OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alexander (Kansas)

Alexander és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 75 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Alexander tenia 75 habitants, 34 habitatges, i 19 famílies. La densitat de població era de 115,8 habitants per km².
Dels 34 habitatges en un 23,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 44,1% no eren unitats familiars. En el 35,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,3% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 16% de 45 a 60 i un 29,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 12.083 $ i la renda mediana per família de 28.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 18.542 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era d'11.803 $. Entorn del 30,8% de les famílies i el 31,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Alexander». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Alexander». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'hivern de 1960 - 500 metres masculins

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1960 celebrats a la ciutat de Squaw Valley (Estats Units) es disputà una prova de patinatge de velocitat sobre gel sobre una distància de 500 metres en categoria masculina. La competició se celebrà el dia 24 de febrer de 1960 a les instal·lacions del Blyth Arena.

## Comitès participants

Participaren 46 patinadors de velocitat de 15 comitès nacionals diferents.
| Alemanya (4) Austràlia (2) Àustria (2) Canadà (3) Corea del Sud (1) | Estats Units (4) Finlàndia (4) França (2) Itàlia (3)  Japó (4) | Noruega (4) Països Baixos (3) Regne Unit (2) Suècia (4) Unió Soviètica (4) |

## Resum de medalles

| Or | Argent | Bronze |
| Yevgeny Grishin | Bill Disney | Rafael Gratsch |

## Rècords

Rècords establerts anteriorment als Jocs Olímpics d'hivern de 1960.
| Rècord del món | 40.2 s | Yevgeny Grishin | Llac Misurina (ITA) | 22 de gener de 1956 |
| Rècord del món | 40.2 s | Yevgeny Grishin | Llac Misurina (ITA) | 28 de gener de 1956 |
| Rècord olímpic | 40.2 s | Yevgeny Grishin | Llac Misurina (ITA) | 28 de gener de 1956 |

## Resultats

El soviètic Yevgeny Grishin fou el primer patinador a aconseguir revalidar el seu títol olímpic en aquesta distància. En aquests jocs igualà el rècord olímpic i del món que ja posseïa.
| Posició | Patinador | Temps |
| 1 | Yevgeny Grishin | 40.2 (=RM) |
| 2 | Bill Disney | 40.3 |
| 3 | Rafael Gratsch | 40.4 |
| 4 | Hans Wilhelmsson | 40.5 |
| 5 | Gennadi Voronin | 40.7 |
| 6 | Alv Gjestvang | 40.8 |
| 7 | Terry McDermott | 40.9 |
| 7 | Toivo Salonen | 40.9 |
| 9 | Fumio Nagakubo | 41.1 |
| 10 | Henk van der Grift | 41.2 |
| 10 | Iuri Màlixev | 41.2 |
| 10 | Eddie Rudolph | 41.2 |
| 13 | Colin Hickey | 41.3 |
| 14 | Hroar Elvenes | 41.4 |
| 15 | André Kouprianoff | 41.5 |
| 16 | Yoshitaki Hori | 41.8 |
| 16 | Juhani Järvinen | 41.8 |
| 18 | Raymond Gilloz | 42.0 |
| 19 | Leo Tynkkynen | 42.1 |
| 20 | Knut Johannesen | 42.3 |
| 20 | Helmut Kuhnert | 42.3 |
| 20 | Herbert Söllner | 42.3 |
| 20 | Günther Tilch | 42.3 |
| 24 | Nils Aaness | 42.5 |
| 24 | Manfred Schüler | 42.7 |
| 26 | Per-Olof Brogren | 42.8 |
| 27 | Johnny Sands | 42.9 |
| 28 | Wim de Graaff | 43.0 |
| 29 | Franz Offenberger | 43.1 |
| 30 | Olle Dahlberg | 43.1 |
| 30 | Ralf Olin | 43.3 |
| 32 | Mario Gios | 43.4 |
| 33 | Jan Pesman | 43.4 |
| 33 | Gunnar Sjölin | 43.4 |
| 35 | Roy Tutty | 43.5 |
| 36 | Takeo Mizoo | 43.7 |
| 36 | Antonio Nitto | 43.7 |
| 38 | Terry Monaghan | 44.0 |
| 39 | Renato De Riva | 44.1 |
| 40 | Hermann Strutz | 44.4 |
| 41 | Larry Mason | 44.7 |
| 42 | Jouko Jokinen | 45.1 |
| 43 | Shinkichi Takemura | 45.9 |
| 44 | Jang Yeong | 50.0 |
| — | Bill Carow | NF |
| — | Terry Malkin | NF |
    RM: rècord del món
    NF: no finalitzà

## Referències

* ↑ «Olympedia – 500 metres, Men». [Consulta: 25 desembre 2024].
* 1 2 3 El rècord va ser esatablert en altura (més de 1.000 metres sobre el nivell del mar) i sobre gel natural.
# Frontera entre Botswana i Zimbàbue

La frontera entre Botswana i Zimbàbue és la línia fronterera de 813 kilòmetres en sentit Oest-Est, que separa Botswana de Zimbàbue a l'Àfrica Meridional.

