OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josefa Jardín

Josefa Jardín (Madrid, 21 de gener de 1816-29 de setembre de 1857) va ser una arpista espanyola, professora d'aquest instrument al Reial Conservatori Superior de Música de Madrid entre 1831 i 1858.
Generalment, s'afirma que va néixer a Madrid el 21 de gener de 1816, filla d'Antonio Jardín. Tanmateix, el musicòleg Subirà la fa de nacionalitat francesa, afirmant que el seu pare era un violinista francès de renom, el cognom del qual s'escrivia igual en castellà que en francès.
Formada amb el seu pare en matèria de solfeig, posteriorment va aprendre cant de Baltasar Saldoni, harmonia de Ramon Carnicer i arpa de l'italià Giovanni Battista Rossi, que l'educà en el model d'arpa francesa d'estil Erard de pedal de doble moviment. És considerada una nena prodigi, atès que des de la seva infància va començar a oferir concerts: amb 13 anys s'esmenta que va fer una actuació en públic que va tenir molt d'èxit i on demostrà la seva habilitat amb l'arpa, tocant peces d'extraordinària dificultat d'origen francès i italià, mai abans sentides a Espanya.
Baltasar Saldoni afirma que va ser la més destacada arpista d'Espanya a la seva època, amb un domini de l'arpa que no tenia comparació a la resta del país. Dedicà també bona part de la seva vida a l'ensenyament; sent encara alumna del Conservatori de Madrid, el desembre de 1831 va ser contractada com a professora d'arpa en substitució de Céleste Boucher, i conservaria el seu lloc fins a 1858, sent substituïda per Thérèse Roaldés. Val a dir que Jardín va fer les classes sempre al seu domicili, perquè estava malalta de tuberculosi des de la seva joventut, i el conservatori li va concedir aquest privilegi a fi d'evitar-li desplaçaments innecessaris. Tanmateix, sovint va necessitar baixes mèdiques i, finalment, el 1857 va sol·licitar l'excedència definitiva. Moriria poc després, el 29 de setembre de 1857, a Madrid.
En l'àmbit personal, es va casar amb Francisco Gómez, tinent coronel de cavalleria, amb qui no va tenir fills.

## Referències

* 1 2 3 4 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 349.
* 1 2 3 4 Saldoni Remendo, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). vol. 1. Madrid: Imprenta de D. Antonio Pérez Dubrull, 1868, p. 179-180.
* 1 2 3 4 Calvo-Manzano, María Rosa «Las curiosas historias de las arpas del Museo de Instrumentos Musicales del Real Conservatorio Superior de Música de Madrid y las vidas docentes y artísticas de los instrumentistas que las tañeron». Música. Revista del Real Conservatorio Superior de Música de Madrid, núm. 20, 2012-2013, pàg. 57-58. Arxivat de l'original el 2021-05-16 [Consulta: 16 abril 2021].
* ↑ Soria Tomás, Guadalupe «La cátedra de Declamación en la Escuela Nacional de Música: Matilde Díez y Teodora Lamadrid (1874-1896)». Revista de historiografía, núm. 34, 2020, pàg. 386.
* ↑ Ávila Peña, Zoraida Isabel. Música, textos y filantropía en Esmeralda Cervantes: una arpista de la España romántica (tesi) (en castellà). Madrid: Universitat Complutense de Madrid, 2016, p. 143.
# Ratolí saltamartí

El ratolí saltamartí (Onychomys leucogaster) és una espècie de rosegador de la família dels cricètids. Viu al Canadà, els Estats Units i Mèxic. Els seus hàbitats naturals són les praderies d'herba curta, els matollars desèrtics i les zones de dunes. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, leucogaster, significa ‘panxa blanca’ en llatí.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; Timm, R. Onychomys leucogaster. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 agost 2016.
* ↑ Entrada «Onychomys» d'Animalia (en anglès).
# Ediciones Zinco

Ediciones Zinco, S. A. era una editorial barcelonina fundada l'any 1978 la qual, entre 1983 i 1996, publicà moltes sèries de DC Comics en castellà.
Zinco nasqué com a segell editorial de l'empresa distribuïdora Consejeros Editoriales para la Difusión S.L. (Coedis), fundada per Antonio Asensio i José Cadena després de la suspensió de pagaments d'una altra empresa, Edipres, encarregada de la distribució de les publicacions de Grupo Zeta: Al principi, Zinco reprengué la publicació de còmic eròtic italià publicat fins llavors per Actuales, però en aconseguir la llicència de DC, l'any 1986 deixà de banda l'erotisme i se centrà en el gènere superheroic.
El 2024, Diábolo Ediciones publicà La mejor historia de Zinco jamás contada, un volum antològic de més de tres-centes pàgines en el qual Gustavo Higuero, Carlos Giménez i Enrique Doblas desgranen l'època de l'editorial, amb profusió d'imàtgens d'aquelles publicacions.

