OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jesús Lizano Lizano

Jesús Lizano Lizano (Barcelona, 23 de febrer de 1931 - 25 de maig de 2015) va ser un filòsof, poeta i pensador llibertari català.
Llicenciat en Filosofia, defensava el que ell anomenava "Misticisme Llibertari", l'evolució des del Món Real Salvatge on es troben tots els animals excepte l'espècie humana, que ara es troba estancat en el Món Real Polític, en el seu camí cap al Món Real Poètic, l'acràcia. Publicà periòdicament "La columna poetica y el pozo politico" a la revista llibertaria Polemica, editada a Barcelona.

## Bibliografia

* Poemas de la tierra (Col. Atzavara, 1955)
* Jardin botánico (Instituto Iberoamericano, 1957) Premi Boscan.
* Libro de la soledad (Ed. Barna, 1958)
* La creación (Ed. Occitana, 1963)
* Tercera parte de la creación (Ed. Occitana, 1964)
* La creación humana (Ed. Marte, 1968)
* Fin de la tierra (Ed. Marte, 1972)
* Ser en el fondo (Ed. Occitana, 1974)
* Veinte poemas desesperados y un canción de amor (Ed. d'autor, 1981)
* Mi mundo no es de este reino (Ed. d'autor, 1982)
* Labios como espadas (Ed. d'autor, 1983) Firmat per primer cop com a Colectivo Jesús Lizano.
* Sonetos del miserable (Ed. d'autor, 1984)
* Misticismo libertario (Ed. d'autor, 1985)
* Camino de imperfección (Ed. d'autor, 1987)
* Lo unitario y lo diverso (Ed. Lumen, 1989) Firmat per primer cop com a Lizano de Berceo.
* La palabra del hombre (Ed. Adonais, 1990)
* La selva (Seuba ediciones, 1991) Premi Vila de Martorell.
* Sonetos (Ed. Lumen, 1992)
* Héroes (Ed. Libertarias, 1995)
* Lizanote de la Mancha o la conquista de la inocencia (Ed. El Ciervo, 1997)
* Lizanote de la Mancha o la conquista de la inocencia, segona part (Ed. El Ciervo, 1998)
* Lizanote de la Mancha o la conquista de la inocencia, tercera part (Ed. El Ciervo, 1999)
* Lizania. Aventura poética 1945-2000 (Ed. Lumen, 2001)

## Referències

* ↑ Castillo, David. «Mor el poeta Jesús Lizano - 27 maig 2015». El Punt Avui, 27-05-2015. [Consulta: 2 octubre 2022].
* ↑ Ayén, Xavi. «Un mamífer que escrivia versos» (en castellà). La Vanguardia, 27-05-2015. [Consulta: 2 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Web de Jesús Lizano
# Joaquim Maluquer i Sostres

Joaquim Maluquer i Sostres (Barcelona, 11 de desembre de 1930 - 15 d'agost de 2011) fou un sociòleg i ornitòleg català, fill de Joan Maluquer i Rosés.

## Biografia

Es llicencià en dret a la Universitat Autònoma de Barcelona i en sociologia a Ginebra. Durant la Generalitat provisional presidida per Josep Tarradellas fou director general de Promoció i després de les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980 Jordi Pujol el nomenà secretari del consell executiu fins al 1984.
Entre 1976 i 1978 fou president de la Institució Catalana d'Història Natural, filial de l'IEC, des d'on va impulsar el Llibre Blanc de la Gestió de la Natura als Països Catalans (1976). També fou membre de la Societat Catalana de Geografia i exercí càrrecs diversos en l'administració d'empreses com l'Hospital Clínic i Catalana de Gas. Entre els anys 1998 i 2000 tornà a ser elegit president de la Institució Catalana d'Història Natural i el 1997 va presidir les Primeres Jornades Ornitològiques dels Països Catalans.
També col·laborà als diaris El Noticiero Universal i El Correo Catalán. El 1996 va rebre la Creu de Sant Jordi i el 2003 el Premi d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla. Fou vicepresident segon del patronat de la Fundació Enciclopèdia Catalana fins al 17 de maig de 2010.