## Traçat

La línia de demarcació comença al nord de Botswana, al quatrifini Zàmbia-Zimbàbue- Botswana-Namíbia-Zàmbia-Botswana, al riu Zambezi després travessa la carretera Pandamatenga, bona part d'ella actualment zona protegida com el Parc Nacional Hwange fins al sud, seguint els marges del riu Shashi fins a la seva confluència amb el riu Limpopo, al trifini Sud-àfrica-Botswana-Sud-àfrica-Zimbàbwe. Separa els districtes de Botswana de Central, Chobe i Nord-Est de les províncies de Zimbàbue de Matabeleland Septentrional i Matabeleland Meridional.

## Conflictes

Degut a la situació econòmica a Zimbàbue, molts dels seus habitants intenten emigrar a Botswana. El govern d'aquest país va construir en 2003 a la frontera una tanca metàl·lica electrificada de 2,5 metres d'alt i 500 kilòmetres de llarg, amb el pretext de lluitar contra la propagació d'una epidèmia de febre aftosa del bestiar.

## Referències

* ↑ Ewan W. Anderson International Boundaries: A Geopolitical Atlas, p. 116
* ↑ Le dessous des cartes, Itinéraires géopolitiques, Jean-Christophe Victor, Ed. Tallandier, ISBN 978-2847-349689 p. 167
* ↑ BOTSWANA – ZIMBABWE IN BORDER DISPUTE Arxivat 2018-11-18 a Wayback Machine., Sunday Standard Reporter, 29 de juny de 2006
* ↑ Elia Zureik, Mark Salter Global Surveillance and Policing, p. 184
# São Teotónio (Odemira)

Sâo Teotónio és una vila portuguesa del municipi d'Odemira, amb 347,25 km² d'àrea (del 29 de setembre del 2013, amb la Reorganització Administrativa Territorial) i amb 8.694 habitants (al cens del 2021).
Com a conseqüència de la reorganització administrativa del 2012/2013, aquesta freguesia se n'ajuntà a la de Zambujeira do Mar.

## Descripció

Són famoses les seues festes pels sants populars (mes de juny, en anys senars) en què es decoren els carrers amb flors de paper. A la nit de Sant Pere, complint una antiga tradició, els habitants del llogaret engalanen els cotxes i se'n van a Zambujeira do Mar, on prenen un bany purificador.
En el penúltim cap de setmana de juliol, la vila de Sâo Teotónio és escenari anual de la FACECO –Fira d'Activitats Culturals i Econòmiques del Municipi d'Odemira–, que reuneix més de 300 expositors, artesania, música i debats.
El litoral de la freguesia forma part del Parc Natural del Sud-oest de l'Alentejo i de la Costa Vicentina.

## Història

Per la llei núm. 81/89 de 30 d'agost de 1989, part del territori de la freguesia de São Teotónio se'n separà per formar la nova freguesia de Zambujeira do Mar, amb seu al poble del mateix nom.
És per això que la reorganització administrativa de 2012/2013 feu extingir la freguesia de Zambujeira do Mar el 29 de setembre del 2013, i el seu territori novament s'agregà a la freguesia de Sâo Teotónio.

## Població

Amb llogarets d'aquesta freguesia es creà, per la Llei núm. 81/89, de 30 d'agost, la freguesia de Zambujeira do Mar i s'extingí el 29 de setembre de 2013.

## Llogarets

* Baiona;
* Sâo Miguel;
* Brejão;
* Estibeira;
* Malavado;
* Fataca;
* Cavaleiro
* Quintas
* Casa Nova da Cruz
* Camachos;
* Relva Grande;

## Patrimoni

* Far del Cap Sardão.
* Font de Bica dos Besteiros.

## Referències

* ↑ INE. «Censos 2021 - resultados preliminares». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 juliol 2021].
* 1 2 Lei n.º 11-A/2013, de 28 de janeiro: Reorganização administrativa do território das freguesias. Anexo I. Diário da República, 1.ª Série, n.º 19, Suplemento, de 17/06/2016.