## Catàleg de publicacions

Històric de publicacions :
| A. | títol |
| 1983 | Superman III |
| 1984 | Atari Force |
| 1984 | Batman |
| 1984 | Arion: Señor de Atlántida |
| 1984 | Superman |
| 1984 | Flash |
| 1984 | Los Nuevos Titanes |
| 1984 | Camelot 3000 |
| 1984 | La Cosa del Pantano |
| 1984 | Omega Men |
| | Watchmen |
| 1987 | Batman |
| 1988 | Aquaman: Especial verano |
| 1989 | Animal Man |
| 1989 | Batman |
| 1990 | Arkham Asylum |
| 199? | Batman 3D |
| | Especial Navidad |
| 1991 | Adam Strange |
| 1991 | El as enemigo: Amor de guerra |
| 1993 | Animal Man: Carne y sangre |
| 1992 | Armageddon 2001 |
| 1992 | Batman vuelve |
| 1993 | Avance rápido |
| 1995 | Batman Forever |
| 1995 | Aquaman: Año uno |
| 1996 | Aquaman contra Lobo |
| 1996 | Azrael: Ángel caído |
| 1996 | Batman: Black and White |

## Referències

* ↑ Gustavo Higuero. «Zinco/DC en los años 80» (en castellà). Zona Negativa, 01-10-2014. [Consulta: 2 abril 2017].
* ↑ Jordi Ojeda. «Ediciones Zinco: l’editorial barcelonina que va revolucionar el sector del còmic». Catalunya Plural, 24-05-2024. [Consulta: 5 juny 2024].
* ↑ «Edicions Zinco, S.A.» (en castellà). Tebeosfera. [Consulta: 3 abril 2017].
* ↑ Niorman C. «Novedades destacadas 29 de abril a 5 de mayo 2024» (en castellà). Comicverso, 29-04-2024. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ «La mejor historia de Zinco jamás contada» (en castellà). Diábolo Ediciones, 31-03-2024. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ Rafa J. Osuna. «Los últimos días de la Sociedad de la Justicia» (en castellà). El Heraldo de Galactus, 11-08-2016. Arxivat de l'original el 4 d’abril 2017. [Consulta: 3 abril 2017].

## Enllaços externs

* Zona Negativa ZNPodcast #258 – La experiencia de escribir un libro sobre tebeos (castellà)
# Reithrodontomys humulis

Reithrodontomys humulis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del sud-est dels Estats Units. Es tracta d'un animal nocturn que s'alimenta de llavors i insectes. El seu hàbitat natural són les zones obertes amb herba. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, humulis, significa ‘humil’ en llatí.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.). Reithrodontomys humulis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 agost 2016.
* ↑ Entrada «Reithrodontomys» d'Animalia (en anglès).
# Reithrodontomys microdon

Reithrodontomys microdon és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a Guatemala i Mèxic. Es tracta d'un animal semiarborícola. El seu hàbitat natural són els boscos montans amb abundància de falgueres, molsa i arbres caiguts. Està amenaçat per la destrucció del seu medi. El seu nom específic, microdon, significa ‘dent petita’ en llatí.

## Referències

* ↑ Reid, F.; Vázquez, E. Reithrodontomys microdon. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 30 agost 2016.
* ↑ Entrada «Reithrodontomys» d'Animalia (en anglès).
# Reithrodontomys montanus

Reithrodontomys montanus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 84 i 1.920 msnm a Mèxic i els Estats Units. S'alimenta d'insectes, llavors i herbes. El seu hàbitat natural són els herbassars oberts. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, montanus, significa ‘muntanyenc’ en llatí.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V. et al.. Reithrodontomys montanus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 31 agost 2016.
* ↑ Entrada «Reithrodontomys» d'Animalia (en anglès).
# Geoxus valdivianus

Geoxus valdivianus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu al sud de l'Argentina i el centre i sud de Xile. Els seus hàbitats naturals són la selva de Valdivia i els boscos i matollars subantàrtics. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, valdivianus, significa ‘de Valdivia’ en llatí.

## Referències

* ↑ D'Elía, G.; Pardiñas, U.; Patterson, B. Geoxus valdivianus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 18 setembre 2016.
* ↑ Entrada «Geoxus» d'Animalia (en anglès).
# Abrothrix illutea

Abrothrix illutea és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del nord-oest de l'Argentina (províncies de Tucumán i Catamarca). El seu hàbitat natural són els boscos montans humits de Podocarpus parlatorei. Està amenaçat pels incendis provocats i el pasturatge de bovins. El seu nom específic, illutea, significa ‘no groga’ en llatí.

## Referències

* ↑ Jayat, J.; Pardiñas, U.; Ojeda, R. Abrothrix illutea. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 27 setembre 2016.
* ↑ Entrada «Abrothrix» d'Animalia (en anglès).
# Coendou baturitensis

Coendou baturitensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels porcs espins del Nou Món (Erethizontidae). És endèmic de la serralada de Baturité (Brasil). El seu hàbitat natural són els boscos humits de caatinga. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, baturitensis, significa ‘de Baturité’ en llatí.

## Referències

* ↑ Roach, N. Coendou baturitensis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 29 setembre 2016.
* ↑ Entrada «Coendou» d'Animalia (en anglès).
# Akodon montensis

Akodon montensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds superiors a 800 msnm al Brasil i el Paraguai. Els seus hàbitats naturals són la Mata Atlàntica i el cerrado. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, montensis, significa ‘montà’ en llatí.

## Referències

* ↑ Pardiñas, U. et al. Akodon montensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 10 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Akodon» d'Animalia (en anglès).
# Akodon mystax

Akodon mystax és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del sud-est del Brasil, on viu a altituds d'entre 2.000 i 2.700 msnm. El seu hàbitat natural és la Mata Atlàntica. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, mystax, significa ‘de bigotis' en llatí.

## Referències

* ↑ Christoff, A. et al. Akodon mystax. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 11 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Akodon» d'Animalia (en anglès).
# Akodon surdus

Akodon surdus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del sud-est del Perú, on viu a altituds d'entre 1.500 i 3.000 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos montans humits. Està amenaçat per la tala d'arbres i la transformació del seu medi per a usos agrícoles. El seu nom específic, surdus, significa ‘sord’ en llatí.

## Referències

* ↑ Zeballos, H.; Vivar, E. Akodon surdus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 16 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Akodon» d'Animalia (en anglès).
# Akodon torques

Akodon torques és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del sud-est del Perú, on viu a altituds d'entre 2.000 i 3.500 msnm. Els seus hàbitats naturals són els boscos montans humits (tant primaris com secundaris), els boscos nans i els herbassars i camps de conreu propers als boscos. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, torques, significa ‘garlanda’ en llatí.

## Referències

* ↑ Zeballos, H.; Vivar, E. Akodon torques. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 16 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Akodon» d'Animalia (en anglès).
# Brucepattersonius griserufescens

Brucepattersonius griserufescens és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del Brasil, on viu a altituds d'entre 1.300 i 2.700 msnm. Els seus hàbitats naturals són els boscos humits subtropicals i els boscos i matollars montans humits. Està amenaçat per la fragmentació i destrucció del seu medi. El seu nom específic, griserufescens, significa ‘gris rogenc’ en llatí.

## Referències

* ↑ Leite, Y.; Patterson, B. Brucepattersonius griserufescens. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 22 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Brucepattersonius» d'Animalia (en anglès).
# Kunsia tomentosus

Kunsia tomentosus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a Bolívia i el Brasil. S'alimenta d'arrels i herba. El seu hàbitat natural són els herbassars humits. Està amenaçat per l'expansió de l'agricultura i la ramaderia. El seu nom específic, tomentosus, significa ‘de pèl bast’ en llatí. El gènere Kunsia contenia més espècies en el passat, però actualment se'l considera monotípic.

## Referències

* ↑ Marinho Filho, J.; Vieira, E. Kunsia tomentosus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Kunsia» d'Animalia (en anglès).
# Gyldenstolpia fronto

Gyldenstolpia fronto és una espècie de mamífer rosegador en la família dels cricètids. Viu al nord-est de l'Argentina i el centre-est del Brasil. El seu hàbitat natural són els aiguamolls. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, fronto, significa ‘front’ en llatí.

## Referències

* ↑ Pardiñas, U. et al. Kunsia fronto. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Kunsia» d'Animalia (en anglès).
# Myosorex kabogoensis

Myosorex kabogoensis és una espècie d'eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae). És endèmica de l'est de la República Democràtica del Congo. Es caracteritza per tenir la cua curta. El pelatge és de color gris pissarra fosc. Ocupa hàbitats montans. El seu nom específic, kabogoensis, significa ‘de Kabogo’ en llatí.

## Referències

* ↑ Kerbis Peterhans, J. C.; Huhndorf, M. H.; Plumptre, A. J.; Hutterer, R.; Kaleme, P.; Ndara, B. 2013. «Mammals, other than bats, from the Misotshi-Kabogo highlands (eastern Democratic Republic of Congo), with the description of two new species (Mammalia: Soricidae)». Bonn Zoological Bulletin, 62: 203–219
* ↑ Entrada «Myosorex» d'Animalia (en anglès).
# Necromys punctulatus

Necromys punctulatus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a l'Equador i, possiblement, Colòmbia. No se sap gaire cosa sobre el seu hàbitat i la seva història natural. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, punctulatus, significa ‘tacat’ en llatí.

## Referències

* ↑ Tirira, D. et al. Necromys punctulatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 31 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Necromys» d'Animalia (en anglès).
# Oxymycterus dasytrichus

Oxymycterus dasytrichus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del Brasil, on viu a altituds de fins a 800 msnm. Els seus hàbitats naturals són els boscos montans o submontans i les zones humides. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, dasytrichus, significa ‘pèl espès’ en llatí.

## Referències

* ↑ Bonvicino, C. R. Oxymycterus dasytrichus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 novembre 2016.
* ↑ Entrada «Oxymycterus» d'Animalia (en anglès).
# Thaptomys nigrita

Thaptomys nigrita és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a l'Argentina, el Brasil, el Paraguai i l'Uruguai. El seu hàbitat natural són les zones humides premontanes i d'altituds superiors. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, nigrita, significa ‘negra’ en llatí.

## Referències

* ↑ Patton, J. et al. Thaptomys nigrita. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 18 novembre 2016.
* ↑ Entrada «Thaptomys» d'Animalia (en anglès).
# Neusticomys venezuelae

Neusticomys venezuelae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 600 i 1.400 msnm a Guyana i Veneçuela. El seu hàbitat natural són els rierols que transcorren per les selves. S'alimenta d'invertebrats aquàtics. Està amenaçada per la desforestació, la mineria i l'agricultura. El seu nom específic, venezuelae, significa ‘de Veneçuela’ en llatí.

## Referències

* ↑ Ochoa, J.; Rivas, B. Neusticomys venezuelae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 desembre 2016.
* ↑ Entrada «Neusticomys» d'Animalia (en anglès).
# Rheomys raptor

Rheomys raptor és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 1.300 i 1.600 msnm a Costa Rica i Panamà. El seu hàbitat natural són els rierols que transcorren pels boscos d'altiplà. S'alimenta d'artròpodes. Està amenaçat per la desforestació i la contaminació de l'aigua. El seu nom específic, raptor, significa ‘saquejador’ en llatí.

## Referències

* ↑ Naylor, L.; Roach, N. Rheomys raptor. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 3 desembre 2016.
* ↑ Entrada «Rheomys» d'Animalia (en anglès).
# Tití de Weddell

El tití de Weddell (Leontocebus weddelli) és una espècie de primat de la família dels cal·litríquids. Viu al Brasil, Bolívia i el Perú. Té una llargada de cap a gropa de 190–197 mm, la cua de 250–300 mm i un pes de 357–359 g. Anteriorment era considerat sinònim del tití de cap bru (L. fuscicollis). Fou anomenat en honor del botànic britànic Hugh Algernon Weddell.

