OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Simfonia núm. 12 (Villa-Lobos)

La Simfonia núm. 12 va ser escrita l'any 1957 pel compositor brasiler Heitor Villa-Lobos. Una actuació dura uns vint-i-cinc minuts.

## Història

Villa-Lobos va compondre la Dotzena Simfonia a Nova York el 1957, completant-la el dia del seu setanta aniversari, el 5 de març de 1957. La partitura està dedicada a Mindinha (Arminda Neves d'Almeida), la companya del compositor durant els últims 23 anys de la seva vida. Va ser interpretada per primera vegada a l'Auditori Lisner de Washington, DC, el 20 d'abril de 1958, per la National Symphony Orchestra, dirigida per Howard Mitchell. L'estrena europea va tenir lloc poc després a Brussel·les, el 22 de setembre de 1958, per la Grand Orchestre Symphonique de la Radiodiffusion Nationale Belge, dirigida pel compositor.

## Anàlisi

La simfonia consta de quatre moviments:
* Allegro non troppo
* Adagio
* Scherzo (Vivace)
* Molto Allegro
La forma del primer moviment s'assembla a un rondó de cinc parts (ABACA), amb una coda en què el tema principal torna en augment.
El segon moviment està en un disseny ternari (ABA) i condueix sense interrupció al tercer moviment.
Igual que el primer moviment, l'scherzo està en forma de rondó de cinc parts, excepte que els retorns de la secció A principal estan en claus diferents, i la segona aparició és immediatament després de la primera: A A' B C A''.
El finale també està en una forma modificada de rondó de cinc parts. Com en l'scherzo, la tornada torna en claus diferents de la seva aparença inicial.

## Referències

* ↑ Villa-Lobos, sua obra, 2009, p. 48.
* ↑ Enyart, 1984, p. 447–448.
* ↑ Enyart, 1984, p. 456.
* ↑ Enyart, 1984, p. 460, 465.
* ↑ Enyart, 1984, p. 472.

### Fonts citades

* Enyart, John William. 1984. "The Symphonies of Heitor Villa-Lobos". PhD diss. Cincinnati: University of Cincinnati.
* Villa-Lobos, sua obra. 2009. Version 1.0. MinC / IBRAM, and the Museu Villa-Lobos. Based on the third edition, 1989.

## Bibliografia

* Béhague, Gerard . 1994. Villa-Lobos: la recerca de l'ànima musical del Brasil . Austin: Institut d'Estudis Llatinoamericans, Universitat de Texas a Austin, 1994.ISBN 0-292-70823-8 .
* Peppercorn, Lisa M. 1991. Villa-Lobos: The Music: An Analysis of His Style, traduït per Stefan de Haan. Londres: Kahn & Averill; White Plains, Nova York: Pro/Am Music Resources Inc.ISBN 1-871082-15-3ISBN 1-871082-15-3 (Kahn i Averill);ISBN 0-912483-36-9 .
* Salles, Paulo de Tarso. 2009. Villa-Lobos: processos composicionais . Campinas, SP: Editora da Unicamp.ISBN 978-85-268-0853-9ISBN 978-85-268-0853-9.
# Minke Booij

Minke Booij (Zaanstad, 24 de juny de 1977) és una jugadora d'hoquei sobre herba neerlandesa, ja retirada, guanyadora de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 24 de juny de 1977 a la ciutat de Zaanstad, població situada a la província d'Holanda Septentrional.

## Carrera esportiva

Membre del club d'hoquei Hockeyclub de la ciutat Den Bosch, va participar als 23 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la competició femenina en derrotar la selecció espanyola. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) va aconseguir la medalla de plata de la competició olímpica en perdre la final davant la selecció alemanya. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina) va aconseguir guanyar la medalla d'or en derrotar en la final olímpica la selecció argentina.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat dues medalles en la Copa del Món d'hoquei sobre herba, entre elles una medalla d'or: tres medalles al Campionat d'Europa d'hoquei herba, dues d'elles d'or; i vuit medalles al Champions Trophy, quatre d'elles d'or. L'any 2006 fou nomenada millor jugadora del món en hoquei sobre herba.

