OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pioneer (Louisiana)

Pioneer és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 171 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pioneer tenia 171 habitants, 65 habitatges, i 39 famílies. La densitat de població era de 60,6 habitants/km².
Dels 65 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 35,4% hi vivien parelles casades, en un 23,1% dones solteres, i en un 38,5% no eren unitats familiars. En el 32,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 14% entre 18 i 24, un 22,2% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 12,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.614 $ i la renda mediana per família de 19.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 17.917 $ mentre que les dones 23.125 $. La renda per capita de la població era de 9.842 $. Entorn del 41,5% de les famílies i el 50,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pioneer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pioneer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pont Anghel Saligny

El pont Anghel Saligny (abans pont del rei Carol I) és un pont de gelosia per ferrocarril a Romania, a través del riu Danubi, que connecta les regions de Muntènia i Dobruja. El pont figura al Registre Nacional de Monuments Històrics.

## Història

El pont es va construir entre el 1890 i el 1895 sobre el Danubi, la branca Borcea del Danubi i l'illa Balta Ialomiței, i quan es va acabar, amb una longitud total (amb viaductes) de 4087,95 m, es va convertir en el pont més llarg d'Europa i el segon més llarg del món. El pont el va dissenyar l'enginyer romanès Anghel Saligny. Les dues ciutats a la vora del riu que es va construir eren Feteşti al costat esquerre i Cernavodă al costat dret.
La travessia del Danubi a Cernavodă es va fer a través d'un pont amb una obertura central de 190 metres (la més gran d'Europa continental) i altres quatre obertures de 140 metres, al costat d'un viaducte amb 15 obertures de 60 metres cadascun. Un altre pont, amb tres obertures de 140 metres i 11 obertures de 50 metres, es va dissenyar i realitzar a la branca de Borcea. Els dos ponts tenen una longitud de 2,632 metres dels quals 1,662 metres sobre el Danubi i 970 metres sobre Borcea, i són 30 metres sobre de l'aigua, permetent el pas de vaixells alts per sota d'ella. Entre els dos ponts hi havia un viaducte de 1455 metres sobre l'illa Balta Ialomiței, amb 34 obertures de 42,8 metres cadascun.
Tot el pont es va inaugurar el 26 de setembre de 1895 i, com a prova a l'obertura, un comboi de 15 locomotores xiulant es va desplaçar a 60 km/h, seguit d'un tren reservat per als "hostes", a 80 km/h.
Als anys seixanta, després que es recuperessin grans parts de l'illa Balta Ialomiței per a l'agricultura, el viaducte original que hi havia sobre ell es va substituir per un terraplè.
El complex del pont Anghel Saligny s'ha utilitzat exclusivament durant gairebé un segle, fins al 1987, quan es va inaugurar el nou complex del pont Cernavodă, construït al seu costat.

## Galeria

* El pont durant principis del segle XX
* Arcada del pont
* Un pilar
* Pont Anghel Saligny el 2006

## Referències

* ↑ Meltem Toksoz. Cities of the Mediterranean: From the Ottomans to the Present Day. I.B.Tauris, 25 d'Agost de 2014, p. 172–. ISBN 978-0-85771-140-3.
* 1 2 Danube bridges Arxivat 2010-10-07 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pont del rei Carol I a Structurae
* Pont sobre la branca de Borcea a Structurae
* La història dels ponts del Danubi romanès (14 xifres disponibles) a Semantic Scholar
# Districte d'Issoudun

El Districte d'Issoudun és un dels quatre del departament francès de l'Indre a la regió del Centre-Vall del Loira. Té 4 cantons i 51 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura d'Issoudun.

## Cantons

* cantó d'Issoudun-Nord
* cantó d'Issoudun-Sud
* cantó de Saint-Christophe-en-Bazelle
* cantó de Vatan

## Vegeu també

* Cantons de l'Indre
# Sigita Mažeikaitė-Strečen

Sigita Mažeikaitė-Strečen (Panevėžys, 24 de setembre de 1958) és una ex-jugadora d'handbol lituana que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics de Moscou, on guanyà la medalla d'or en la competició d'handbol. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del món d'handbol de 1982.

