hepàtica a la ciutat d'Ann Arbor, Michigan el 1998.

## Obra

La seva música combina elements de la música clàssica tonal i no tonal (en particular la influència de Messiaen) amb la música popular nord-americana i la música no occidental, en el que s'ha descrit com a música "poliestilística" o "quaquaversal", cosa que dificulta la definició d'un estil general. L'enfocament d'Albright sobre algunes de les seves músiques s'ha considerat surrealista. En particular, era un entusiasta del ragtime i va fer enregistraments notables dels rags de piano de Scott Joplin i altres. També va gravar un àlbum de les seves pròpies composicions "ragtime".
A més de les seves activitats de composició i docència, Albright va mantenir una carrera activa i va ser considerat com un virtuós organista i pianista, interpretant molts recitals ambdós instruments a tota Amèrica del Nord i Europa. Va encarregar noves obres per a l'orgue a altres compositors contemporanis per tocar en les seves gires de concerts internacionals. Els seus himnes apareixen als himnes de les esglésies unitàries i episcopalianes.
Entre els estudiants més destacats d'Albright hi ha Derek Bermel, John Burke, Evan Chambers, Chihchun Chi-sun Lee, Gabriela Lena Frank, Alexander Frey, Evan Hause, Katt Hernández, Joseph Lukasik, John Howell Morrison, Carter Pann, Frank Ticheli i Michael Sidney Timpson.

## Referències

* 1 2 Griffiths, Paul. 1998. " William Albright, 53 anys, compositor de Ragtime Music per a l'orgue ". New York Times (23 de setembre).
* ↑ Gillespie, Don C. 2001. "Albright, William". The New Grove Dictionary of Music and Musicians, segona edició, editat per Stanley Sadie i John Tyrrell. Londres: Macmillan Publishers.
* ↑ Chambers, Evan. 1999. "In Memoriam William Albright". Perspectives de la nova música 37, núm. 1 (hivern): 31-33.
* ↑ Perone, James Edward. 1988. "Estratègies pluralistes en anàlisi musical: un estudi d'obres seleccionades de William Albright". Doctorat diss., Buffalo: Universitat Estatal de Nova York a Buffalo.
* ↑ Rosenberg, Timothy Earl. 2010. "Interpretar la música de William Albright: un enfocament surrealista". Doctorat diss., East Lansing: Michigan State University
* ↑ Bassett, Leslie. 1999. "En elogi de William Albright". Perspectives de la nova música 37, núm. 1 (hivern): 27-29
# William Brade

William Brade va ser un compositor, violinista i violista anglès de finals del Renaixement i principis del Barroc, 1560-1526 de febrer de 1630) principalment actiu al nord d'Alemanya. Brade va ser el primer anglès a escriure una canzona, una forma italiana, i probablement el primer a escriure una peça per a violí sol.
En tres distintes etapes, 1594-96, 1599-1606 i 1620-22, pa pertànyer a la capella reial de música a Copenhaguen. Ja abans de 1594 i, de nou, des de 1596 a 1599 i de 1619 a 1620, serví en l'exèrcit del principat de Brandenburg, al final com a director d'orquestra. Fou director de la banda municipal d'Hamburg de 1609 a 1614, any en què passà a la cort dels Slesvig-Holstein i el 1618 a Halle (Saxònia-Anhalt).
Durant la seva estada a Hamburg va publicar quatre volums de peces de ball corejades. Les col·leccions de Füllsack i Hildebrand (1607-1609) contenen peces de ball de Brade.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 9, pàg. 535 (ISBN 84-239-4509-X)
# Crœttwiller

Crœttwiller (en alsacià Kräpere) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 173 habitants.
Forma part del cantó de Wissembourg, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes de la Plana del Rin

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 116 | 318 | 294 | 103 | 111 | 173 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Louis Sitter | |
# William Damon

William Daman (també William Damon, Guillaume Daman, Lieja, 1540 - probablement a Londres, 1591) fou un compositor i organista, malgrat que nascut a Bèlgica considerat anglès. Fou organista de la capella de la reina Isabel I i deixà una col·lecció de psalms publicada amb el títol de The psalmes of David in English meter, with notes of four parts (Londres, 1579) de la que se'n feu una segona edició el 1591.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 891 ISBN 84-239-4517-0
* http://themusicdictionary.org/damandamon-william/%5BEnllaç+no+actiu%5D
* http://imslp.org/wiki/Category:Daman,_William