## Referències

* ↑ Porter, Leila M; Dacier, Anand Rowe, Noel. All the World's Primates (en anglès). Pogonias Press, 2016, p. 334–340–342. ISBN 9781940496061.
* ↑ Entrada «Saguinus» d'Animalia (en anglès).
# Percy Fletcher

Percy Fletcher (Derby comtat de Derbyshire, 12 de desembre de 1879 – 10 de desembre de 1932) fou un compositor anglès.
Va escriure quatre suites d'orquestra i altres diverses obres instrumentals, entre elles el poema simfònic Treball i Amor, cors per a veus d'home amb acompanyament d'orquestra i sense, peces per a piano, una Sonata per a clarinet i piano, un Quartet de corda, una Suite per a quartet d'arc, una altra per a quintet amb piano, i altres moltes obres de caràcter menys elevat.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 63 (ISBN 84-239-4524-3)
# Percy Sherwood

Percy Sherwood (Dresden, 23 de maig de 1866 - Londres, Anglaterra, 1939) fou un compositor i pianista alemany. De 1885 a 1888 assolí el premi Mendelssohn pel seu Rèquiem amb orquestra. El 1911 fou nomenat professor de piano del Conservatori de Dresden. Va compondre nombroses obres, entre elles, dues simfonies; diverses obertures; un quintet per a instruments d'arc, amb piano; dues sonates, per a violoncel; suite, per a dos violins; una altra, per a clarinet i piano; dues sonates, per a piano; melodies vocals, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 55. pàg. 1012 ISBN 84-239-4555-3
# Pere Armengou i Manso

Pere Armengou i Manso (Manresa 1854 - 1909) fou alcalde de Manresa per la Lliga.
Ocupà els càrrecs de vicepresident de la Cambra de Comerç i Indústria de Manresa, president de la comissió de la policia local i primer tinent d'alcalde i finalment, fins a la seva mort, alcalde de la ciutat de Manresa.
L'any 1848, el seu pare Jaume Armengou i Orriols, ferrer i moliner de l'alt Berguedà, es va instal·lar de ferreter a la plaça de l'Hospital. L'any 1860 es van traslladar al carrer de Sobrerroca núm. 27, on es va produir el fort creixement del negoci amb la col·laboració dels seus fills.
Durant el seu mandat es va fer l'escorxador, l'acabament del carrer del Bruc, la concessió de l'institut i el projecte de prolongació del Passeig de Manresa.

## Referències

* 1 2 Comas, Francesc. «Una ciutat marcada pel bipartidisme». Regió7. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ Claret, Carles. «El passat de Manresa a través de petjades històriques urbanes». El Pou. [Consulta: 10 desembre 2020].
* ↑ Comas, Francesc. «Una casa palau per a uns ferreters emprenedors». Regió7. [Consulta: 10 desembre 2020].
# Pere Cuadras i Feixes

Pere Cuadras i Feixes (Sant Pere de Ribes, Garraf, 1834-1902) va ésser un propietari agrícola que formà part de l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre i fou un dels fundadors del Sindicat Comarcal de Propietaris Rurals, creat per a lluitar contra la fil·loxera (1883).
També fou un dels fundadors del Centre Recreatiu de Ribes, entitat cultural que aplegava la classe benestant. Tals activitats el portaren a participar en la política local i, com a batlle, impulsà la modernització i l'engrandiment urbanístic de Ribes (1890-1894). El 30 de juny de 1893 fou l'encarregat d'inaugurar l'ampliació del nou ajuntament.
En el camp del catalanisme polític, i dins la Unió Catalanista, fou designat delegat a les Assemblees de Manresa (1892), Reus (1893), Balaguer (1894), Olot (1895) i Terrassa (1901).

## Referències

* ↑ Sant Pere de Ribes : recull d'informació sobre el municipi. Sant Pere de Ribes: Ajuntament de Sant Pere de Ribes, 1999, p.124. ISBN 8460628817.
* ↑ Ollé i Romeu, Josep. M.: Homes del catalanisme.Bases de Manresa. Diccionari biogràfic. Rafael Dalmau (editor), col·lecció Camí Ral, núm. 6. Barcelona, abril del 1995. ISBN 84-232-0484-7, plana 93.

## Bibliografia

* Eco de Sitges, 30-XI-1902.
* Diario de Villanueva y Geltrú, 28-XI-1902.