## Enllaços externs

* Blogue sobre la vila de Són Teotónio amb moltes imatges
* Galeria d'imatges de la vila de Són Teotónio - Odemira Arxivat 2021-09-11 a Wayback Machine.
# Montoliu (Arieja)

Montoliu (en occità, Montoliu; en francès, Montoulieu) és un municipi francès del departament de l'Arieja i la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Denton (Kansas)

Denton és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 186 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Denton tenia 186 habitants, 71 habitatges, i 47 famílies. La densitat de població era de 513 habitants per km².
Dels 71 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62% hi vivien parelles casades, en un 2,8% dones solteres, i en un 33,8% no eren unitats familiars. En el 32,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,9% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 15,1% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.500 $ i la renda mediana per família de 40.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.875 $ mentre que les dones 20.417 $. La renda per capita de la població era de 12.872 $. Cap de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Denton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Denton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Urània

Urània és la menor de les nou muses gregues. Inspira l'astrologia i les poesies basades en el cel: per això sempre vesteix de blau. També se la considera inspiradora de les matemàtiques i altres ciències, per això al seu voltant es veuen instruments de mesura com el compàs. Algunes tradicions sostenen que no és filla de Zeus, sinó d'Urà —d'on li prové el nom—, fet que explicaria que no patrocinés un art sinó el coneixement. Porta una diadema i una capa plenes d'estrelles. Urània, fou el sobrenom d'Afrodita com a representant de l'amor pur.
Se la representa vestida de blau, color de la cúpula celeste. A la seva vora hi té un globus terraqüi en el qual mesura posicions amb un compàs que porta en una de les seves mans. Té una corona o diadema formada per un grup d'estrelles. Als seus peus, hi sol haver alguns instruments de matemàtiques, raó per la qual alguns la consideren musa de les matemàtiques i de totes les ciències exactes.
Fou mare d'Himeneu.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 217.
# Green (Kansas)

Green és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 147 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Green tenia 147 habitants, 58 habitatges, i 41 famílies. La densitat de població era de 283,8 habitants/km².
Dels 58 habitatges en un 41,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 13,8% dones solteres, i en un 29,3% no eren unitats familiars. En el 24,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 29,3% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 9,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.083 $ i la renda mediana per família de 29.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.750 $ mentre que les dones 27.500 $. La renda per capita de la població era d'11.171 $. Entorn del 5,3% de les famílies i el 4,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Green». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Green». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Línia A del RER de l'Illa de França

Mapa RER Línia A :
La línia A de l'RER, més sovint anomenada simplement RER A, és una línia de la xarxa réseau express régional d'Île-de-France que travessa d'est a oest l'àrea metropolitana de París, amb diverses ramificacions. Enllaça l'estació de Saint-Germain-en-Laye (ramal A1), Cergy (ramal A3) i Poissy (ramal A5) a l'oest, amb Boissy-Saint-Léger (ramal A2) i Marne-la-Vallée (ramal A4) a l'est, passant pel cor de París.
Oberta per etapes de 1969 a 1994, la línia A és explotada principalment per RATP, però els ramals de Cergy i Poissy la gestiona SNCF a l'oest de Nanterre - Préfecture. És de lluny la més congestionada de la xarxa amb 1,2 milions de viatgers al dia feiner i regularment està a prop de la saturació, cosa que fa que sigui una de les línies amb un trànsit més dens del món, soportant un quart del trànsit ferroviari dels afores de París. El deteriorament del servei, en part per la saturació de la infraestructura i de l'envelliment prematur del material rodant, dirigeix una investigació de solucions per part dels poders públics.

## Història
### Cronologia

* 6 juliol 1961: primera palada simbòlica al lloc d'unió de Étoile - La Défense per l'île de Neuilly;
* 12 desembre 1969: inauguració de l'estació Nation, nova terminal de l'antiga línia de Vincennes, i del nom oficial de l'RER de l'Illa de França (Réseau express régional d'Île-de-France, RER);
* 23 novembre 1971: prolongament a l'est d'Étoile a Auber;
* 1 octubre 1972: prolongament a l'oest a Saint-Germain-en-Laye, per connexió a l'antiga línia de Paris à Saint-Germain-en-Laye;
* 1 octubre 1973: obertura de l'estació de Nanterre - Préfecture;
* 8 desembre 1977: inauguració del tros central Auber - Gare de Lyon pel President de la República Valéry Giscard d'Estaing i obertura del ramal Noisy-le-Grand — Mont d'Est;
* 19 desembre 1980: prolongament a l'est a Torcy ;
* 29 maig 1988: inauguració de la interconnexió oest;
* 29 maig 1989: obertura del ramal Poissy;
* 1 abril 1992: prolongament a l'est de Marne-la-Vallée - Chessy;
* 29 agost 1994: prolongament a l'oest de Cergy - Saint-Christophe a Cergy - Le Haut;
* 10 juny 2001: obertura de l'estació de Serris-Montévrain - Val d'Europe al tram Torcy/Marne-la-Vallée - Chessy.

