OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pierre Napoléon Bonaparte

Pierre Napoléon Bonaparte (Roma, Itàlia, 11 d'octubre de 1815 - Versalles, França, 7 d'abril de 1881) 5.è príncep de Canino, fou un aventurer, militar i escriptor, fill de Lucien Bonaparte i Alexandrine de Bleschamps.
D'esperit aventurer i caràcter violent, als quinze anys escapà de casa seva, anant a reunir-se amb els seus cosins Napoleó Louis i Louis. Reintegrat poc temps després a la llar paterna, la seva família l'envià als Estats Units, on i vivia el seu oncle l'ex rei d'Espanya. Allà travà amistat amb el general Santander al qual acompanyà en la campanya de Colòmbia i al seu retorn a Itàlia el 1832 conspirà contra el papa Gregori XVI, veient-se obligat abandonar els Estats Pontificis.
Després d'una sèrie d'aventures, d'ésser ferit i haver sofert un llarg empresonament al Castell de Sant'Angelo, marxà novament a Amèrica per passar més tard a Anglaterra d'on el govern l'expulsà a causa de la seva conducta. Temps després se li va permetre el seu retorn a Anglaterra on residí fins al 1848 a Londres i passant a França quan la revolució de Febrer. Primer ingressà en l'exèrcit, sent diputat per l'illa de Còrsega i distingint-se pel seu radicalisme.
El 1849 assistí al setge de Zaatcha (Algèria), però no tardà a abandonar el servei pel que el ministre de la Guerra el destituí. Elegit altra vegada diputat continuà en l'assemblea la seva campanya radical, i després del cop d'Estat que elevà al tron al seu cosí Napoleó III es retirà a la vida privada en senyal de protesta. No obstant, ben aviat reconegué l'emperador, el qual li atorgà una quantiosa pensió, si bé aquest procurà tenir-lo allunyat i no assolí mai ser empleat. El 1870, després d'una violenta discussió matà d'un tret l'escriptor Víctor Noir, sent objecte d'un emocionant procés del que en sortí absolt, marxant després a Anglaterra i més tard a Versalles on morí.
Aficionat a la literatura, traduí el Nabucodonosor de Nicolini (1861) i va escriure un volum de poesies titulat Loisirs (1865), Sur la frontière du Rhin (1868), Souvenirs, Traditions et révélations (Brussel·les, 1876).
El 1871 casà amb Justina Leonora Ruffin (1832-1905), filla d'un obrer, del qual matrimoni nasqueren Roland (1858-1924) i Jeanne (1861), que el 1882 casà amb el marquès de Vença.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 1577 (ISBN 84-239-4508-1)
# Eider Merino Cortázar

Eider Merino Cortázar (Balmaseda, 2 d'agost de 1994) és una ciclista basca, professional des del 2013 i actualment a l'equip Le Col-Wahoo.
Abans d'incorporar-se al Movistar Team el 2018, Merino va rodar durant cinc anys amb l'equip Lointek. El seu germà gran Igor Merino també és un ciclista professional, però ja retirat.

## Palmarès

* 2011
** Campiona d'Espanya júnior en ruta
* 2014
** 1a a la Copa d'Espanya sub-23
* 2015
** 1a al Trofeu Ria de Marín
* 2016
** 1a a la Copa d'Espanya sub-23
* 2017
** 1a al Gran Premi Muniadona
** 1a la Volta a Burgos femenina
** Vencedora d'una etapa a la Volta a València
* 2018
** Campiona d'Espanya en ruta
** 1 etapa del Tour de l'Ardecha

## Referències

* ↑ «News: Drops team completes signings for 2022». VeloUK, 29-10-2021.
* ↑ «Eider Merino». Movistar Team.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Pietro Castrucci

Pietro Castrucci (Roma, 1679 - Dublín (Irlanda) 7 de març de 1752) va ser un violinista i compositor italià del segle xviii.
Fou alumne de Corelli i fou un dels concertistes més notables de la seva època, tant que el 1715 Händel li oferí la direcció de l'orquestra del seu teatre de Londres i per a Castrucci va escriure diversos solos per a violí.
També fou un distingit compositor, devent-se-li nombroses sonates per a violí i 12 Concerti grossi per al mateix instrument.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 12, pàg. 116. (ISBN 84-239-4512-X)
# Pietro Molinari