## Referències

* ↑ «Minke Booij» (en neerlandès). NOC*NSF. [Consulta: 9 març 2025].
* ↑ «Netherlands women's hockey team: A tale of absolute dominance» (en anglès). Comitè Olímpic Internacional. [Consulta: 9 març 2025].
# Simfonia núm. 1 (Dutilleux)

La Simfonia núm. 1 d'⁣Henri Dutilleux va ser escrita el 1951. L'estrena va tenir lloc al Théâtre des Champs-Élysées el 7 de juny de 1951, amb Roger Désormière dirigint l'⁣Orchestre National de France.
Composició del període relativament primerenc del compositor, amb trenta-cinc anys, és la primera composició purament orquestral de Dutilleux. Està escrita en una forma molt clàssica (quatre moviments), però el seu llenguatge és més aviat lliure. Està orquestrada per a 85 instrumentistes.

## Estructura

La simfonia dura aproximadament mitja hora. Està escrita en quatre moviments:
* Passacaglia
* Scherzo molto vivace
* Intermezzo
* Finale con variazioni

## Origen i context

Dutilleux ja havia trobat el seu estil quan va compondre la Primera Simfonia. Aquest trobava al mig d'una banda de l'avantguarda més radical de Boulez i les obres serialistes, i de l'altra banda de l'exaltació eufòrica del Groupe des Six i Jean Françaix.

## Música

Aquesta simfonia demostra l'adhesió de Dutilleux a l'ús de la forma de variació, que es troba en els dos moviments exteriors. L'ús d'una passacaglia com a primer moviment simfònic és extremadament rar. Consisteix en 35 repeticions d'un motiu de baix de quatre compassos, mostrat als quatre compassos inicials pels contrabaixos. El segon moviment va ser definit per Dutilleux com un "scherzo original i enèrgic", i molt "virtuós i demostratiu". En el tercer moviment, explora un procés que posteriorment empra de manera més extensa en diverses composicions: el tema principal no emergeix immediatament, sinó que es dissimula en una lenta evolució dels temes (variació inversa). El finale comença amb una exhibició majestuosa de percussió abans de retornar a una atmosfera més serena.
La simfonia va suposar un gran pas per a la carrera de Dutilleux, ja que va demostrar el seu domini de l'orquestració. L'any 1955 va rebre la medalla Mozart de la UNESCO en l'edició inaugural de la Tribuna Internacional de Compositors.
Maurice Pialat utilitza alguns compassos de l'Intermezzo a la seva pel·lícula Sous le soleil de Satan.

## Referències

* ↑ Heindl, Christian. «Dutilleux: Symphony No. 1, Deux Sonnets De Jean Cassou & Métaboles». [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Henri Dutilleux. Henri Dutilleux: Music—mystery and Memory: Conversations with Claude Glayman. Ashgate Publishing, Ltd., 2003, p. 33–34. ISBN 978-0-7546-0899-8.
* ↑ Claude Glayman, «Henri Dutilleux», in Musiciens de notre temps depuis 1945, éditions Plume et SACEM, Paris, 1992, p. 166
# Simfonia núm. 1 (Weinberg)

La Simfonia núm. 1 en sol menor, op. 10, fou acabada per Mieczysław Weinberg el 1942 i la va dedicar a l'Exèrcit Roig com a agraïment a la seva salvació. La simfonia no va ser interpretada fins a l'11 de febrer de 1967, vint anys després de la seva composició. La va estrenar l'Orquestra Filharmònica de Moscou dirigida per Kiril Kondraixin.
S'estructura en els següents moviments:
* I. Allegro moderato – Doppio più lento – Larghetto – Doppio movimento (Tempo I) – Larghetto – Tempo I
* II. Lento
* III. Vivace – Allegretto grazioso – Tempo I
* IV. Allegro con fuoco