## Obres

* L'assimilation des immigrés en Catalogne (1963)
* La política algodonera, 1940-1970 (1973)
* L'estructura econòmica de les terres catalanes (1963)
* Població i societat a l'àrea catalana (1965)
* Els ocells de les terres catalanes (1981)
* Teoria econòmica i ecologia (1978)
* Rafael Patxot i Jubert, mecenes i científic (1994)
* Joan Maluquer i Viladot, jurisconsult i polític (1995)
* Què pensa Pere Duran Farell (2003)
* Memòries amb figures (1997)
* Del Quebec a la Patagònia (2000)
* A l'encontre d'altres cultures (2003)

## Referències

* ↑ La Vanguardia, 16 agost 2011, pàgina 23, "Un esperit inquiet"
* ↑ «Mor el sociòleg Joaquim Maluquer». El Punt Avui, 16-08-2011 [Consulta: 8 novembre 2016].
* ↑ «Resum d'activitats 2010». Fundació Enciclopèdia Catalana. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 5 agost 2014].
# Joan Martí i Mercadal

Joan Martí i Mercadal (Barcelona, 31 d'agost de 1927) és un economista català. Fou alumne de la Mutua Escolar Blanquerna i de l'Escola Virtèlia. Professor i Intendent Mercantil, treballà i dirigí la indústria familiar tèxtil Barella Martí i Mercadal. Posteriorment, formà part d'un important gabinet d'assessoria d'empreses Ingenieros Consultores. Conseller-delegat del Banc d'Expansión Comercial, filial de Banca Catalana. El 1968 fou nomenat director general del Banc industrial de Catalunya, del que també en fou conseller. Posteriorment, conseller i director general del Grup Banca Catalana. En representació bancària fou conseller de diverses empreses com Tabasa, Marasia, Unitat Hermètica, Flamagás, Corberó, etc. Veterà soci d'Omnium Cultural, ha participat en la impulsió de diverses obres pro país com Cavall Fort, Nova Terra, Avui, Institut de Reinserció Social, setmanari Presència, Editorial Laia, Oriflama, Edicions S.A.
Soci fundador i ferm impulsor d'Enciclopèdia Catalana. Patró fundacional de Fundació Catalana i també de Fundació Enciclopèdia Catalana, Fundació Museu Història de la Medicina, Fundació Agrícola Catalana i Fundació Catalana de Comunicació.

## Referències

* 1 2 3 «Estos son los ex directivos de Banca Catalana contra los que se ha dirigido la acción del fiscal». La Vanguardia, 10-07-1984, pp. 21-22.
* ↑ «Enciclopèdia Catalana, 50 anys (documental)». Grup Enciclopèdia Catalana, 05-11-2015. [Consulta: 8 novembre 2015].
# Jordi Menéndez i Pablo

Jordi Menéndez i Pablo (Barcelona, 13 de març de 1956) és un polític i gestor públic català.

## Inicis

Va néixer el 1956 a Barcelona. Viu a Sant Cugat del Vallès des de fa molts a anys. Casat amb tres filles.
Primers estudis a escola Virtèlia i de batxillerat a l'Institut Menéndez Pelayo. Va entrar a l'escoltisme a l'A. Escolta Pere Tarrés de la confraria de l'escola. Més tard serà educador-cap a l'Agrupament escolta del Casal de Montserrat de MEGSJC. Serà també membre d'Agermanament des d'on participarà en la lluita antifranquista (Assemblea de Catalunya, Marxa de la Llibertat, Taula de Joves de Catalunya…). S'afilià al MSC, i el 1974 ingressarà a Convergència Socialista de Catalunya (CSC) i després del procés d'unificació, el 1978 al PSC. Va obtenir la Llicenciatura en Ciències de l'Educació en la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) l'any 1979, i anys més tard, 2006, el Diploma en “Funció Gerencial de les Administracions Públiques” a ESADE.

