OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lussierita

La lussierita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom en honor del mineralogista canadenc Aaron J. Lussier (nascut el 1980), autor o coautor de diversos articles que afavoreixen la nostra comprensió de la mineralogia dels actínids i la química dels cristalls.

## Característiques

La lussierita és un sulfat de fórmula química Na$_{10}$[(UO₂)(SO₄)₄](SO₄)₂·3(H₂O). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 73518, 73519 i 73520.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Blue Lizard, situada al Red Canyon del comtat de San Juan (Utah, Estats Units). Els cristalls que es troben en aquesta mina són prismes o fulles, de fins a uns 0,5 mm de longitud. Els prismes tendeixen a produir-se en esprais o en individus dispersos aleatòriament. Les fulles tendeixen a produir-se en creixements paral·lels. Aquesta mina és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Lussierite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 juliol 2021].
# Uranoclita

La uranoclita és un mineral de la classe dels òxids.

## Característiques

La uranoclita és un òxid de fórmula química (UO₂)₂(OH)₂Cl₂(H₂O)₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, sent publicada el mateix any. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 75101 i 75102.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Blue Lizard, situada al districte miner de Red Canyon, al comtat de San Juan (Utah, Estats Units), l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Uranoclite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ Kampf, Anthony R.; Plášil, Jakub; Olds, Travis A.; Nash, Barbara P.; Marty, Joe «Uranoclite, a new uranyl chloride mineral from the Blue Lizard mine, San Juan County, Utah, USA». Mineralogical Magazine, 85, 3, 6-2021, pàg. 438–443. DOI: DOI:10.1180/mgm.2021.33 [Consulta: 2 abril 2023].
# Svornostita-(NH₄)

La svornostita-(NH₄) és un mineral de la classe dels sulfats.

## Característiques

La svornostita-(NH₄) és un sulfat de fórmula química (NH₄)₂Mg(UO₂)₂(SO₄)₄(H₂O)₈. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de gener de l'any 2025, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És una espècie isostructural amb la svornostita-(K).
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 76445, 76446, 76447 i 76448.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Blue Lizard, situada al districte miner de Red Canyon, al comtat de San Juan (Utah, Estats Units). Aquesta mina estatunidenca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral

## Referències

* 1 2 «Svornostite-(NH4)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 març 2025].
* 1 2 3 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 83». European Journal of Mineralogy, 37, 1, 12-02-2025, pàg. 75–78. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-37-75-2025 [Consulta: 9 març 2025].
# Triplophysa xiqiensis

Triplophysa xiqiensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes. Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Ding, R.-H. & Q. Lai. 1996. A new species of Triplophysa from Sichuan (Cypriniformes: Cobitidae). Acta Zootaxon. Sin. v. 21 (núm. 3): 374-376.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Teatre Principal (Sabadell)

El Teatre Principal de Sabadell, està ubicat al carrer de Sant Pau, 6 de la ciutat de Sabadell. Es tracta d'un dels teatres més antics de Catalunya.

## Edifici

El teatre consta de platea, dos pisos de llotgetes i un tercer pis destinat al galliner. La decoració va anar a càrrec dels pintors escenògrafs Marià Carreras i el seu deixeble Joan Ballester Aiguals de Izco. L'interior era molt sumptuós, a l'entrada de la platea hi havia dues escultures de guix pintat, representatives de les muses de Talia, per la Comèdia i Melpòmene per la Tragèdia. Hi havia també un ric cortinatge de seda, gerros, exornats i el teló, obra dels pintors citats. L'escenari era de Joaquim Mansió, al seu frontis hi havia l'escut de Sabadell. La coberta representava una galeria amb quatre arcs petits i quatre grans. Hi col·laboren : A. Espinalt (ebenista) i M. Oms (guixaire).

## Història

El 1839 la Junta Governativa del Teatre Públic adquirí un terreny del Gremi de Paraires per tal d'edificar el Teatre. Aquest primer edifici constava de dos pisos, platea i un petit escenari. Però no arribà a agafar massa prestigi, es feia difícil seguir amb el negoci alhora que l'edifici, degut a les addicions i construccions veïnes, oferia poca estabilitat arquitectònica. Per tot això s'arribà a l'acord de reconstruir-lo. A tal fi es forma una societat entre els propietaris i nous socis.
L'edifici fou dissenyat per F. Daniel Molina i la construcció va anar a càrrec de Josep Antoni Obradors. Les obres començaren el mes de maig de 1883. El cost va ser de 145.500 pessetes. Es va inaugurar el dia 13 d'octubre de 1886.
Aquest teatre ha viscut diferents etapes, de luxós teatre de la burgesia a cinema, fins que va acabar tancant les portes. En els últims temps va acollir la programació del Teatre Municipal La Faràndula mentre aquest últim afrontava un procés de recuperació per a millorar-ne les instal·lacions. Un cop acabades les obres, van començar els treballs de rehabilitació del Teatre Principal el mes de març del 2003, un projecte dels arquitectes Lluís Dilmé i Xavier Fabré, implicats també en la recuperació del Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Galeria

* Façana lateral
* Façana lateral
* Vista des de l'escenari

## Referències

* ↑ Descobreix Sabadell, Ajuntament de Sabadell. març 2009
* 1 2 3 «Teatre Principal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Sabadell
* Teatre La Faràndula
* Sala Miguel Hernández

## Enllaços externs

* Informació sobre el teatre Arxivat 2009-02-28 a Wayback Machine.
* Visita virtual 360 a l'equipament Arxivat 2016-09-16 a Wayback Machine.
# Triplophysa zamegacephala

Triplophysa zamegacephala és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Xinjiang (Xina).

## Referències

* ↑ Rendahl, H. 1933. Studien über innerasiatische Fische. Ark. Zool. v. 25 A (núm. 11): 1-51.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Wu, Y. i C. Wu 1992. The fishes of the Qinghai-Xizang Plateau. Sichuan Publishing House of Science & Technology, Chengdu, Xina. 599 p.
* Zhao, T.-Q. 1985. A new species of the genus Nemachilus (Cobitidae) from Xinjiang, China. Zool. Res. v. 6 (pt 4, suppl.): 53-56.
# Triplophysa zhenfengensis

Triplophysa zhenfengensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ «Triplophysa zhenfengensis» (en anglès). BioLib.
* ↑ «Triplophysa zhenfengensis» (en anglès). FishBase.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wang, D.-Z. & D.-J. Li 2001. Two new species of the genus Triplophysa from Guizhou, China (Cypriniformes: Cobitidae). Acta Zootaxon. Sin. v. 26 (núm. 1): 98-101.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vapor Sampere

El Vapor Sampere és un edifici industrial de Sabadell, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una fàbrica amb elements modernistes, que tipològicament presenta les característiques típiques d'aquestes construccions. Està format per una nau d'uns 12 m d'ample per 98 m de llarg. La coberta és a dues vessants. La façana és una repetició uniforme del mòdul que compren la finestra, però no és plana sinó que està ornamentada amb cornises, motllures i reixes de ferro forjat. Recentment s'ha vist modificada per la instal·lació d'un bar, modificant-se la primitiva estructura que formava un conjunt de tres finestres, convertint la central en la porta d'entrada.
Cal destacar la torre que hi ha al pati interior (on tradicionalment s'emplaçava la xemeneia, i que accolia el transformador elèctric), amb un rellotge de corda instal·lat pel rellotger sabadellenc Salvi Uyà i Armengol l'any 1913.

## Història

Va ser projectat el 1912 per l'arquitecte Eduard Maria Balcells i Buïgas, essent un dels darrers vapors (tot i que estrictament no ho era, ja que des del començament va funcionar amb energia elèctrica) construïts a la ciutat.
Està situat en un dels eixos industrials de Sabadell, marcat pel carrer de les Tres Creus i que comunicava el centre de la ciutat amb l'estació de ferrocarrils, a la vegada que conduïa cap al riu Ripoll, zona dels primitius molins i que continuava activa. La proximitat del transport afavorí la creació d'aquest eix industrial, que formava part dels eixamples projectats per l'urbanista Daniel Molina i Pascual. El tercer eix industrial, i que sorgí també en aquesta època, fou el de la carretera de Barcelona que enllaça amb la de Terrassa.
Va ser restaurat a mitjans de la dècada del 2000, conservant-se l'estructura general de la nau i la torre del rellotge. Actualment hi ha una botiga de la Cooperativa Abacus.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Vapor Sampere». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Moreno Rico, Xavier «Els Vapors». Sabadell Pas a Pas. Ajuntament de Sabadell, 3, 3, 1994. DL B29473/94.

## Enllaços externs

* Vapor Sampere - Lloc web oficial
# Carles Enric Florensa i Tomàs

Carles Enric Florensa i Tomàs (Lleida, 1959) és un advocat i polític lleidatà, senador per Lleida en la VII Legislatura.

## Biografia

Llicenciat en dret, ha exercit com a advocat fins al 1982, doctorat per Estudi General de Lleida amb la tesi "La Condonación de la deuda en el código civil [Recurs electrònic] : estructura y objeto del negocio remisivo" al 1987 i ha estat Catedràtic de Dret Civil a la Universitat de Lleida, director del Departament Dret Privat de la Universitat de Lleida el 1991-2001, degà de la Facultat de Dret i Economia de la Universitat de Lleida el 2001-2002, president del Col·legi Arbitral de Consum de Catalunya el 1993-2002, vocal de la Secció d'Harmonització de la Comissió de Codificació de Catalunya: 2000-2002 i membre del Consell d'Administració de la Unió Esportiva Lleida, S.A.D. (1998-2002).
A les eleccions generals espanyoles de 2000 fou escollit senador per la província de Lleida per CiU en substitució de Jaume Cardona i Vila. Ha estat vicepresident quart de la Mesa del Senat d'Espanya.
En 2011 ha estat Director de l'Observatori de Dret Privat de Catalunya.

## Obres

* La condonación de la deuda en el Código civil: (estructura y objeto del negocio remisivo), Madrid : Cívitas, 1996. ISBN 84-470-0715-4
* El Defensor Judicial, Editorial Aranzadi. ISBN 84-7398-714-4

## Referències

* ↑ Florensa i Tomàs, Carles Enric. La Condonación de la deuda en el código civil : estructura y objeto del negocio remisivo (tesi) (en castellà). Estudi General de Lleida, 1987.
* ↑ Currículum
* ↑ Carles Enric Florensa a infoempresa.com
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Compareixença al Congrés dels Diputats, 2011

## Enllaços externs

* «Obra de Carles Enric Florensa i Tomàs» a Dialnet.
# Triportheus culter

Triportheus culter és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 24,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* 1 2 3 Cope, E. D. 1872. On the fishes of the Ambyiacu River. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 23: 250-294, Pls. 3-16.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Triportheus culter». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Falcao, J.N., L.A. Cruz i E. Feldberg 1985. Cromossomos sexuais ZZ/ZW em Triportheus (Characidae) da Amazonia. Ciênc. Cult. 37:727-728.
* Falcao, J.N. 1990. Caracterizacao cariotipica em peixes do genero Triportheus (Teleostei: Characiformes, Characidae) Medicina . 23 (Suppl. 2):111-112. Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Malabarba, M. C. S. L. 2004: Revision of the neotropical genus Triportheus Cope, 1872 (Characiformes: Characidae). Neotropical Ichthyology v. 2 (núm. 4): 167-204.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Ortega, H. i R.P. Vari 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Shumwayita

La shumwayita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom de la família Shumway, els membres de la qual estan connectats amb el descobriment i explotació de molts dipòsits d'urani de l'altiplà de Colorado durant la dècada de 1920.

## Característiques

La shumwayita és un sulfat de fórmula química (UO₂)₂(SO₄)₂·5H₂O. És químicament similar (encara que d'una manera bàsica) a la jachymovita, la uranopilita i la metauranopilita. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de prismes, de fins a aproximadament 0,3 mil·límetres, allargats al llarg de [100]; sovint en intercreixements subparal·lels o a l'atzar. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.

## Formació i jaciments

Aquesta espècie va ser descrita a partir d'exemplars de la mina Green Lizard i de la mina Giveway-Simplot, totes dues al White Canyon, al comtat de San Juan, a Utah (Estats Units). També se n'ha trobat shumwayita a la mina Blue Lizard, a la mateixa zona que les altres dues. Sol trobar-se associada a altres minerals com: romerita, romboclasa, calcita, guix, plašilita, pirita, rozenita o sofre.

## Referències

* ↑ «Shumwayite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Triplophysa nujiangensa

Triplophysa nujiangensa és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Salween (Xina).

## Referències

* ↑ Rendahl, H. 1933. Studien über innerasiatische Fische. Ark. Zool. v. 25 A (núm. 11): 1-51.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chen, X.-Y., G.-H. Cui & J.-X. Yang. 2004. A new fish species of genus Triplophysa (Balitoridae) from Nu Jiang, Yunnan, China. Zool. Res. v. 25 (núm. 6): ADD.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Meyrowitzita

La meyrowitzita és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el nom en honor de Robert Meyrowitz (14 de setembre de 1916 - 6 de juliol de 2013), químic analític nord-americà.

## Característiques

La meyrowitzita és un carbonat de fórmula química Ca(UO₂)(CO₃)₂·5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 66789 i 66790.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Markey, situada al Red Canyon, dins el comtat de San Juan (Utah, Estats Units), tractant-se de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Meyrowitzite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 juliol 2021].
# Strassmannita

La strassmannita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom per Friedrich Wilhelm (Fritz) Straβmann (22 de febrer de 1902, Boppard, imperi alemany - 22 d'abril de 1980, Mainz, Alemanya Occidental), químic que va treballar amb Otto Hahn i Lise Meitner en el descobriment de la fissió nuclear d'urani el 1938. Va ser director de l'Institut de Química Max Planck i més tard va fundar l'Institut de Química Nuclear. El 1989, la Unió Astronòmica Internacional va nomenar un asteroide per a ell, el 19136 Straβmann.
Fins al mes de desembre de 2023 s'anomenava straβmannita, després d'una resolució de l'Associació Mineralògica Internacional que tenia com a objectiu racionalitzar la nomenclatura mineralògica eliminant les lletres gregues, així com els números àrabs i romans dels noms minerals.

## Característiques

La strassmannita és un sulfat de fórmula química Al(UO₂)(SO₄)₂F·16H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1,5.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 67264 (Green Lizard), 67265 (Green Lizard), 67266 (Markey) i 67267 (Markey) (cotipus).

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres de dues mines properes, les mines Markey i Green Lizard, ambdues al Red Canyon del comtat de San Juan (Utah, Estats Units). També ha estat descrita a la mina Widowmaker, al White Canyon, també al comtat de San Juan, i a la mina Uranus, a la localitat de Kleinrückerswalde, a l'estat de Saxònia (Alemanya).

## Referències

* ↑ «Straßmannite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juliol 2021].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 77». European Journal of Mineralogy, 36, 1, 06-02-2024, pàg. 165–172. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-165-2024 [Consulta: 9 febrer 2024].
* ↑ Kampf, Anthony R.; Plášil, Jakub; Kasatkin, Anatoly V.; Nash, Barbara P.; Marty, Joe «Magnesioleydetite and straβmannite, two new uranyl sulfate minerals with sheet structures from Red Canyon, Utah». Mineralogical Magazine, 83, 03, 6-2019, pàg. 349–360. DOI: doi:10.1180/mgm.2018.118 [Consulta: 4 febrer 2024].