## Referències

* ↑ «Sigita Mažeikaitė-Strečen Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 1r novembre 2019].
* ↑ Women Handball World Championship 1982 in Hungary - 02-12.12 Champion Soviet Union a todor66.com
# Synodontis khartoumensis

Synodontis khartoumensis és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 21 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Nil i llac Albert.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gideiri, Y. B. A. 1967. A new species of genus Synodontis (Siluroidea, Teleostei). Rev. Zool. Bot. Afr. v. 76 (núms. 1-2): 132-136.
* Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 1992. Mochokidae. p. 500-563. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 2003. Mochokidae, p. 195-268 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Woldemar Bargiel

Woldemar Bargiel (Berlín, 1829 – 1897) fou un compositor alemany.
Estudià a Leipzig amb Moscheles, Hauptmann i Gade, i es va donar a conèixer per les seves obres per a piano i per a orquestra; el 1859 fou nomenat professor del Conservatori de Colònia on tingué entre altres alumnes a Moritz Mayer-Mahr, Ernst Rudorff, Alexandr Alexandrovich Ilyinsky, a Jeanne Becker, Waldemar E von Baußnern, F. W. Francke i l'estatunidenc Ernest Douglas, i mestre de capella més tard a Rotterdam, on tingué per alumne a Theodoor Verhey i on fou succeït en el càrrec per l'alemany Friedrich Gernsheim, més tard es traslladà el 1874 a Berlín, com a professor de l'Hochschule für Musik d'aquesta capital, on va tenir entre altres alumnes en Ernst Wendel, Jakob Rothstein, Fini Henriques, Martin Grabert, i l'anglès Arthur Somervell.
Fou entusiasta admirador de Schumann, al qual l'unien llaços familiars, però en la seva música n'obstant, apareix amb personalitat pròpia. Entre les seves obres descollen les obertures de Medea i Prometeu, les peces corals Nit de Primavera, el Salm XXIII i distintes simfonies, trios, sonates i corals.

## Referències

* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 125. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 122. (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 24, pàg. 1115 (ISBN 84-239-4524-3)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. IV, pàg. 519 (ISBN 84-239-4574-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 25, pàg. 1457 (ISBN 84-239-4525-1)
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1571 (IBSN 84-7291-226-4)
* ↑ Edita Enciclopèdia Espasa, vol. 52, pàg. 495. (ISBN-84-239-4552-9)
* ↑ Enciclopèdia Espasa v. 27, pàg. 1081, (ISBN 84-239-4527-8)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 26, pàg. 882 (ISBN 84-239-4526-X)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 327 (ISBN 84 239-4557-X)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 2 (ISBN 84-239-4510-3)
# Església de Sant Nicolau (Curtea de Argeș)

L'Església de Sant Nicolau de Curtea de Argeș és un dels monuments més representatius de l'arquitectura romanesa medieval i l'edifici religiós més antic de Valàquia. Les pintures murals interiors, especialment valuoses, es varen realitzar entre 1364 i 1369.
La Cort Reial d'Argeș va ser construïda originalment al segle xiii pel voivoda valac Seneslau. Sota el regnat de Basarab I (1310-1352), es va ampliar amb l'església, el palau reial al costat sud, la torre i el mur de tancament, tots ells són representatius de l'arquitectura tradicional romanesa. Al segle xvi, el governant de Valàquia Neagoe Basarab (1512-1521) va construir la casa reial al costat nord.

## Referències

* ↑ «Biserica Domneasca Sfantul Nicolae - Curtea de Arges» (en romanès). Crestinortodox. [Consulta: 9 agost 2021].
* ↑ Bălan, Șt.; Mihăilescu, N. Șt. - Istoria Științei și tehnicii în România, date cronologice, Editura Academiei Republicii Socialiste România, București, 1985, p.38.
# Govern d'Andorra

El Govern d'Andorra és la representació de la prefectura de govern de la branca executiva del Principat d'Andorra. És regulat per les disposicions de la Constitució andorrana de 1993, als Capítols IV i V. El Govern és integrat pel cap de govern i dels ministres en el nombre que determina la llei. El cap de govern, dirigeix la política nacional i internacional d'Andorra —abans la d'internacional era dirigida pels coprínceps— i també l'administració de l'Estat. Com a representant de la branca executiva, exerceix la potestat reglamentària. El cap de govern és nomenat pels coprínceps, però electe pel Consell General, i no pot exercir el seu càrrec per més de dos mandats consecutius complets.
El govern actual és el corresponent a la novena legislatura, i és dirigit per Xavier Espot Zamora.

## Seu del govern

L'Edifici administratiu del Govern d'Andorra és la seu del Govern d'Andorra i de diversos serveis del govern del Principat d'Andorra. Està situat al carrer Prat de la Creu d'Andorra la Vella i al terrat s'hi troba la plaça del Poble.
Fins a l'any 1991 la sala d'exposicions del Govern es trobava al primer pis.

## Composició

El Govern actual va prendre possessió el 17 de maig de 2023:
| Càrrec | Titular |
| Cap de Govern | Xavier Espot Zamora |
| Ministra de Presidència, Economia, Treball i Habitatge | Conxita Marsol Riart |
| Ministre de Relacions Institucionals, Educació i Universitats | Èric Jover Comas |
| Ministre de Finances | Ramon Lladós Bernaus |
| Ministre de Turisme i Comerç | Jordi Torres Falcó |
| Ministra d'Afers Exteriors | Imma Tor Faus |
| Ministra de Justícia i Interior | Ester Molné Soldevila |
| Ministre de Territori i Urbanisme | Raul Ferré Bonet |
| Ministra d’Afers Socials i Funció Pública | Trini Marín González |
| Ministra de Salut | Helena Mas Santuré |
| Ministre de Medi Ambient, Agricultura i Ramaderia i portaveu del Govern | Guillem Casal Font |
| Ministra de Cultura, Joventut i Esports | Mònica Bonell Tuset |

## Referències

* ↑ «Decret 215/2023, del 16-5-2023, pel qual el cap de Govern nomena els membres del Govern i els càrrecs respectius.». Decret 215/2023, del 16 de maig del 2023.

## Vegeu també

* Govern d'Andorra 2019-2023
* Govern d'Andorra 2015-2019
* Govern d'Andorra 2011-2015
* Govern d'Andorra 2009-2011
* Sistemes educatius d'Andorra
* Ambaixadors d'Andorra a Bèlgica

## Enllaços externs

* Govern d'Andorra - Lloc web oficial
# Tatiana Ovetxkina

Tatiana Ovetxkina (rus: Татьяна Николаевна Овечкина) (Moscou, 19 de març de 1950) és una exjugadora de bàsquet russa que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1970. És la mare del jugador d'hoquei sobre gel Aleksandr Ovetxkin.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on guanyà la medalla d'or en la competició de bàsquet. Quatre anys més tard, als Jocs de Moscou, revalidà la medalla d'or. En el seu palmarès també destaca la medalla d'or al Campionat del Món de bàsquet de 1975 i sis medalles d'or al Campionat d'Europa de bàsquet (1970, 1972, 1974, 1976, 1978 i 1980). Amb la selecció soviètica no va perdre cap partit oficial. A nivell de clubs jugà al ŽBK Dinamo de Moscou.
El 1976 va ser guardonada amb l'Orde de la Insígnia d'Honor i el 1980 amb l'Orde de l'Amistat dels Pobles.

## Referències

* 1 2 «Tatyana Ovechkina Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2 de març 2012. [Consulta: 13 setembre 2019].
* 1 2 3 «Alex Ovechkin's mother Tatyana gets him record NHL contract». Sports Illustrated, 25-02-2008 [Consulta: 8 juny 2018].
# Ruta 3 del metro de Nova York

La Ruta 3 Seventh Avenue Express és un servei de ferrocarril metropolità subterrani del Metro de Nova York, als Estats Units d'Amèrica. Els serveis habituals circulen entre les estacions Harlem-148th Street, a Harlem, i New Lots Avenue, a East New York, són de tipus exprés a Manhattan i local a Brooklyn. A les nits els serveis són entre 148th Street i Times Square-42nd Street.
A diferència d'altres metros, cada servei no correspon a una única línia, sinó que un servei pot circular per diverses línies de ferrocarril. El servei 3 utilitza les següents línies:
| Línia | << | >> | Vies | Temps |
| Lenox Avenue Line | tota la línia | tota la línia | N/A | tot el temps |
| Broadway-Seventh Avenue Line | 96th Street | Times Square-42nd Street | exprés | tot el temps |
| Broadway-Seventh Avenue Line | Times Square-42nd Street | Chambers Street | exprés | tot el temps excepte tard a la nit |
| Broadway-Seventh Avenue Line | Brooklyn Branch, via Clark Street Tunnel | Brooklyn Branch, via Clark Street Tunnel | N/A | tot el temps excepte tard a la nit |
| Eastern Parkway Line | tota la línia | tota la línia | local | tot el temps excepte tard a la nit |
| New Lots Line | tota la línia | tota la línia | local | tot el temps excepte tard a la nit |
# Montpelier (Louisiana)

Montpelier és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 214 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Montpelier tenia 214 habitants, 98 habitatges, i 54 famílies. La densitat de població era de 44,4 habitants/km².
Dels 98 habitatges en un 21,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49% hi vivien parelles casades, en un 4,1% dones solteres, i en un 43,9% no eren unitats familiars. En el 39,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,2% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 28% de 45 a 60 i un 17,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.625 $ i la renda mediana per família de 36.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.313 $ mentre que les dones 18.125 $. La renda per capita de la població era de 15.704 $. Entorn del 17,6% de les famílies i el 22,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Montpelier». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Montpelier». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Barreteria Mil

La Barreteria Mil és un establiment situat al carrer de Fontanella, 20 de Barcelona, catalogat com a d'interès (categoria E2).

## Història

El 1812, la família Antonès, d'origen italià, va obrir un taller al carrer de l'Hospital, que el 1856 es va transformar en botiga. El 1917 van obrir la botiga al carrer de Fontanella, on venien barrets de producció pròpia i també una selecció de peces importades de l'estranger.
Hi an passat personalitats com Tony Curtis, Robert de Niro, Scarlett Johansson, Francis Ford Coppola, Aitana Sánchez-Gijón, Emma Suárez, Rossy de Palma, Alberto San Juan i Clara Segura.

## Descripció

Establiment situat a mà esquerra del portal d'accés. L'exterior està format per un moble amb l'estructura de fusta aplacat a la façana, amb un muntant central que fa de vitrina, aparador exterior i un vestíbul amb aparadors a cada costat. A l'exterior trobem una llinda també de fusta amb cantells motllurats, amb vidre esgrafiat amb el nom de l'establiment i el dibuix d'uns barrets.
L'interior conserva una part del mobiliari original, consistent en uns prestatges de paret amb armaris inferiors, l'antic moble de la caixa enregistradora i taules vitrines amb cadires sense respatller. L'ambient de l'interior és de línies rectes amb molta llum natural i amb poques decoracions. La rebotiga es va modificar als anys cinquanta abaixant-ne els sostres i es va eliminar l'arcada amb vidres bisellats que separava els dos ambients.