## Bibliografia

* Claude Bordas, Marc Gayda, De Saint-Germain-en-Laye à Marne-la-Vallée, éditions de l'Ormet, 1992, 144 pages.
* Bruno Carrière, Bernard Collardey, Les trains de banlieue, tomes I et II, éditions La Vie du Rail, 1999. ISBN 2902808763.
* Jean Tricoire, Le RER - Le Réseau francilien, éditions RATP, 2002, 144 pages.
# Vi de campaner

El vi de campaner era aquell que els vinyaters havien de donar a l'Església catòlica com a compensació pel fet d'haver treballat un diumenge o un festiu.
S'anomenava així perquè generalment era el campaner qui el recollia. De vegades se li donava el pitjor del celler.

## Referències

* ↑ Romaní i Olivé, Joan Maria: Diccionari del vi i del beure. Edicions de La Magrana, col·lecció Pèl i Ploma, núm. 21. Barcelona, desembre del 1998. ISBN 84-8264-131-X, plana 243.
# Sébastien Demar

Sébastien Demar (Gauaschach, prop de Bad Kissingen, Alemanya, 29 de juny de 1763 - Orleans, França, 25 de juliol de 1832) fou un pianista, compositor, director d'orquestra, professor de música i organista alemany.
Estudia a Viena i a Itàlia i fou organista de l'església de Santa Paterna, d'Orleans.
Deixà dues misses, un Te Deum, tres òperes i altres moltes composicions vocals i instrumentals, així com mètodes per a piano, violí i clarinet.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 18, 1ª, part. pàg. 7 (ISBN 84-239-4518-9)
# Mortierel·làcies

Els mortierel·lomicots (Mortierellomycota) són divisió o fílum del regne dels fongs (Fungi).

## Característiques

Les espècies d'aquest grup són floridures que viuen com a sapròtrofs al terra, sobre fulles en descomposició i altres materials orgànics. Alguns viuen en excrements o als exoesquelets d'artròpodes.
Els membres d'aquest grup tenen hifes cenocítiques. Les colònies tendeixen a ser blanques o blanquinoses i es caracteritzen créixer en anells. Els esporangis columelats simples o múltiples neixen en esporangiòfors aeris. Produeixen zigòspores distintives que poden estar embolicades per hifes. Poden ser llises o amb clotets. Aquest grup també produeix clamidòspores, que poden ser espinoses o aspres i de parets gruixudes.
Les espècies d'aquest grup generalment no són paràsits de plantes i animals. Un exemple rar de paràsit és Mortierella wolfii, que fins ara és l'únic paràsit conegut i ataca humans i altres animals. Mortierella wolfii causa l'avortament boví, la pneumònia i micosi sistèmica.

## Taxonomia

Els mortierel·lomicots inclouen una sola classe, amb sol ordre i una sola família amb 16 gèneres:

### Fílum Mortierellomycota

* Classe Mortierellomycetes
** Ordre Mortierellales
*** Família Mortierellaceae
**** Actinomortierella
**** Aquamortierella
**** Benniella
**** Bonitomyces
**** Dissophora
**** Entomortierella
**** Gamsiella
**** Gryganskiella
**** Linnemannia
**** Lobosporangium
**** Lunasporangiospora
**** Modicella
**** Mortierella
**** Necromortierella
**** Podila
**** Tyroliella