Pietro Molinari fou un compositor italià del segle xvii.
És autor de les òperes Ipsicratea (1660) representada a Venècia, i La Barbarie del Caso (1664: Alguns musicòlegs li atribueixen a més, l'òpera La Venere travestita.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 1470 (ISBN 84 239-4535-9)
# Pietro Torri

Pietro Torri (Peschiera del Garda, Itàlia, 1650 - Múnic, Alemanya, 6 de juliol de 1737) fou un compositor italià.
Deixeble de Steffani, el 1689 fou nomenat organista de cambra a Múnic i el 1696 mestre de capella dels ducs de Hannover. Després de desenvolupar un càrrec a la cort de Bayreuth, el 1703 assolí el nomenament de director de la música de cambra de Múnic i el 1715 el de mestre de capella i conseller del príncep elector Maximilià II de Baviera, al que seguí en el seu desterrament després de la Batalla de Höchstädt. Finalment, el 1732 ocupà la plaça de mestre de capella de la cort de Múnic.
El seu estil és força influenciat per la música francesa i la tradició veneciana. A banda d'un considerable nombre d'òperes d'escàs valor i d'algunes obres religioses, deixà molts duos instrumentals molt apreciats.

## Referències

* ↑ «Torri, Pietro». A: Enciclopèdia Espasa (en castellà). Volum núm. 62, p. 1463. ISBN 84-239-4562-6.
* ↑ «Tórri, Pietro». A: Enciclopedia Treccani (en italià).

## Bibliografia

* Groote, Inga Mai. Pietro Torri, un musicista veronese alla corte di Baviera (en italià). Verona: Della Scala, 2003, p. 120. ISBN 88-85099-73-4.
# Pilar Reiona

Maria Pilar López Sastre (Palma, 1958), de nom artístic Pilar Reiona, és una cantautora i llicenciada en filologia catalana mallorquina.
El 1992 va ser un dels membres fundadors del grup Xaloc Música, del qual és «cos i ànima» com veu solista i compositora de música i lletra, inspirat en les cançons populars de Mallorca amb l'ànim de «crear música creativa que es pot dansar a sa plaça». A més de música tradicional reinterpretada, crea igualment composicions pròpies. La seva filla, Marta Elka l'ha seguida en la carrera musical i a més de la seva obra solista, col·labora amb Xaloc Música.

## Obres destacades

* Camins i Rondalles (1997)
* Capicua 2002
* 25 anys en un sospira (2017) amb Marta Elka (Audiovisuals de Sarrià)
* Xaloc Música 10: música a sa plaça (2002), llibre

## Referències

* 1 2 3 Frechina, Josep Vicent «Xaloc Música – Sort de Terra». Caramella, 1, 2008, pàg. 34-41.
* 1 2 Moyà, Laura «Xaloc Música resume sus diez años de existencia en su nuevo trabajo» (en castellà). Última Hora, 20-12-2001.
* ↑ Oliver «Música tradicional: Xaloc Música». Llucmajor, núm. 224, 7-2001, pàg. 32-33.
* ↑ Albet, Isaïes «Marta Elka dona a llum «Cançons de maternitat»». EDR Balears, 37 [Consulta: 21 juny 2020].
* ↑ Xaloc Música 10 : música a sa plaça. Palma: Edicions Documenta Balear, 2002. ISBN 84-95694-51-4.

## Enllaços externs

* Gomila, Beil. «Pilar Reiona acompañada del grupo Xaloc (foto)». Diario de Mallorca, 2008. Arxivat de l'original el 2020-06-22. [Consulta: 21 juny 2020].
# Sousse Sidi Abdelhamid

La delegació o mutamadiyya de Sousse Sidi Abdelhamid (àrab: معتمدية سوسة سيدي عبد الحميد, muʿtamadiyyat Sūsa Sīdī ʿAbd al-Ḥamīd) és una delegació de Tunísia a la governació de Sussa, formada pels barris al nord-oest de la ciutat de Sussa, abans d'arribar a Hammam Sousse. En direcció a l'est afronta amb la zona costanera coneguda com Sousse Médina. La delegació té una població de 41.760 habitants.

## Administració

Com a delegació o mutamadiyya, duu el codi geogràfic 31 54 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en quatre sectors o imades:
* Taieb M’hiri (31 54 51)
* Ibn Khaldoun (31 54 52)
* Ksibet Ech-Chatt (31 54 53)
* Sidi Abdelhamid (31 54 54)
A nivell de municipalitats o baladiyyes, forma part de la municipalitat de Sussa (codi geogràfic 31 11).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 77-81. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 146-147. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Muradiye

Muradiye (antigament, en armeni Berkri [armeni: Բերկրի]; kurd: Bêgirî) és una ciutat de Turquia, i un districte de la província de Van. Antigament formà part d'Armènia bagràtida, dins la regió de Vaspurakan a l'est de la punta nord-est del llac Van, al nord-est d'Erciş.