## Trajectòria professional i política

Inicia la seva trajectòria professional com a Director de la Fundació Pública Municipal d'escoles bressol de l'Ajuntament de Sant Cugat del Vallès, on serà fins a l'any 1983. Serà gerent del Patronat Municipal de Guarderies de l'Ajuntament de Barcelona (1983-1987). El 1987 passarà ser coordinador de l'Àrea d'Educació de la Diputació de Barcelona. A les eleccions municipals de 1987 sortí escollit regidor de Sant Cugat del Vallès, també ha estat membre de la Comissió de Transferències Estat-Generalitat(1983-1988, i 1993-1994), i primer secretari del PSC a Sant Cugat del Vallès. Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1988
Va ser durant del 1988 al 1993, director general de Coordinación y Alta Inspección al Ministeri d'Educació d'Espanya. Cap del Gabinet Tècnic de la Delegació del Govern a Catalunya, del 1994 a 1996. Posteriorment ha estat professor, després director de Psicologia i Psicopedagogia de la divisió iberoamericana de la Universitat Oberta de Catalunya (UOC) (2000-2003). Fou conseller de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió i vocal del Patronat de La Marató de TV3 (1996-2005), director general de Difusió Corporativa, director general de Relacions Externes (2006-2008), i secretari general adjunt de la Presidència del Govern de la Generalitat de Catalunya. Des del gener de 2011 es cap de l'Oficina de l'expresident de la Generalitat, José Montilla.

## Referències

* ↑ Pàgina 372 del llibre de A. Balcells i G. Samper "L'escoltisme català(1911-1978)"
* ↑ Diputats al Parlament de Catalunya diari "La Vanguardia", 31 de maig de 1988
* ↑ Jordi Menéndez nou director general de relacions Externes de la Generalitat
* ↑ Nomenament de Jordi Menéndez com a secretari adjunt de la presidència
* ↑ Nomenament de Jordi Menéndez com a secretari adjunt
* ↑ Notícia: "Montilla s'endú Jordi Menéndez al web e.Noticies
# Andreu Mas-Colell

Andreu Mas-Colell (Barcelona, 29 de juny de 1944) és un polític, economista i professor universitari català, que va ser conseller d'Universitats, Recerca i Societat de la Informació (2000-2003) i d'Economia i Coneixement (2010-2016) de la Generalitat de Catalunya.
L'any 2006 va ser condecorat amb la creu de Sant Jordi.

## Activitat professional

Estudià Ciències Econòmiques a la Universitat de Barcelona i a la Universitat de Valladolid. Després continuà els estudis a la Universitat de Minnesota, on es doctorà el 1972.
Treballà com a professor a la Universitat de Califòrnia a Berkeley del 1972 al 1981, després a la Universitat Harvard fins al 1995, quan es traslladà a la Universitat Pompeu Fabra, d'on és professor actualment.
És un dels grans microeconomistes actuals, coautor de Microeconomic Theory (1995) juntament amb Michael Whinston i Jerry Green, que és el manual de referència sobre microeconomia a les universitats de tot el món. Els seus treballs científics han girat entorn de l'equilibri neowalrasià.
L'any 1998 rebé el premi Rei Joan Carles I d'Economia.
El 1993 fou president de la Econometric Society. Ha estat editor, entre d'altres, de la revista científica Econometrica, una de les més influents en economia, entre 1998 i 1992. Des del 2005 és membre de l'Institut d'Estudis Catalans. Fou membre del consell assessor de la Fundació Centre d'Estudis Jordi Pujol.
El juliol de 2021 va ser nomenat vicepresident de l'associació Barcelona Global.

## Activitat política

Entre l'abril de 2000 i desembre de 2003 fou conseller d'Universitats, Recerca i Societat de la Informació de la Generalitat de Catalunya durant l'últim govern presidit per Jordi Pujol.
Artur Mas, abans de prendre possessió com a president de la Generalitat, va confirmar a Mas-Colell com a futur conseller d'Economia i Coneixement de la Generalitat. El 29 de desembre de 2010 va prendre possessió del càrrec que va exercir fins al 14 de gener de 2016.
Mas-Colell és un dels 34 ex alts càrrecs de la Generalitat a qui el Tribunal de Comptes acusa d'haver comès irregularitats en l'acció exterior entre els anys 2011 i 2017 i als quals exigeix més de 5,4 milions d’euros.