## Referències

* ↑ Serracanta i Giravent, Francesc. «Informació» (en castellà). [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ Hakobian, Levon. Music of the Soviet Era: 1917-1991. Taylor & Francis, 2016, p. 367. ISBN 978-1-317-09187-5.
# Simfonia núm. 2 (Holmboe)

La Simfonia núm. 2, op. 15, va ser composta pel compositor danès Vagn Holmboe entre 1938 i 1939. Es va estrenar el 5 de desembre de 1939 a Copenhaguen per l'Orquestra Reial Danesa dirigida per Egisto Tango. Té una durada d'uns 27 minuts.

## Moviments

Consta de tres moviments:
* I. Impressioni (Allegro)
* II. Lamentazione (Adagio, Molto Tranquillo)
* III. Espressione (Allegro)

## Origen i context

Holmboe, amb només trenta anys, va guanyar un concurs escandinau organitzat per l'Orquestra Reial Danesa (Det Kongelige Kapel) a Copenhaguen. El premi comportava una actuació per part d'aquesta orquestra, aleshores la millor orquestra de Dinamarca, i va ser el primer gran èxit de Holmboe.

## Referències

* ↑ Ketting, Knud. «Holmboe: Symphony No. 2 / Sinfonia "In Memoriam"». BIS. [Consulta: 9 juliol 2024].
* ↑ «Kammersymfoni nr. 1, Op. 53». Wise Music Classical. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ Ketting, Knud. «Holmboe: Symphony No. 1 / Symphony No. 3 / Symphony No. 10». BIS. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ Leonard, James. «Vagn Holmboe: Symphony Nos. 2; Sinfonia "In Memoriam"». Allmusic. [Consulta: 9 juliol 2024].
# Simfonia núm. 3 (Milhaud)

La Simfonia núm. 3, op. 271, subtitulada Te Deum, és una obra per a orquestra i cor del compositor francès Darius Milhaud. La simfonia va ser estrenada el 30 d'octubre de 1947 a París dirigida per Roger Désormière.
La peça es va originar en una sol·licitud de 1946 de Radio France per a un Te Deum per a celebrar la victòria aliada a la Segona Guerra Mundial. En lloc de limitar-se a un escenari del text litúrgic, Milhaud va oferir una simfonia de quatre moviments en què l'⁣orquestra interpreta dos moviments (I i III) en solitari. El cor s'uneix sense paraules al Moviment II; només al final es canta el text llatí del Te Deum. Aquesta simfonia no s'ha de confondre amb la Simfonia de cambra núm. 3 de Milhaud "Sérénade", op. 71 (1921).
La Tercera Simfonia de Milhaud té una durada total d'uns 27 minuts. Els títols descriptius dels moviments són els següents:
* Fièrement (aprox. 5'45")
* Très recueilli (aprox. 10')
* Pastorale (aprox. 4')
* Hymnus Ambrosianus—Te Deum (aprox. 7'15")
Aquesta simfonia és publicada per Heugel &amp; Cie. Els enregistraments d'aquesta simfonia inclouen un enregistrament totalment digital de 1997 d'⁣Alun Francis i la Radio-Sinfonieorchester Basel, que forma part d'una caixa amb les Simfonies núm. 1-12 de Milhaud a CPO.

## Referències

* ↑ Maher, Erin K. Darius Milhaud in the United States, 1940–71: Transatlantic Constructions of Musical Identity, 2016.
* ↑ Schulz, Reinhard. Album notes for Darius Milhaud Symphonies 2 & 3, 9–10. CPO, 1998.
# Camelia Diaconescu

Camelia Diaconescu (Văleni, 2 de febrer de 1963) és una ex-remadora romanesa que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze al Campionat del món de rem en el vuit amb timoner, el 1985 i 1986.