## Referències

* 1 2 «Sombrerería Mil, 100 anys de modes (i de guerres)». Ara, 24-03-2017.
* 1 2 3 4 «Barreteria Mil». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «La sombrerería MIL celebra un siglo de su apertura en el centro de Barcelona». La Vanguardia, 23-03-2017.

## Enllaços externs

* Barreteria Mil - Lloc web oficial
# Sarcòfag romà

Al món romà, el ritu de la inhumació es solia fer amb sarcòfags. A Roma, llevat d'alguns precedents en època republicana, l'ús d'aquests contenidors funeraris es va estendre sobretot a partir del segle ii, quan es va reprendre l'hàbit d'enterrar els morts, un cop es va abandonar la pràctica de la incineració.
Se'n feien de materials diversos, com ara el peperino –una pedra autòctona de la península itàlica–, el tuf, el marbre i el pòrfir vermell. Sovint estaven ricament esculpits amb baixos relleus de temàtica variada, ja que es van difondre especialment entre les capes benestants de la població, que d'aquesta manera feia ostentació del seu estatus dins la societat.
En època romana, les tombes havien de situar-se fora del perímetre sagrat de la ciutat –el que els habitants de Roma en deien el pomerium–, i s'implantaven entorn de les vies que sortien de les ciutats. A Roma, trobem sarcòfags tot al voltant de la via Àpia, la via Ostiense i la via Triomfal. Al llarg d'aquestes importants vies d'accés a la ciutat sorgien necròpolis i monuments funeraris, on es col·locaven els sarcòfags. La pràctica s'estén així mateix per tot l'Imperi Romà.
Els sarcòfags estaven decorats en tres dels costats frontals, els que es podien apreciar a simple vista, ja que l'altre costat sense decoració anava adossat a un mur. Així, es diferencien dels sarcòfacs de Grècia o l'Àsia Menor, que estan esculpits per tots quatre costats, ja que se situaven al mig d'un templet.
La temàtica ornamental que revestia més sovint els sarcòfags comprèn garlandes de fruites i flors, composicions heràldiques o figures humanes reals o mitològiques. Solen incloure un retrat de la persona morta, amb escenes que il·lustren la vida pública o privada del difunt amb l'ajuda d'elements mítics o al·legòrics, i s'hi representen aspectes com el matrimoni, la vida militar, ofrenes de sacrificis i altres formes de preparar-se per a la vida en el més enllà.

## Galeria d'imatges

* Sarcòfag de Luci Corneli Escipió Barbat (segle iii)
* Sarcòfag amb un seguici dionisíac (segle II)
* Sarcòfag amb una escena de la Guerra de Troia on es representa el combat dels aqueus contra les amazones
* Sarcòfag de Flàvia Júlia Constantina, filla de l'emperador Constantí I
* El sarcòfag Ludovisi

## Bibliografia

* Ufficio Pubblicazioni Musei Vaticani, I Musei Vaticani: Guida didattica, Edizioni Musei Vaticani, 2010, pp. 87-95, ISBN 978-88-8271-206-8.
# Vellitor minutus

Vellitor minutus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 9 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Starks E. C., 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358). 231-335.
* ↑ Iwata, A., 1983. A revision of the cottid fish genus Vellitor. Jpn. J. Ichthyol. v. 30 (núm. 1): 1-9.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Alexandr Prokopenko

Alexandr Prokopenko (belarús: Аляксандр Цімафеевіч Пракапенка) (Babruisk, 16 de novembre de 1953 - Minsk, 29 de març de 1989) fou un futbolista belarús de la dècada de 1970.
Fou 3 cops internacional amb la selecció de la Unió Soviètica.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Dinamo Minsk.

## Referències

* ↑ Воспоминания о Прокопенко
* ↑ (rus) Profile Arxivat 2020-01-29 a Wayback Machine.
* ↑ «Perfil a sports-reference». Arxivat de l'original el 2012-12-18. [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ Alexandr Prokopenko a National-Football-Teams.com (anglès)