## Premis i reconeixements

* 1989 - Distinció de col·legiat de mèrit del Col·legi d'Economistes de Catalunya.
* 1991 - Doctor Honoris Causa per la Universitat d'Alacant.
* 2015 - Doctor Honoris Causa per la Universitat de Chicago.
* 2023 – Medalla d'Or al Mèrit Científic per l'Ajuntament de Barcelona.

## Referències

* ↑ Fitxa curricular com a professor de la UPF
* 1 2 «Barcelona Global fitxa Mas-Colell». Ara, 07-07-2021, p. 23.
* ↑ «Doctor honoris causa: Andreu Mas-Colell. Gabinet de Protocol». Universitat d'Alacant, 16-12-1991. [Consulta: 23 desembre 2021].
* ↑ «Andreu Mas-Colell és investit doctor Honoris Causa per la Universitat de Chicago». web. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 21 de juliol 2015. [Consulta: 19 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina d'Andreu Mas-Colell a la Universitat Pompeu Fabra
* Portal de Producció Científica de la UPF
* Fitxa oficial del conseller Andreu Mas-Colell a la web de la Generalitat de Catalunya. Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine.
# Palo Cedro

Palo Cedro és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 1.247 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Palo Cedro tenia 1.247 habitants, 436 habitatges, i 367 famílies. La densitat de població era de 127,4 habitants/km².
Dels 436 habitatges en un 37,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,5% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 15,6% no eren unitats familiars. En el 13,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 22,7% entre 25 i 44, un 28,7% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.471 $ i la renda mediana per família de 60.385 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.232 $ mentre que les dones 33.125 $. La renda per capita de la població era de 23.419 $. Entorn del 5,4% de les famílies i el 5,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Palo Cedro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Palo Cedro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Perris

Perris és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2010 tenia 68.386 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Perris tenia 46.600 habitants, 9.652 habitatges, i 8.117 famílies. La densitat de població era de 445,4 habitants/km².
Dels 9.652 habitatges en un 56,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,2% hi vivien parelles casades, en un 18,8% dones solteres, i en un 15,9% no eren unitats familiars. En el 12,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 39,6% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 13,5% de 45 a 60 i un 6,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.522 $ i la renda mediana per família de 36.063 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.891 $ mentre que les dones 24.634 $. La renda per capita de la població era d'11.425 $. Entorn del 18,1% de les famílies i el 20,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* 1 2 3 «Fact Sheet- Perris». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Perris». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# David Nualart i Rodón

David Nualart i Rodón és un matemàtic català famós per la seva feina en teoria de la probabilitat, en particular en anàlisi estocàstica.
Va estudiar a la Universitat de Barcelona on es va doctorar el 1975 amb la tesi Contribució a l'estudi de la integral estocàstica sota la direcció de Francesc d'Assís Sales i Vallès. Durant un curt període va ser professor associat a la Universitat Politècnica de Catalunya. També a la Universitat de Barcelona, on el 1984 esdevingué professor titular. També dirigí l'IMUB de 2001 a 2004.
El 2005 es traslladà a la Universitat de Kansas d'on actualment és catedràtic distingit. El març de 2011 es va fer la conferència internacional en Càlcul variacional de Malliavin en honor de David Nualart a la Universitat de Kansas.

## Obres

* Nualart, David. The Malliavin Calculus and Related Topics. 2nd ed., Springer, 2006.
* Carmona, R. (René), and David Nualart. Nonlinear Stochastic Integrators, Equations and Flows. Gordon & Breach Science Publishers, 1990.
* Nualart, David, and Marta. Sanz-Solé. Curs de probabilitats. PPU, 1990.

## Referències

* ↑ «ArbolMat / Nulart» (en castellà). Real Sociedad Matemática Española. [Consulta: 26 gener 2024].

## Enllaços externs

* ArbolMat / Nualart
* Pàgina personal de David Nualart a la Universitat de Kansas
# Georgina Oliva i Peña

Georgina Oliva i Peña (Barcelona, 19 de novembre del 1980) és una sociòloga i política catalana.
És llicenciada en Sociologia per la Universitat de Barcelona. Té estudis del segon cicle de Ciències Polítiques i de l'Administració a la mateixa universitat. Ha estat responsable de la secretaria tècnica de la Fundació Josep Irla i assessora de l'Institut Català de les Dones en plans locals de polítiques de dones. Ha estat tècnica d'Infància i de dones del Consorci de Serveis Socials de Barcelona.
En l'àmbit polític ha estat militant de les JERC, on ha estat secretària de formació (2001-2003) i d'organització i finances (2003-2005), i n'és d'Esquerra Republicana, on s'ha ocupat de la secretaria de la dones i de la de formació. Del 2006 al 2008 va ser diputada al Congrés dels Diputats en substitució de Joan Puigcercós. És afiliada de la Intersindical-CSC i associada a Dones.cat. El 2021 va ser elegida com a secretària general del Departament d'Igualtat i Feminismes del Govern de la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 «Georgina Oliva». Congrés dels Diputats. [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ «Articles d'opinió de Georgina Oliva Peña». NacióDigital. [Consulta: 29 setembre 2020].
* ↑ «Intervenció amb infants i adolescents en situacions de violència masclista des del sistema públic de serveis socials de la ciutat de Barcelona». Consorci de Serveis Socials de Barcelona. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ «DECRET 46/2021, de 26 de maig, pel qual es nomena la senyora Georgina Oliva i Peña secretària general del Departament d'Igualtat i Feminismes.». DOGC, 27-05-2021.
# Alejandro Onsalo Orfila

Alejandro Onsalo Orfila (Barcelona, 1922 - Palma, 20 de març del 2007) va ser un matemàtic català. Considerat impulsor de les matemàtiques a les Illes Balears durant els anys 50, 60 i 70. Va fer de les ciències exactes una assignatura entenedora i en va sembrar el bessó entre els seus alumnes, alguns dels quals han esdevengut catedràtics d'universitat de matemàtiques. Ha estat catedràtic de Matemàtiques de l'Institut Ramon Llull, de l'antiga Escola de Comerç i de l'Escola Universitària d'Estudis Empresarials de la UIB. Fou professor d'aquesta matèria des dels primers anys que s'impartí docència a la Facultat de Ciències. El 1987 rebé la Medalla d'Or de la UIB. Ha estat ajudant del cos de meteorologia i va formar part de l'executiva del Consell Rector de l'Estudi General Lul·lià. El 2007 va rebre el Premi Ramon Llull.
# Bonaventura Pedemonte i Falguera

Bonaventura Pedemonte i Falguera (Barcelona, 3 de maig de 1881 - Sant Andreu de la Barca, 3 de setembre de 1950) fou un farmacèutic i historiador català.

## Biografia

Va néixer al domicili familiar de la Ronda de Sant Antoni, 70 de Barcelona com a primer fill de l'advocat Enric Pedemonte i Clarà (1851-1908), natural de Barcelona, i de Joaquima Falguera i Alujas (1860-1930), natural de Sant Andreu de la Barca, que havien contret matrimoni el maig del 1880.
Llicenciat el 1901, l'any següent va obrir una farmàcia al carrer d'Aragó, 228. El 1904 creà el Laboratori Pedemonte, convertit més tard en societat anònima, per a la producció industrial d'específics.
Des del 1901 fou soci de la Institució Catalana d'Història Natural, de la qual fou president el 1904. Col·laborà en diferents associacions com el Centre Excursionista de Catalunya o l'Ateneu Barcelonès, o en publicacions com La Renaixensa o La Veu de Catalunya.
Com a historiador destaca el seu llibre Notes per a la Història de la Baronia de Castellvell de Rosanes del 1927, on repassa la història de Martorell, Abrera, Castellví de Rosanes, Castellbisbal, Sant Andreu de la Barca i Sant Esteve Sesrovires.
Es va casar amb Concepció Feu i Riqué, i, per tant, era gendre de l'arquitecte Modest Feu, que el 1930 va projectar la seva residència d'estiueig a Sant Andreu de la Barca (vegeu Casa Pedemonte).

## Referències

* 1 2 «Necrológicas». La Vanguardia, 06-09-1950, pàg. 6.
* ↑ Anuario-Riera, 1896, p. 208.
* ↑ «Naixements 1881, núm. 2490». AMCB.
* ↑ La Publicidad (edición noche), 18-06-1901, p. 3.
* 1 2 3 Directori de les societats filials: (1907-2007). Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2009, p. 129. ISBN 978-84-92583-11-9.
* ↑ La Publicidad (edición noche), 13-05-1908, p. 2.
* 1 2 «Bonaventura Pedemonte i Falguera». Història de Martorell. Personatges: Bonaventura Pedemonte i Falguera. amartorell.com, 06-11-2007.
# Joan Petit i Montserrat

Joan Petit i Montserrat (Barcelona, 1904 - 15 de gener de 1964) fou un filòleg, crític literari, traductor i professor universitari català.
Petit va estudiar Lletres a la Universitat de Barcelona amb mestres com Joaquim Balcells o Carles Riba. El 1934 esdevingué professor de Filologia Clàssica a la Universitat de Barcelona. I també abans de la guerra fou professor de l'Escola de Bibliotecàries. Des de ben jove fou primer col·laborador, i més endavant (1959) membre del consell directiu, de la Fundació Bernat Metge. Ell mateix traduí diversos volums per a la col·lecció de clàssics llatins i grecs. Hi trobem una traducció molt apreciada de Catul, amb Josep Vergés, de 1929; els Discursos de l'orador grec Lisíes i les Arengues de Demòstenes.
Al final de la guerra civil, es va exiliar a França i va perdre la seva plaça de professor, però el 1942 va retornar a Catalunya davant de l'entrada dels nazis a França. Va ser jutjat pel règim franquista i, sense poder tornar a la Universitat, va haver de dedicar-se a l'ensenyament privat i al món editorial. Fou director literari de l'editorial Seix-Barral, amb la qual col·laborà des de 1946 i on tingué un important paper en la creació i publicació de la col·lecció "Biblioteca Breve"; en aquesta col·lecció també publicà traduccions de Marguerite Duras, Alain Robbe Grillet i altres. Durant uns anys després de la seva mort, el premi literari de la "Biblioteca Breve" dugué el nom de "Premio Biblioteca Breve / Juan Petit". El 1950, pogué retornar a la docència universitària com a ajudant de Martí de Riquer, amic seu, que ja l'havia ajudat en el moment del judici. En aquesta etapa feu docència de literatura francesa a més de filologia clàssica.
També es publicà, pòstumament (1968), una traducció seva dels Carmina Burana.
Joan Petit es va casar amb la bibliotecària Margarida Fontserè i Marroig, filla d'Eduard Fontserè, amb qui tingué dos fills, Jordi, advocat i economista, i Núria, traductora. La seva germana Roser estigué casada amb el també filòleg Eduard Valentí i Fiol.

## Referències

* ↑ Condom p. 326
* ↑ A la mort de Carles Riba (Condom, p. 327)
* ↑ Bonet 1-2

## Bibliografia

* Estivill, Assumpció. "Joan Petit i Montserrat". En: Qui era qui a l'Escola de Bibliotecàries. Noticies biogràfiques del professorat (1915-1972). Barcelona: Edicions Universitat de Barcelona, 2016, p. 125-127.
* Condom, Dolors. "Semblances: Joan Petit (1904-1964)". En: Nissaga catalana del món clàssic, Barcelona: Revista Auriga, 2011, p. 326-328.
* Masoliver, Joan Ramon. "Cuando se nos va Juan Petit" [Nota necrològica], La Vanguardia, 17 de gener de 1964, p. 21.

## Enllaços externs

* «Joan Petit i Montserrat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Bonet, Laureano. "Joan Petit Montserrat (Barcelona, 1904-íd, 1974): Semblanza", amb una foto
* Alsina, Victòria. "Joan Petit i Montserrat", Visat. Diccionari de la traducció catalana