OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rock Hall

Rock Hall és una població dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 1.396 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rock Hall tenia 1.396 habitants, 654 habitatges, i 408 famílies. La densitat de població era de 405,3 habitants per km².
Dels 654 habitatges en un 23,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,6% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 37,5% no eren unitats familiars. En el 32,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,8% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 21,3% entre 25 i 44, un 29,5% de 45 a 60 i un 23,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.833 $ i la renda mediana per família de 38.672 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.375 $ mentre que les dones 21.429 $. La renda per capita de la població era de 20.521 $. Entorn del 10,5% de les famílies i el 13,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rock Hall». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rock Hall». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Suquamish

Suquamish és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 3.510 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Suquamish tenia 3.510 habitants, 1.459 habitatges, i 948 famílies. La densitat de població era de 198,1 habitants/km².
Dels 1.459 habitatges en un 30,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 35% no eren unitats familiars. En el 28% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 29,3% entre 25 i 44, un 27,2% de 45 a 60 i un 12,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.667 $ i la renda mediana per família de 55.759 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.860 $ mentre que les dones 27.296 $. La renda per capita de la població era de 22.515 $. Aproximadament el 6,2% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Suquamish». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Suquamish». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Districte de Vienne

El Districte de Vienne és un dels tres districtes del departament francès de la Isèra, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 8 cantons i 99 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Viena del Delfinat.

## Cantons

cantó de Beaurepaire - cantó de la Côte-Saint-André - cantó de Heyrieux - cantó de Pont-de-Chéruy - cantó de Roussillon - cantó de Saint-Jean-de-Bournay - cantó de Vienne-Nord - cantó de Vienne-Sud

## Categoria

* Cantons de l'Isèra
# Anatoli Tarabrin

Anatoli Tarabrin (rus: Анатолий Петрович Тарабрин) (Smolensk, 28 de juny de 1935 - Sant Petersburg, 11 de febrer de 2008) fou un remer rus que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla de bronze en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb Ígor Akhremtxik, Iuri Batxurov i Valentín Morkovkin.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat d'Europa de rem de 1961, així com els campionats nacionals del quatre sense timoner de 1960, 1961 i 1962 i del quatre amb timoner de 1963.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Anatoly Tarabrin». [Consulta: 11 agost 2022].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Vierer o.Stm.)». [Consulta: 10 agost 2022].
* ↑ «Тарабрин, Анатолий Петрович». [Consulta: 10 agost 2022].
# Bessor

El Bessor (Nahal Besor) és un riu del sud d'Israel-Palestina on s'han fet excavacions i s'han trobat objectes predinàstics egipcis.
En temps de l'Antic Testament era un torrent on descansaren 200 homes de David mentre uns altres 400 el travessaven per perseguir els amalequites.

## Referències

* 1 2 1 Sa 30:9-10
# Wangpuïta

La wangpuïta és un mineral de la classe dels sulfats.

## Característiques

La wangpuïta és un molibdat de fórmula química K₃(PO₄)(Mo₁₂O₃₆). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2023, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema isomètric.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 22726, i al projecte RRUFF, amb el número de mostra: r220030.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Freedom núm. 2, situada al districte miner de Marysvale, dins el comtat de Piute (Utah, Estats Units). Aquesta mina estatunidenca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Wangpuite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 març 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 71». European Journal of Mineralogy, 35, 1, 06-02-2023, pàg. 75–79. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-75-2023 [Consulta: 29 març 2023].
# Districte d'Edineț

El districte d'Edineț (en romanès Raionul Edineț) és una de les divisions administratives de la República de Moldàvia. La capital és Edineț. Una altra ciutat és Cupcini. L'u de gener de 2005, la població era de 81.200 habitants.
# Chimay (formatge)

L’'abadia de Chimay fa referència a l'Abadia de Notre-Dame de Scourmont a Chimay, a la província de Hainaut. Aquesta última, sota el lema "Ora et Labora", produeix les cerveses de Chimay. El formatge trapenc es produeix, no lluny d'aquí, a Baileux sempre sota el control dels monjos. Tots els productes de Chimay porten l'etiqueta «Authentic trappist product» i és membre de l'Oficina de productes valons.

## La història

L'any 1850, el príncep de Chimay va convidar als monjos de l'abadia de Westvleteren (Flandes Occidental) a fundar un nou monestir cistercenc. L'any 1857, gràcies a un parell de vaques, els monjos van començar la fabricació de mantega
Des de l'any 1876 comença l'afinat i maduració del formatge pels monjos trapencs de Scourmont.
L'any 1982 una nova fàbrica de formatge veu la llum del dia prop de la planta d'embotellat a Baileux.
El primer formatge rentat amb cervesa es va llançar l'any 1986. Des de llavors, la gamma de formatges de Chimay continua desenvolupant-se.
L'any 2013 la producció va aconseguir les mil tones de formatge a l'any, dels quals 800 tones es consumeixen a Bèlgica.