## Referències

* 1 2 Hyde, K.D. 2024. The 2024 Outline of Fungi and fungus-like taxa. Mycosphere, 15(1): 5146–6239, Doi 10.5943/mycosphere/15/1/25, ISSN 2077 7019. Versió web.
* ↑ Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA (2008). Dictionary of the Fungi. 10th. Wallingford, UK: CABI, 2008, p. 439. ISBN 978-0-85199-826-8.
* ↑ Webster, J. and Weber, R. W. S. Introduction to fungi. Cambridge University Press, 2007.
* ↑ Fitzpatrick, Harry Morton. 1930. The Lower Fungi: Phycomycetes. First Edition. McGraw-Hill Book Company, Inc. New York.
* ↑ Davies J.L. and Wobeser, G.A. "Systemic infection with Mortierella wolfii following abortion in a cow." Canadian Veterinary Journal 51 (2010): 1391–3.
* ↑ Schmidt SK, Wilson KL, Meyer AF, Gebauer MM, King AJ «Phylogeny and ecophysiology of opportunistic "snow molds" from a subalpine forest ecosystem». Microb. Ecol., vol. 56, 4, November 2008, pàg. 681–7. DOI: 10.1007/s00248-008-9387-6. PMID: 18443847.
* ↑ Voigt K, Wöstemeyer J «Phylogeny and origin of 82 zygomycetes from all 54 genera of the Mucorales and Mortierellales based on combined analysis of actin and translation elongation factor EF-1alpha genes». Gene, vol. 270, 1-2, May 2001, pàg. 113–20. DOI: 10.1016/S0378-1119(01)00464-4. PMID: 11404008.

## Enllaços externs

* http://www.uniprot.org/taxonomy/214503
# Bateria (professió)

Un bateria és un percussionista que crea i acompanya música amb la bateria.
La majoria de les bandes de grups occidentals contemporanis per rock, pop, jazz, R & B, etc. inclouen un bateria amb finalitats que inclouen portar el temps i l'embelliment del timbre musical. Els equips del bateria inclouen una bateria (o "set de bateria" o "conjunt de trampa") que inclou diversos tambors, així com címbals i un assortiment d'accessoris com ara pedals.
En altres gèneres, especialment en la música tradicional de molts països, els bateries utilitzen tambors individuals de diverses mides i dissenys en lloc d'una bateria. Alguns utilitzen només les seves mans per colpejar els tambors.
En grups més grans, el bateria pot ser part d'una secció de ritme amb altres percussionistes tocant, per exemple, el xilòfon. Aquests músics proporcionen la base rítmica que permet als altres músics, incloent les veus, crear un acompliment musical col·laboratiu.
A banda de la funció rítmica primària, en alguns estils musicals com en el jazz o l'electrònica, el bateria està cridat a oferir actuacions individuals i de lideratge, en moments en què la característica principal de la música és el desenvolupament rítmic.

## Referències

* ↑ John Marshall. Hand Drums for Beginners: An Easy Beginning Method. Alfred Music Publishing, 2000, p. 2–. ISBN 978-0-7390-0324-4.
* ↑ Ron Spagnardi. The Great Jazz Drummers. Hal Leonard Corporation, 1992, p. 39–. ISBN 978-0-7935-1526-4.
# Anatoli Aliàbiev

Anatoli Aliàbiev (en rus: Анато́лий Никола́евич Аля́бьев) (Danilkovo, Unió Soviètica, 1951 - Sant Petersburg, Rússia, 11 gener 2022) va ser un biatleta rus que competí a la dècada del 1970 i 1980.

## Biografia

Va néixer el 12 de desembre de 1951 a la ciutat de Danilkovo, població situada a l'óblast d'Arkhànguelsk, que en aquells moments formava part de la Unió Soviètica i que avui en dia forma part de la Federació Russa.
Llicenciat en pedagogia per la Universitat de Leningrad, el 1980 fou guardonat amb l'Orde de la Bandera Roja del Treball.

## Carrera esportiva

Membre de les forces armades, el 1979 aconseguí imposar-se en el campionat nacional de biatló. Participà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1980 realitzats a Lake Placid (Estats Units) aconseguí, rivalitzant amb el biatleta alemany Frank Ullrich, guanyar tres medalles: la medalla d'or en les proves de 20 km i relleus 4x7,5 quilòmetres i la medalla de bronze en els 10 km. esprint.
Al llarg de la seva carrera guanyà dos medalles de bronze en el Campionat del Món de Biatló en els relleus 4x7,5 quilòmetres, i la temporada 1981 finalitzà en segona posició en la Copa del Món de Biatló.

## Referències

* ↑ Srebnitsky, Alexei. «A Marksman on Skis». A: Soviet Life (en anglès). Embassy of the Union of the Soviet Socialist Republics in the USA, 1982.
* ↑ «Anatoly ALYABYEV». olympics.com. [Consulta: 1r gener 2022].
* ↑ Nauright, John; Parrish, Charles. Sports Around the World: History, Culture, and Practice (en anglès). ABC-CLIO, 2012, p. 256. ISBN 978-1-59884-300-2.

## Enllaços externs

* (rus) www.vologda-oblast.ru - Anatoly Alyabyev Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine.