OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 's-Gravenvoeren

's-Gravenvoeren és un nucli del municipi de Voeren de la província de Limburg a Bèlgica al marge del Voer. És la seu administrativa del municipi de Voeren que va crear-se el 1971. Té 1339 habitants (1970) sobre 13,34 km².
's-Gravenvoeren era un feu del País de Dalhem, un dels tres comtats dels Països enllà del Mosa. A l'inici, el castell dels comtes es trobava a Voeren ('s graven significa ‘del comte’ en neerlandès) que després van transferir la seu a Dalhem. El 1083, el duc de Luxemburg va donar l'església de Lambert de Lieja a l'abadia dels benedictins de Luxemburg, el 1620 aquesta abadia va vendre el patronat i el delme a les jesuïtes de Maastricht. Quan el 1773 aquest orde va ser abolit, el banquer anversès J.B. Cogels va comprar-la.
De 1244 fins al 1661 el feu pertanyia al ducat de Brabant, el Tractat de partició l'atorgà a Felip IV de Castella, el Tractat d'Utrecht a la branca austríaca dels habsburg fins a la revolució francesa. La reorganització administrativa de l'ocupant francès va incorporar-lo al departament de l'Ourthe, la futura província de Lieja (1815) dins el Regne Unit dels Països Baixos i des de 1830 a Bèlgica. El 1963, en traçar la frontera lingüística, va passar a la província de Limburg.

## Llocs d'interès

* Església de Lambert
* Capella Steenboskapel
* Castell Altenbroek
* Castell Ottegraven
* Rectoria
* Església de Sant Lambert
* Monument als caiguts de les dues guerres mundials
* Carrer Major Hoogstraat

## Nuclis

Schoppem, Ketten, Mariahof

## Fills predilectes de 's Gravenvoeren

* Rob Brouwers, (1941-…), pintor
* Pierre de Schiervel (1783-1866), Governador de la província de Limburg

## Referències

* 1 2 F. Schlusmans, Inventaris van het cultuurbezit in België, Architectuur, Provincie Limburg, Arrondissement Tongeren, Kanton Voeren, 1992, citat en: «,s Gravenvoeren», De inventaris van het bouwkundig Erfgoed, Vlaams instituut voor het onroerend erfgoed (Institut flamenc del patrimoni immoble), [Consulta 13 de febrer de 2013], (en català: Inventari del patrimoni monumental)
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: 's-Gravenvoeren
# Cantó de Nantes-6

El cantó de Nantes-6 (bretó Kanton Naoned-6) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega el quartier Île de Nantes de la comuna de Nantes.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-2008 | Jean-Pierre Le Ridant | RPR |
| 2008- | Pascale Scilbo | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Peripsychoda wauensis

Peripsychoda wauensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: ulls separats per una distància igual a 3 facetes de diàmetre; sutura interocular arquejada i afeblida al centre; vèrtex igual a 2,5-3 vegades l'amplada del pont ocular; occipuci estès en una mena de projecció cònica i aplanat a l'àpex; front amb una àrea pilosa rectangular; palp núm. 2 una mica més llarg que el 3; antenes d'1,32-1,46 mm de longitud i amb l'escap poca cosa més de dues vegades la mida del pedicel; flagel amb nodes asimètrics; tòrax sense patagi; ales de 2,15-2,40 mm de llargària i d'1,07-1,20 mm d'amplada, clapades de marró i amb un punt clar a prop de la base de R1, zona costal no engrandida, venes subcostal i cubital lliures als àpexs; fèmur més curt que la tíbia; edeagus acabat en una estructura rectangular allargada i estrenyent-se lleugerament a l'àpex;
* Femella: similar al mascle, però amb el lòbul apical dels genitals amb els costats gairebé paral·lels; antenes d'1,15-1,20 mm de longitud i ales de 2,25-2,50 mm de llargària i d'1,07-1,27 mm d'amplada.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin, 1935, 246-249.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Systema Dipterorum Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek J., 1987. Results of the Czechoslovak-Iranian entomological expeditions to Iran 1977. Peripsychoda iranica sp. n. (Diptera, Psychodidae) with comments to the genus and redescriptions of included species. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae 42: 189–206.
# Petrus Roselli

Petrus Roselli va ser un compositor establert a Itàlia a principis del segle xvi.
El nom podria indicar un compositor d'origen francès amb el nom de Pierre Roussel, i possiblement era el mateix que Pietro Rossello trobat a la capella ducal ferraresa (1499-1502). És conegut per la seva missa Missa Baisez moy, basada en la popular cançó Baisez-moi atribuïda a Josquin.