## Referències

* ↑ «Camelia Diaconescu Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 6 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com
* ↑ Camelia Diaconescu a Comitè Olímpic de Romania]
# Chisec

El municipi de Chisec es localitza al nord del department d'Alta Verapaz, Guatemala, i fou fundat el 1813. El nom del poble era en un principi Espíritu Santo i posteriorment fou anomenat Chisec que en q'eqchi significa Navajuela, planta de fulla tallant. Està situat a 230 m sobre el nivell del mar. Ocupa una superfície de 1.994 km² i una població de 100.000 habitants, dels quals el 95% són maies. El kektxí és la llengua majoritària. En aquest municipi es troben les Cuevas de Candelaria recorregudes pel riu homònim i que ocupen una superfície de 21 km².

## Enllaços externs

* (castellà) Pàgina de la muni
* (anglès) Visit Chisec Arxivat 2005-08-20 a Wayback Machine.
* (anglès) Informació turística de les Cuevas de Candelaria Arxivat 2007-01-27 a Wayback Machine.
# Llista de Cancellers i presidents del Consell d'Aragó

Llista de Cancellers (els que portaren el títol de presidents del Consell porten la indicació de President davant el seu nom):
* Alfons de la Cavalleria 1494-1508
* Tomás de Malferit 1508
* Antoni Agustí de Sicart 1508-1523
* Frederic Honorat de Gualbes i Vallseca (pel principat de Catalunya) 1523-1529
* Jeronimo de Rage (pel Regne d'Aragó) 1523-1529
* Eiximèn Perez de Figuerola (pel Regne de València) 1523-1529
* Joan Sunyer 1529-1533
* Miquel Mai 1533-1546
* Jeroni Descoll de Oliva 1546-1554
* Pere de Clariana de Seva 1554-1562
* Bernardo de Bolea y Portugal 1562-1585
* Simó Friigola 1585-1598
* Dídac Civarrubias Sanç 1598-1607
* Diego Clavera 1608-1612
* Andreu Roig 1612-1622
* President Garci Peréz de Araciel 1623-1624
* President Juan Manuel de Mendoza Luna Manrique, marqués de Montesclaros 1628
* President Enrique Pimentel, bisbe de Conca 1628-1632
* President Francisco Fernández de la Cueva, duc d'Alburquerque 1632-1637
* President Gaspar de Borja y de Velasco 1637-1645
* Maties Bayetola Cabanilles 1646-1652
* Cristòfor Crespí de Valldaura Brizuela 1652-1671
* Melcior de Navarra Rocafull 1671-1677
* President Pasqual d'Aragó Folc de Cardona 1677
* President Pere Antoni d'Aragó Folc de Cardona i Córdoba 1677-1690
* Melcior de Navarra Rocafull 1690-1691 (segona vegada)
* President Gaspar Téllez Girón y Sandoval, duc d'Osuna 1692-1694
* President Ferran de Montcada-Aragó i de Montcada 1695-1698
* President Rodrigo Manuel Manrique de Lara y de Tabora 1698-1702
* President Iñigo de la Cruz Manrique de Lara y Ramiréz de Arellano, comte d'Aguilar i Frigiliana 1702-1707
# Llista de l'art públic de Sant Feliu de Guíxols

Llista de l'art públic de Sant Feliu de Guíxols registrat com a escultures en la via pública.
| Títol | Autor/Data | Localització |
| La Costa Brava | Joan Rebull 1963 | Pl. Ferran Agulló 41° 46′ 44″ N, 3° 01′ 43″ E﻿ / ﻿41.778849°N,3.028692°E﻿ / 41.778849; 3.028692 |
| Líl·lia, sirena del Mediterrani | Antoni Delgado 1977 | Rotonda de la Ronda de Ponent, prop del c. dels Enamorats 41° 46′ 52″ N, 3° 01′ 13″ E﻿ / ﻿41.781040°N,3.020338°E﻿ / 41.781040; 3.020338 |
| El nen del peix | 1956 (o posterior) | Rambla del Portalet, a l'alçada del núm. 12 41° 46′ 56″ N, 3° 01′ 53″ E﻿ / ﻿41.782174°N,3.031419°E﻿ / 41.782174; 3.031419 |
| A Josep Maria Vilà | Balmanya 1965 | Passeig del Fortim 41° 46′ 51″ N, 3° 02′ 06″ E﻿ / ﻿41.780961°N,3.034891°E﻿ / 41.780961; 3.034891 |
| Monument a Juli Garreta | Monjo, a partir d'un disseny de l'escultor J. Borrell Nicolau 1927 | Jardins del Passeig de Mar |
| Al cinema català | Vila Clara 1974 | Jardins del Passeig de Mar |
| Amistat | Felip Masjoan 1999 | Rotonda Passeig dels Guíxols |
| A Juli Garreta | J. Balmaña 1935 | Jardins del Passeig de Mar |
| A les víctimes del feixisme | Néstor Sanchiz 1994 | Jardins del Passeig de Mar |
| A Ferran Agulló | 1963 | Ermita de Sant Elm |
| L'esfinx dels vianants | Marzo Mart 1990 | Carrer Joan Maragall (últim lloc conegut) |
| A Salvador Espriu | Pepe Noja 1986 | Plaça Salvador Espriu |
| A Josep Irla | Marzo Mart 2001 | Rambla Generalitat |
| Tramuntana | Daniel Albertí 2004 | Placeta carrer de Pecher |
| Factor complementari | Àlex Pallí 2005 | Rotonda de la carretera de S'Agaró (prop de l'Hostal del Sol) |

## Referències

* Borrell Sabater, Miquel. Escultures a la via pública: Les terres gironines. Girona: Diputació de Girona, 2006. ISBN 9788495187901.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Sant Feliu de Guíxols
# Llista de peixos d'Armènia

Aquesta llista de peixos d'Armènia -incompleta- inclou 58 espècies de peixos que es poden trobar a Armènia ordenades per l'ordre alfabètic de llur nom científic.

## A

* Abramis brama
* Acanthalburnus microlepis
* Alburnoides bipunctatus
* Alburnus chalcoides
* Alburnus filippii
* Alburnus hohenackeri
* Aspius aspius

## B

* Ballerus ballerus
* Barbatula brandtii
* Barbus cyclolepis
* Barbus goktschaicus
* Barbus lacerta
* Blicca bjoerkna

## C

* Capoeta capoeta capoeta
* Capoeta capoeta sevangi
* Carassius carassius
* Carassius gibelio
* Chondrostoma colchicum
* Chondrostoma cyri
* Coregonus lavaretus
* Coregonus maraenoides
* Ctenopharyngodon idella
* Cyprinus carpio carpio

## E

* Esox lucius

## G

* Gambusia affinis
* Gambusia holbrooki
* Gobio gobio

## H

* Hypophthalmichthys molitrix
* Hypophthalmichthys nobilis

## I

* Ictalurus punctatus

## K

* Knipowitschia caucasica

## L

* Leucaspius delineatus
* Leuciscus idus
* Leuciscus leuciscus
* Luciobarbus capito
* Luciobarbus mursa

## M

* Mylopharyngodon piceus

## N

* Nemacheilus angorae
* Neogobius fluviatilis

## O

* Oncorhynchus mykiss

## P

* Pelecus cultratus
* Perca fluviatilis
* Phoxinus phoxinus
* Pseudorasbora parva

## R

* Rhodeus amarus
* Rhodeus sericeus
* Romanogobio persus
* Rutilus rutilus

## S

* Sabanejewia aurata aurata
* Salmo ischchan
* Salmo trutta fario
* Salmo trutta trutta
* Sander lucioperca
* Scardinius erythrophthalmus
* Silurus glanis
* Squalius cephalus

## T

* Tinca tinca

## V

* Vimba vimba

## Referències

* ↑ Pipoyan, S. H., 1996: Pseudorasbora parva (Cypriniformes, Cyprinidae) in water bodies of the Ararat Plain (Armenia). Voprosy Ikhtiologii v. 36 (núm. 4): 549-551.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Dadikyan, M. G., 1986: Fishes of Armenia. Armenian Academy of Sciences, Erevan. Fishes of Armenia: 1-245.
* Gabrielyan, B. K., 2001: An annotated checklist of freshwater fishes of Armenia. Naga, The ICLARM Quarterly v. 24 núms. 3-4: 23-29.
* Pipoyan, S. H. i L. A. Kirakosyan, 1998: Alburnus charusini hohenackeri Kessler (Cyprinidae) in the water-bodies of Armenia. Voprosy Ikhtiologii v. 38 (núm. 4): 559-563.
* Pipoyan, S. Kh., 1996: Bitterling Rodeus sericeus amarus, a new species in the fauna of Armenia. Voprosy Ikhtiologii v. 36 (núm. 5): 710-712. (en rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology, vol. 36 (núm. 8):676-678.

## Enllaços externs

* FAO - Fishery and Aquaculture Country Profiles - Armenia (anglès)
# Pterygotrigla hoplites

Pterygotrigla hoplites és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids.

## Descripció

* El clatell, el pit i el ventre tenen escates.
* No té taques al dors.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal que viu entre 320-500 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines i el nord-oest d'Austràlia.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Waite E. R., 1899. Scientific results of the trawling expedition of H. M. C. S. "Thetis." Mem. Aust. Mus. v. 4 (pt 1). 2-132.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fowler, H. W., 1938. Descriptions of new fishes obtained by the United States Bureau of Fisheries steamer "Albatross", chiefly in Philippine seas and adjacent waters. Proceedings of the United States National Museum v. 85 (núm. 3032): 31-135.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Richards, W.J., 1999. Triglidae. Gurnards, sea robins, armored gurnards, and armored sea robins. p. 2359-2363. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). FAO, Roma.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20): 977 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Llista de peixos del riu Pilcomayo

Aquesta llista de peixos del riu Pilcomayo -incompleta- inclou 9 espècies de peixos que es poden trobar al riu Pilcomayo ordenades per l'ordre alfabètic de llur nom científic.

## A

* Anadoras weddellii
* Aphyocharax dentatus

## H

* Hypostomus borellii

## I

* Imparfinis guttatus
* Ixinandria steinbachi

## O

* Odontostilbe microcephala

## P

* Parodon carrikeri
* Pyrrhulina australis

## T

* Trichomycterus therma

## Referències

* ↑ Species in Pilcomayo River - FishBase (anglès)

## Bibliografia

* López, H. L., R. C. Menni i A. M. Miguelarena, 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática, núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnologia "Dr. Raul A. Ringuelet").
* Sabaj, M. H. i C. J. Ferraris Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). P. 456-469. A: R. E. Reis, S. O. Kullander i C. J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil.
* Weber, C., 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). P. 351-372. A: R. E. Reis, S. O. Kullander i C. J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil.

## Enllaços externs

* Río Pilcomayo - Fauna - Patrimonio Natural Arxivat 2015-09-17 a Wayback Machine. (castellà)
* Los peces del río Pilcomayo (castellà)
* Peces del Río Pilcomayo - Enciclopedia Animal (castellà)
# Mihaela Armășescu

Mihaela Armășescu (romanès: Mihaela Armăşescu) (Tomșani, 3 de setembre de 1963) és una exremadora romanesa que va competir durant la dècada de 1980.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner del programa de rem. Quatre anys més tard, als Jocs de Seül, revalidà la medalla de plata en la mateixa prova, alhora que guanyava una medalla de bronze en la prova del quatre amb timoner. En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i quatre de bronze al Campionat del món de rem.

## Referències

* ↑ «Mihaela Armășescu Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 23 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com FISA