## Varietats

* «Grand Chimay», fet a base de pasteuritzada i madurat durant tres setmanes.
* «Chimay grand cru», formatge madurat durant quatre setmanes.
* «Vieux Chimay» formatge de pasta dura madurat almenys sis mesos, pel qual s'utilitza llet recol·lectada en els mesos d'estiu. Té un sabor que recorda a fruita seca amb un lleuger toc amarg. Recorda a un gouda vell.
* «A la Chimay Rouge», formatge de pasta tova rentat amb cervesa Chimay Rouge. Madurat durant dues setmanes. Els llúpols de la cervesa li donen un toc amarg.
* «A la Chimay Bleue», formatge de pasta tova rentat amb cervesa Chimay Bleue. Madurat durant dues setmanes. Els llúpols de la cervesa li donen un toc amarg.
* «Chimay Vaig daurar», formatge tou madurat per dues setmanes.
* «Poteaupré», formatge amb llet sencera, de pasta semidura, presurada, no cuita i afinada durant 4 setmanes. La seva escorça rentada, de color ocre es cobreix d'una fina flor blanca.
* «Mont du Secours», formatge d'aroma franca, de pasta suau i tova, escorça de color taronja cobert d'una flor blanca, cremós i de gran untuositat.

## Referències

* ↑ «Association Internationale Trappiste»
* ↑ «Fromages»
* ↑ «Chimay llanci un fromage à la Chimay Bleue»

## Vegeu també

* Abadia de Chimay
* Cervesa Chimay

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2010-10-24 a Wayback Machine.
# Castell d'Oriola

El castell d'Oriola es troba a la forest de San Miguel, pròxim a la localitat del mateix nom, en la comarca del Baix Segura. Va ser construït en set cercles, estant reservat el superior per als alts càrrecs militars. Actualment es poden veure encara grans trams de les seves muralles, així com restes d'algunes torres. També poden distingir-se els distints elements incorporats en successives èpoques. Es troba en estat de ruïna.
El castell d'Oriola deu haver existit ja a l'època del visigot Teodomir, car hi ha referències concretes de la seua existència d'un atac dels normands l'any 859.
Sens dubte es va tractar d'una gran fortalesa, de gran importància al llarg de tota la seva història pel seu valor estratègic. Va ser reformat en nombroses ocasions, especialment després de la Reconquesta. Està documentat que distints monarques van assignar partides per al seu manteniment. Durant la Guerra de Successió, una gran explosió provocada per la caiguda d'un raig sobre el polvorí va destruir la major part del castell, ordenant-se la seva demolició per considerar-se irrecuperable. El terratrèmol de 1829 també va causar greus danys.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1713. Data de consulta: 25 agost 2023.
* ↑ Millàs i Vallicrosa, Josep Maria. Textos dels historiadors àrabs referents a la Catalunya carolíngia. Institut d'Estudis Catalans, 1987, p.124. ISBN 8472831175.
# Sanquitriàcies

Els sanquitriomicots (Sanchytriomycota) són una petita divisió o fílum del regne dels fongs (Fungi), amb una sola família i només dues espècies.

## Catacterísticas

Tal·lus monocèntric, epibiont, penetren la paret de l'hoste amb rizoides. Reproducció sexual desconeguda. Són principalment patògens d'algues Xanthophyceae d'aigua dolça.

## Taxonomia

El fílum Sanchytriomycota inclou una classe, un ordre, una família, dos gèneres amb una espècie cadascun:
* Classe Sanchytriomycetes
** Ordre Sanchytriales
*** Família Sanchytriaceae
**** Amoeboradix
**** Sanchytrium

## Referències

* 1 2 Hyde, K.D. 2024. The 2024 Outline of Fungi and fungus-like taxa. Mycosphere, 15(1): 5146–6239, Doi 10.5943/mycosphere/15/1/25, ISSN 2077 7019. Versió web.
* ↑ Leho Tedersoo et al., High-level classification of the Fungi and a tool for evolutionary ecological analyses.
# Suite núm. 7 (Perosi)

La Suite núm. 7, anomenada Torino, fou composta per Lorenzo Perosi al voltant de 1912. S'estrenà el 25 d'octubre de 2003 a la Sala Polifunzionale de Tortona, en ocasió de la Perosiana 2003, i dirigida per Arturo Sacchetti
A la suite Torino l'orquestra mostra totes les seves possibilitats. Aquesta predilecció, peculiar a l'estil de Perosi, permet l'expressió d'una àmplia gamma de sonoritats, d'atmosferes tímbriques amb encant, d'intuïcions d'efectes i d'experimentacions instrumentals.

## Moviments

* I Vivo mosso
* II Sostenuto
* III Vivo

## Referències

* 1 2 Sacchetti, Arturo. Llibret que acompanya al disc, 2003.
# Baltalimanı

Baltalimanı és una mahalle del districte de Sarıyer (Istanbul), a la costa europea del Bòsfor entre Bahçeköy i Rumelihisarı. Pren el seu nom de Balta-oghlu Sulayman Beg que dirigia la flota otomana quan fou conquerida Constantinoble (1453). Correspon a la clàssica Phaidalia o Gynaikon Limen (Portus Mulierum). Al Segle XV un escriptor turc diu que els grecs l'anomenaven Sarantacopa a causa d'un pont de fusta sobre la maresma veïna. Al segle xviii va esdevenir una platja de moda entre la burgesia de la capital otomana i encara ho era al segle xix.
És famosa perquè s'hi va signar tres tractats:
* La convenció angloturca del 16 d'agost de 1838 que donava diverses avantatges comercials als anglesos i la clàusula de nació més afavorida, i decretava l'abolició dels monopolis comercials a tots els territoris otomans.
* El tractat d'amistat, de comerç i navegació turcobelga de 3 d'agost de 1839.
* La convenció russo-turca d'1 de maig de 1849 que modificava els reglaments orgànics de 1831 referits als principats danubians.
# Adimant de Corint

Adimant (grec antic: Ἀδείμαντος, llatí: Adeimantus), fill d'Òcit (grec antic: Ὠκύτος), fou un militar corinti.
Era un dels comandants de Corint durant la invasió de Grècia per Xerxes I de Pèrsia. Abans de la batalla d'Artemísion va voler sortir amb la seva nau, però Temístocles el va fer quedar. Abans de la batalla de Salamina es va oposar amb insolència a Temístocles durant el consell de comandants. Els atenensos el van acusar de voler-se escapar tot just començar la batalla però els corintis i altres grecs no van ser de la mateixa opinió.

## Referències

* ↑ 1.Adeimantus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 18-19
# Parole

Parole és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 14.031 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Parole tenia 14.031 habitants, 6.645 habitatges, i 3.707 famílies. La densitat de població era de 527 habitants per km².
Dels 6.645 habitatges en un 14,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,7% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 44,2% no eren unitats familiars. En el 37,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,54.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 12,2% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 27,6% de 45 a 60 i un 27% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 67.479 $ i la renda mediana per família de 82.988 $. Els homes tenien una renda mediana de 60.601 $ mentre que les dones 43.610 $. La renda per capita de la població era de 39.102 $. Entorn del 0,2% de les famílies i el 2,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Parole». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Parole». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Districte de Gex

El districte de Gex (arrondissement de Gex en francés) és un dels quatre districtes del departament francès de l'Ain, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 3 cantons i 27 municipis, el cap cantonal és la sotsprefectura de Gex.

## Cantons

* Gex
* Saint-Genis-Pouilly
* Thoiry

## Vegeu també

* Cantons de l'Ain
# Pastor australià

El pastor australià és una raça de gos de pasturatge que es va desenvolupar al nord de l'Estat espanyol, a Astúries, el País Basc i Navarra, i que els emigrants van portar a Austràlia buscant millor sort en aquest país. I des d'allà als Estats Units. La raça avui dia prové dels Estats Units i es va desenvolupar durant la febre de l'or de la dècada de 1840. Per tant, és americana i no pas australiana.
Es creu que aquests cadells especials reben el seu nom per dues raons. La primera és la seva coloració, anomenada "merle blau", que està estretament relacionada amb els gossos d'atura australians dels quals es creu que descendeixen. El segon prové dels clubs de gosseres, que van criar molts gossos amb el nom de "collie". Aquesta distinció va fer que es donés el nom de "pastor" a l'australià, un nom específic per a aquestes mascotes de raça especial. Si bé tot això és teòricament cert, l'únic segur d'aquests bells cadells és que, independentment de la procedència dels seus avantpassats, la seva aparició va tenir lloc a Califòrnia. Aquestes juganeres mascotes s'han convertit en una de les preferides dels amants dels gossos als Estats Units a tot arreu i són estimades pels seus enèrgiques personalitats i habilitats atlètiques.
Tenen una esperança de vida de 12 a 15 anys i el seu pes sol rondar entre 25 i 45 quilograms, encara que les femelles són menys pesades.

## Personalitat

Els australians són gossos actius però tranquils i els encanta jugar amb els nens. Solen avenir-se molt amb altres mascotes. La raça es considera molt intel·ligent i fàcil d'entrenar. Els australians són coneguts per estar especialment ansiosos per complaure els seus amos.
Fidels als seus instints de pasturatge, els australians són molt protectors de les seves famílies i territori i t'avisaran si shi'acosten estranys, però no se'ls considera agressius.

## Referències

* ↑ «Pastor Australiano - Temperamento, características, comportamiento, origen» (en castellà). [Consulta: 2 juliol 2021].
# Suite per a violoncel núm. 1 (Britten)

La Suite per a violoncel núm. 1 en sol major, op. 72, composta per Benjamin Britten el 1964, és la primera de les tres suites per a violoncel sol del compositor britànic.
Va ser compost en la tardor de 1964, quan Britten tornava d'un viatge a l'URSS. Va ser estrenat pel violoncel·lista Mstislav Rostropóvitx el 27 de juny de 1965 al Festival d'Aldeburgh, fundat per Britten l'any 1947.
L'estructura de l'obra és una mica particular, composta de sis seccions dividides en tres grups de dos moviments, cadascun precedit per una introducció canto:
* Fuga: Andante moderato - 4'00"
* Lamento: Lento rubato - 2'45"
* Serenata: Allegretto pizzicato - 2'30"
* Marcia: Alla marcia moderato - 3'20"
* Bordone: Moderato quasi recitativo - 3'00"
* Moto perpetuo e Canto quarto: Presto - 3'00"

## Origen i context

Durant l'era Khrusxov, Britten i Rostropóvitx van establir una amistat artística influent, fomentada per la introducció de Xostakóvitx. Britten, admirador de Xostakóvitx des de feia temps, va veure en la seva òpera Lady Macbeth de Mtsensk una influència per la creació de Peter Grimes. El 1960, Xostakóvitx havia convidat Britten a l’estrena britànica del seu Concert per a violoncel núm. 1 al Royal Festival Hall de Londres, amb Rostropóvitx com a solista. Després del concert, Xostakóvitx va presentar Britten a Rostropóvitx, iniciant una amistat significativa. L'admiració de Britten pel compositor rus, juntament amb la mestria i calidesa de Rostropóvitx, van motivar Britten a reprendre la composició de música instrumental, una pràctica que havia reduït des dels anys quaranta. Aquest vincle va marcar una nova etapa creativa per a Britten.
Britten va compondre la Primera Suite durant la tardor de 1964, inspirant-se en les interpretacions que Rostropóvitx feia de Bach. Aquestes obres adopten l’estil brisé, que crea l’efecte de contrapunt combinant línies melòdiques que es desenvolupen i es trenen abans que s’esvaeixin en l’oïda de l’oient.
La Primera Suite utilitza el recurs del ritornello, amb el Canto inicial reapareixent amb variacions al llarg de l'obra. Aquesta tècnica, a diferència de com ho feien Vivaldi o Bache, Britten l'expandeix més enllà d'un sol moviment com feien. Això reflecteix la preferència de Britten per estructures que emmarquen composicions completes i recorda moments simbòlics d'altres obres seves, com A Midsummer Night's Dream.

## Referències

* 1 2 3 Brett, Philip. «Britten: Cello Suites 1 & 2 / Cello Sonata». Decca. [Consulta: 22 novembre 2024].
# Guargualé

Guargualé (en cors Guargualè) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 109 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 145 | 166 | 146 | 104 | 69 | 109 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Charles Casanova | | |
# Androció (historiador)

Androció (en grec antic: Ἀνδροτίων; en llatí: Androtion) fou un historiador atenès que va escriure una història sobre l'Àtica esmentada sovint pels antics autors com Pausànies, Ammià Marcel·lí, Plutarc i altres, que n'han conservat fragments. La primera edició moderna és de l'any 1811 juntament amb altres fragments de Filòcor.

## Referències

* ↑ Androtion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 177
# Bziphe

El Bziphe o Bzib o és un riu d'Abkhàzia, que neix al Caucas i desaigua al mar. És un riu curt però té importància perquè marca el límit nord del país. Té una longitud de 110 quilòmetres, i la seva conca té una superfície de 1.510 quilòmetres quadrats.

## Referències

Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Bèuluec (Ardecha)

Beaulieu és un municipi francès, situat al departament de l'Ardecha i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
# Eduard Iegórov

Eduard Iegórov (7 de gener de 1940) és un waterpolista rus, ja retirat, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on guanyà la medalla de bronze en la competició del waterpolo. Es proclamà dues vegades campió de l'URSS.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Zenon Bortkevich». [Consulta: 9 desembre 2023].
* ↑ «ЕГОРОВ Эдуард Васильевич | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 9 desembre 2023].