## Història

Poblada per àrabs a partir del 770, quedà inclosa a l'emirat Qaysita des del 771. Ala al-Djahapi de Manazkert fou encarregat vers el 850 de fer operacions militars a Vaspurakan. Ala va saquejar els districtes de l'Albag i sud-est del llac Van i després va entrar a Vaspurakan i es va instal·lar a Ardjudj, però fou sorprès pel príncep Ashot Ardzruni que el va derrotar completament. Ala va fugir i es va refugiar a Berkri (850). El seu emir era encara feudatari dels qaysites vers el 900.
Més tard fou incorporada als dominis dels musafírides i el 1034 el catepà de Vaspurakan Constantí Kabasilas va ocupar Berkri al musafírida Abul Haidja ben Rabib al-Dawla, nebot de Wahsudan ben Mamlan de l'Azerbaidjan. El nou governador romà d'Orient, Gantzi, va deixar la ciutat desguarnida per uns dies (per anar a buscar farratge pels animals) i un presoner de la ciutat, un antic cap militar de nom Kehtrik (o Alim), va fer saber als musafírides que estava sense protecció; la ciutat fou sorpresa i Gantzi va morir. Un exèrcit enviat el 1035 sota comandament del patrici Nicetes Pegonites, va recuperar la ciutat que els defensors van lliurar a canvi de poder sortir sans i estalvis.
L'any 1055 el seljúcida Toghrul Beg va ocupar la ciutat de Berkri i la d'Ardjesh, poblades ambdues per musulmans.

## Referències

* ↑ M. Chahin The Kingdom of Armenia: A History, p. 74
* ↑ Andrew C. S. Peacock Early Seljūq History: A New Interpretation p. 133, 239, 145 i 148
# Siliana Sud

La delegació o mutamadiyya de Siliana Sud (àrab: معتمدية سليانة الجنوبية, muʿtamadiyyat Silyāna al-Janūbiyya) és una delegació de Tunísia, a la governació de Siliana, formada per la part sud de la ciutat de Siliana i tota la zona muntanyosa del Djebel Belouta, arribant al sud-est fins al Djebel Essardj. L'Oued Siliana, que ve del nord, rega la delegació i en aquesta part hi ha l'embassament d'El Akhmes, prop de la vila de Sidi Abd El Mlak. La delegació tenia 33.420 habitants al cens del 2004.

## Administració

Com a delegació o mutamadiyya, duu el codi geogràfic 24 52 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en vuit sectors o imades:
* Marj Mokaddem (24 52 52)
* Es-Sefina (24 52 53)
* Sidi Morched (24 52 54)
* Sidi Mansour (24 52 55)
* Sidi Hmada (24 52 56)
* Sejja (24 52 57)
* Ouled Zenag (24 52 58)
* El Kabel (24 52 59)
A nivell de municipalitats o baladiyyes, forma part de la municipalitat de Siliana (codi geogràfic 24 11).

## Referències

* ↑ Résultats du recensements 2014 par gouvernorats et délégations Arxivat 2018-05-26 a Wayback Machine.. Statistiques Tunisie
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 73-77. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 145. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Rafael Larreina Valderrama

Rafael Larreina Valderrama (Vitòria, 19 de maig de 1956) és un polític del País Basc, pertanyent al partit nacionalista basc Eusko Alkartasuna (EA).

## Biografia

Va estudiar Econòmiques a la Universitat del País Basc i postgrau a l'IESE.

## Trajectòria política

Ha realitzat tota la seva activitat política dins d'Eusko Alkartasuna, formació de la qual Executiva Nacional és membre des dels seus inicis, el setembre de 1986, i també exerceix com a Secretari de Política Institucional del partit. Parlamentari des de la III legislatura. Actualment i per tercera legislatura consecutiva, ocupa el càrrec de coordinador del grup parlamentari d'EA. Va ser regidor de Vitòria entre 1987 i 1990. Des d'aquell any, és parlamentari basc. En l'actualitat és vicepresident segon del Parlament Basc.

## Altres dades

Ha desenvolupat una llarga trajectòria associativa pertanyent a grups com l'Associació Cultural Hegoalde, la Reial Societat Bascongada d'Amics del País, el Club de Muntanya Gasteiz, l'Associació Internet-Euskadi (associació d'internautes bascos), l'Opus Dei i Greenpeace.
# Francisco Buen Lacambra

Francisco Buen Lacambra (Ardisa, Cinco Villas, 1942) és un polític basc d'origen aragonès. Treballà com a torner i s'afilià al PSE-PSOE, després PSE-EE, partit amb el qual fou elegit regidor de l'ajuntament d'Irun el 1979-1983, i exercí com a alcalde de 1983 a 2002. Posteriorment ha estat escollit senador per Guipúscoa a les eleccions generals espanyoles de 2004 i 2008.
# Roberto García Ariño

Roberto García Ariño (Atxondo, Biscaia, 1950), més conegut com a García Ariño IV, fou un jugador professional de pilota basca a mà, en la posició de davanter.
Va debutar el 1973 al Frontó Labrit de Pamplona, i es va retirar el 1990 al Beotibar de Tolosa. D'aleshores ençà és tècnic de l'empresa pilotari Asegarce.

## Palmarés

* Subcampió individual: 1977, 1978, 1979, 1981 i 1982.
* Campió per parelles: 1981.
# Oedemera nobilis

Oedemera nobilis és un coleòpter de la família Oedemeridae, una de les espècies més comunes de la família als Països Catalans i a Europa occidental.

## Característiques

Els mascles d'Oedemera nobilis, com els de la majoria de les espècies del gènere Oedemera, tenen els fèmurs posteriors molt inflats, mentre que les femelles els tenen prims, i els èlitres molt estrets pel darrere (no tant a les femelles) que deixen al descobert les ales membranoses. Són de color verd brillant, sovint amb tonalitats daurades o de coure; també hi ha individus blaus o violacis. Es diferencia d'espècies properes, com ara Oedemera flavipes, a més de pel color, per la llarga pubescència blanca que cobreix el cap, el pronot i les tíbies posteriors del mascles.

## Biologia i ecologia

Oedemera nobilis és molt abundant a la primavera i l'estiu sobre diverses espècies de flors; els mascles són molt aparents pels seus fèmurs posteriors molt dilatats i el seu color verd brillant. S'alimenta de pol·len i nèctar d'asteràcies, ciperàcies, convolvulàcies, crucíferes, dipsacàcies, escrofulariàcies, gramínies, papaveràcies, plantaginàcies, rosàcies, rubiàcies i umbelíferes. Les larves es desenvolupen a les tiges de plantes herbàcies, com ara Spartium i Cirsium.

## Distribució

Oedemera nobilis habita tot Europa meridional, des de la península Ibèrica a Grècia; abunda a la zona mediterrània i penetra a l'Europa Central fins al sud d'Anglaterra i el centre d'Alemanya; assoleix Dinamarca, on és rara i esporàdica. També està presente al Magrib. És absent als països alpins i a Europa Oriental.
Als Països Catalans abunda arreu, excepte a les Illes Balears on no s'ha trobat encara i on és possible que no hi visqui.

## Galeria

* Mascle d'Oedemera nobilis sobre una rosàcia
* Femella d'Oedemera nobilis que mostra els fèmurs posteriors no dilatats
* Mascle d'Oedemera nobilis amb tonalitats d'aram al cap i al pronot
* Mascle d'Oedemera flavipes, sempre d'un verd molt més bronzejat que Oedemera nobilis, i amb la qual es pot confondre

## Referències

* ↑ Vázquez, X. A. 1993. Coleoptera: Oedemeridae, Pyrochroidae, Pythidae, Mycteridae. Fauna Ibérica, vol. 5. Ramos, M. A. i cols. (Eds.). Museo Nacional de Ciencias Naturales, CSIC, Madrid, 181 pp. ISBN 84-00-06109-8
* ↑ Vázquez, X. A. 2002. Fauna of European Oedemeridae. Argania editio, Barcelona, 178 pp. ISBN 84-931847-4-8

## Enllaços externs

* Fauna Ibérica (castellà)
* Llista dels Oedemeridae de la península Ibèrica (castellà)
* European fauna of Oedemeridae (anglès)
* Fauna Europaea: Oedemeridae Arxivat 2017-06-02 a Wayback Machine. (anglès)
# Lope Díaz II d'Haro

Lope Díaz II d'Haro "Cap Brau" (cap a l'any 1170 - † 15 de novembre de 1236). Fill de Diego López II d'Haro i María Manrique. Va ser sisè senyor de Biscaia entre els anys 1214 i 1236. Va combatre amb el seu pare en la Las Navas de Tolosa (1212) sota el comandament d'Alfons VIII de Castella. Tom els seus càrrecs en temps agitats, després de la mort del seu pare el 16 d'octubre de 1214, pocs dies després de la defunció del rei Alfons VIII de Castella qui deixava com a hereu el seu fill de deu anys Enric I de Castella.
La família Lara es va apoderar de la regència, enfrontant-se amb Berenguera de Castella, germana d'Enric i a qui donava suport Lope. En 1217 mor accidentalment Enric, passant a ocupar el tron la seva germana, qui amb suport per diversos nobles entre els quals es trobava Lope, delegaria el tron en el seu fill Ferran III de Castella coronant-lo a Nájera. Alfons IX pare de Ferran, no es conformava amb la proclamació del seu fill com rei de Castella, començant a envair la nació. Durant aquesta Álvar Núñez de Lara es va apoderar de Nájera, sent derrotat i fet presoner per Lope. El suport aportat per Lope en el refermament de Ferran III al tron va ser premiat amb el càrrec d'Alferes Major de Castella, el matrimoni amb Urraca Alfonso, germana del rei, la donació de les viles d'Haro i Pedroso o confirmació de la possessió que ja tenien. Participo en moltes guerres en suport a Ferran III, com les expedicions contra els sarraïns a Andalusia, sent la més important la presa de Baeza en 1227, després de la qual va rebre el títol de conquistador de Baeza.'
El bisbe de Calahorra va voler exigir drets a esglésies subjectes al Monestir de San Millán de la Cogolla, comportant plets que acabarien amb el trasllat en 1232 de la diòcesi a Santo Domingo de la Calzada. Això creo més discòrdies que van fer que en 1235 Lope expulsés al bisbe que va fugir a Roma, tornant la diòcesi a Calahorra. Va ser fundador de Plentzia. Es troba enterrat al Monestir de Santa María la Real de Nájera.

## Família

Va contreure matrimoni amb Urraca Alfonso, filla del rei Alfons IX de Lleó. Va tenir amb ella sis fills:
* Diego López III d'Haro, senyor de Biscaia.
* Teresa López d'Haro, casada amb Nuño Sánchez, fill de Sanç I de Cerdanya.
* Mencía López d'Haro reina de Portugal, dona del rei Sanç II de Portugal
* Sancho López d'Haro
* Álvaro López d'Haro.
* Lope el noi
* Alonso López d'Haro pare de Juan Alonso d'Haro el vell
* Berenguela López d'Haro casada amb Rodrigo González Girón
* Urraca Díaz II d'Haro casada amb Fernando de Castro
Va tenir uns altres tres fills amb Tota de Santa Gadea, senyora molt noble i principal del llinatge dels Salcedos senyors d'Ayala, que foren:
* Lope Díaz d'Haro bisbe de Segòvia
* Diego López de Salcedo casat amb María Álvarez, filla de Alvaro Fernández Potesta.

## Referències

* ↑ Llorente, Juan Antonio (1808), Noticias históricas de las tres provincias vascongadas
# Cantó d'Estrasburg-2

El cantó d'Estrasburg-2 (alsacià Kanton Stroosburi-2) és un divisió administrativa francesa situat al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est. Comprèn el barri de Gare.
# Superròsides

Les superròsides (Superrosidae) són un clade de les angiospermes, les plantes amb flors, format pel clade de les ròsides i l'ordre de les saxifragals. Es tracta d'un dels grups més importants en nombre d'espècies, conté una quarta part de totes les angiospermes.

## Taxonomia

Aquest clade va ser introduït a la quarta versió del sistema de classificació APG, APG IV (2016), amb el nom informal de superrosids. Després de la formalització de la nomenclatura filogenètica amb la publicació del Codi Internacional de nomenclatura filogenètica o Phylocode (la versió actual és la sisena), l'any 2020 es va publicar l'obra Phylonyms. A Companion to the PhyloCode, prevista al Phylocode amb l'objectiu de formalitzar els noms dels clades i fer-los normatius. En aquesta obra es fixa la forma llatinitzada Superrosidae com a nom d'aquest clade.

### Clades

Segons el vigent sistema APG IV la composició i la filogènia del clade se les superròsides seria aquesta:
| Superrosidae | Saxifragales Rosidae  Vitales Eurosidae  Fabidae  Zygophyllales Celastrales Malpighiales Oxalidales Fabales Rosales Fagales Cucurbitales Malvidae Geraniales Myrtales Crossosomatales Picramniales Sapindales Huerteales Brassicales Malvales |

## Referències

* ↑ Queiroz, Cantino i Gauthier, 2020, p. 322.
* ↑ Byng et al., Judd, p. 3, 16.
* ↑ Wang, Hengchang; Moore, Michael J.; Soltis, Pamela S.; Bell, Charles D.; Brockington, Samuel F.; Alexandre, Roolse; Davis, Charles C.; Latvis, Maribeth; Manchester, Steven R.; Soltis, Douglas E. «Rosid radiation and the rapid rise ofangiosperm-dominated forests» (en anglès). Proceedings of the National Academy of Sciences, vol. 106, núm. 10, 3-2009, pàg. 3853-3858. DOI: 10.1073/pnas.0813376106.
* ↑ Byng et al., Judd, p. 3, 6, 16.
* ↑ «International Code of Phylogenetic Nomenclature (PhyloCode)» (en anglès), 08-06-2020. [Consulta: 5 febrer 2023].
* ↑ Queiroz, Cantino i Gauthier, 2020, p. xv-xvi.
* ↑ «Main tree» (en anglès). Angiosperm Phylogeny Website, version 14, 01-07-2017. [Consulta: 5 febrer 2023].

## Bibliografia

* Queiroz, Kevin de; Cantino, Philip D.; Gauthier, Jacques A. Phylonyms. A Companion to the PhyloCode (en anglès). CRC Press, 2020. ISBN 978-1-138-33293-5.
* Byng, J. W.; Chase, Mark W.; Christenhusz, M. J. M.; Fay, Michael F.; Judd, W. S.; Mabberley, D. J.; Sennikov, A. N.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, núm. 1, 5-2016. DOI: 10.1111/boj.12385.
# Kula (Turquia)

Kula (també Cula, Culla o Cule; en grec: Κουλα) és un municipi i districte de la Província de Manisa, a l'actual Turquia. És famós per les seves formacions volcàniques.

## Referències

* ↑ «DB-City. Kula».
# Nicèfor I de Constantinoble

Nicèfor I de Constantinoble (en llatí: Nicephorus, en grec antic: Νικηφόρος) va ser un eclesiàstic romà d'Orient, patriarca de Constantinoble i historiador. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes. És conegut amb els qualificatius de Patriarca, Homologeta i Confessor.
Fill de Teodor, que era notari i secretari en cap de l'emperador Constantí V Coprònim (741-775), va ser ell mateix notari de Constantí VI (780-797), i va ser present al Segon Concili de Nicea on va defensar les imatges, tema pel qual el seu pare ja havia estat enviat dues vegades a l'exili. Cansat de les intrigues de la cort, es va retirar a un convent fins al 806 quan va ser cridat per ocupar el patriarcat a la mort del patriarca de Constantinoble Tarasi. L'any 814 es va oposar a l'emperador Lleó V l'Armeni que va emetre un edicte contra les imatges. Lleó el va deposar el 815 i Nicèfor es va retirar al convent de Sant Teodor a una de les illes de la Propòntida on va morir el 2 de juny del 828.
Va deixar diverses i importants obres, apreciades tant pel seu contingut com pel seu estil, destacant:
* Κωνσταντινονπόλεως Ἱστορια σύντομος, Breviarium Historicum, conegut simplement com el Breviarium, una història del període entre l'assassinat de 'emperador maurici, l'any 602 fins al matrimoni de Lleó IV amb Irene d'Atenes l'any 770.
* Chronologia Compendiaria s. Tripartita. Una obra que va des d'Adam fins a l'època de l'autor. Cap a l'any 872 la va traduir al llatí Anastasi el Bibliotecari.
* Ἀντιρρητικῶν Λόγοι III. El promer llibre és un escrit contra Constantí V Coprònim.
* Στιχομετρία, s. Indiculus Libr. Sacror. Algunes fonts diuen que no era de Nicèfor, sinó que va ser escrita abans del seu temps.
* Confessio Fidei ad Leonem III Papam.
* Canones Breviculi XVII
* Canones (alii) XXXVII
* Epistola continens XVII Interrogationes de Re Canonica cum Responsionibus.
Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Nicephorus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 4 juliol 2023].