## Referències

* ↑ Obres seculars a quatre veus: comentari crític p 91 9063751427 Josquin (des Prez), Willem Elders, Vereniging voor Nederlandse Muziekgeschiedenis - 2005 "Petrus Roselli, Mass Carminum, a4 Fonts: Antico 15161, núm. 15, Petrus Roselli (presumiblement el Pietro Rossello trobat a la capella ducal de Ferrarese, 1499-1502)"
* ↑ Josquin Des Prez and His Musical Legacy: An Introductory Guide 9058679411 - Willem Elders - 2013 "Missa Baisez moy de Petrus Roselli, que en realitat és una missa" Quodlibet ", utilitza material Kyrie II de Josquin's..."
# Serrat de la Cua de Gall

La Serra de Santa Coloma és una serra a cavall dels termes municipals de Castellcir (Moianès) i Balenyà (Osona). És a llevant de Santa Coloma Sasserra, al nord de la Sauva Negra, al sud-est del Collet de Puig-alt i a llevant de la Roca Mala. És un serrat delimitat a llevant pel torrent de Rocallisa, a migdia pel torrent de Sauva Negra i a ponent pel torrent del Soler.

## Referències

* ↑ El Serrat de la Cua de Gall en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; el topònim no surt en el mapa
* ↑ Equipo técnico de editorial Alpina. Cingles de Bertí i de Gallifa Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra : mapa topográfico excursionista : topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas. Ed. de 1986. Granollers: Alpina, 1986. ISBN 8470110330.

## Bibliografia

* Rodríguez Lara, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009 (Camí Ral núm. 30). ISBN ISBN 978-84-232-0735-0.
# Magí Lladós i Rius

Magí Lladós i Rius (Barcelona, 26 de desembre de 1829 - Barcelona, 5 de desembre de 1886) fou un enginyer, escriptor i polític català.

## Biografia

Era fill de Magí Lladós i Llanés (1805-1880) i d'Antònia Rius. Treballà com a professor de l'Escola d'Enginyers Industrials de Barcelona i fundà a Madrid El Porvenir Industrial i a Barcelona fundà i dirigí el diari El Porvenir de la Industria el 1875. Amic de Víctor Balaguer i Cirera, arran de la revolució de 1868 milità al Partit Progressista, amb el que fou elegit diputat per la circumscripció de Tarragona a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872. El 1878 es va retirar de la política i va escriure diversos tractats científics i alguna sarsuela en castellà.
Es va casar amb Cèlia Haase i Viñals (Barcelona, 1842-1870), filla de l'enginyer barceloní d'origen alemany Llorenç Haase i Droz (†1881), que va ser l'encarregat de fer arribar l'aigua a Esplugues de Llobregat i promotor en aquella vila de la Barriada Pi i Margall, i de Bàrbara Viñals i Sastre.

## Obres

* Aritmética (1855)
* Nociones de gimnástica (1868)
* Sistemas métrico-decimal y monetario español (1868)
* Cuerdo y sin luna, o Selemonia (sarsuela, 1876)

## Notes

* ↑ Algunes fonts indiquen que va néixer a Tarragona, però la partida de defunció indica que ho va fer a Barcelona, així com també el llibre Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XI.
* ↑ On el 1852 va construir el carrer que avui dia es diu de Sant Llorenç.

## Referències

* ↑ «Defuncions 1886, núm. 7483». AMCB, 05-12-1886.
* ↑ Ossorio i Bernard, Manuel. «Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX» p. 241. Imprenta y Litografía de J. Palacios, 1908.
* ↑ «Magí Lladós i Rius». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Garcia Balanyà, 2008, p. 757.
* ↑ «Celia HAASE VIÑALS». geneanet. Francisco Javier Andrés García.
* ↑ Diario de Barcelona (edición tarde), 14-6-1881, p. 7131.

## Bibliografia

* Garcia Balanyà, Albert «Ya no existe Partido Progresista en Barcelona». Hispania. Revista Española de Historia, 230, setembre-octubre 2008, pàg. 735-759.
# Cantó de Sélestat

El cantó de Sélestat (alsacià Kanton Schlettstàdt) és una divisió administrativa francesa situat al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est. Des del 2015 té 29 municipis i el cap és Sélestat.

## Municipis

* Artolsheim
* Baldenheim
* Bindernheim
* Bœsenbiesen
* Bootzheim
* Châtenois
* Dieffenthal
* Ebersheim
* Ebersmunster
* Elsenheim
* Heidolsheim
* Hessenheim
* Hilsenheim
* Kintzheim
* Mackenheim
* Marckolsheim
* Mussig
* Muttersholtz
* Ohnenheim
* Orschwiller
* Richtolsheim
* Saasenheim
* Scherwiller
* Schœnau
* Schwobsheim
* Sélestat
* Sundhouse
* La Vancelle
* Wittisheim

## Història

Llista dels consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1992-1996 | Gilbert Estève | PS | alcalde de Sélestat |
| 1996- 1998 | Jean-Jacques Renaudet | PS | alcalde de Sélestat |
| 1996- 1998 | Marcel Bauer | RPR i després UMP | alcalde de Sélestat |
# William Hayes

William Hayes (Oxford, 26 de gener de 1708 - 27 de juliol de 1777) fou un compositor, organista i cantant anglès.
El 1731 fou nomenat organista de la catedral de Worcester, el 1734 organista i mestre de capella del Magdalencollege d'Oxford (càrrec en el qual el succeiria el seu fill Philip Hayes) i el 1742 succeí a Godson com a titular de la càtedra de música d'Oxford.
Va escriure nombroses composicions religioses i col·laborà en la Cathedral music de Boyce.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 347 (ISBN 84 239-4527-8)
# Cantó de Saverne

El cantó de Saverne (alsacià Kanton Zàwere) és una divisió administrativa francesa situat al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est. Des del 2015 té 49 municipis i el cap és Saverne.

## Municipis

* Altenheim
* Balbronn
* Cosswiller
* Crastatt
* Dettwiller
* Dimbsthal
* Eckartswiller
* Ernolsheim-lès-Saverne
* Friedolsheim
* Furchhausen
* Gottenhouse
* Gottesheim
* Haegen
* Hattmatt
* Hengwiller
* Hohengœft
* Jetterswiller
* Kleingœft
* Knœrsheim
* Landersheim
* Littenheim
* Lochwiller
* Lupstein
* Maennolsheim
* Marmoutier
* Monswiller
* Ottersthal
* Otterswiller
* Printzheim
* Rangen
* Reinhardsmunster
* Reutenbourg
* Romanswiller
* Saessolsheim
* Saint-Jean-Saverne
* Saverne
* Schwenheim
* Sommerau
* Steinbourg
* Thal-Marmoutier
* Traenheim
* Waldolwisheim
* Wangenbourg-Engenthal
* Wasselonne
* Westhoffen
* Westhouse-Marmoutier
* Wolschheim
* Zehnacker
* Zeinheim

## Història

Llista dels consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1988 | Adrien Zeller | UDF-CDS |
| 1988 -2008 | Émil Blessig | UDF-CDS |
| 2008 | Thierry Carbiener | UDF |
# Perelha (Arieja)

Perella (Perelha en occità, Péreille en francès) és una comuna occitana situada al departament francès de l'Arieja, a la redió d'Occitània. Deu el seu nom al castell que hi ha al municipi, residència dels senyors de Perella els segles xii i xiii.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2005 |
| 88 | 109 | 138 | 138 | 199 | 177 | 175 |

## Referències

* ↑ «Commune de Péreille (09227)» (en francès). insee.fr. [Consulta: 18 abril 2024].

## Vegeu també

* Gorges de Perelha
# Rombicosidodecàedre

En geometria, el rombicosidodecàedre o petit rombicosidodecàedre és un dels tretze políedres arquimedians.
Té 62 cares, 12 de les quals són pentagonals, 20 triangulars i 30 quadrades, 120 arestes i a cadascun dels seus 60 vèrtex i concorren una cara pentagonals una triangular i dues quadrades.

## Àrea i volum

Les fórmules per calcular l'àrea A i el volum V d'un petit rombicosidodecàedre tal que les seves arestes tenen longitud a són les següents:
    $A=\left(30+{\sqrt {30\left(10+3{\sqrt {5}}+{\sqrt {15(5+2{\sqrt {5}})}}\right)}}\right)a^{2}$
    $V=\left(20+{\begin{matrix}{29 \over 3}\end{matrix}}{\sqrt {5}}\right)a^{3}$

## Esferes circumscrita, inscrita i tangent a les arestes

Els radis R, r i $\rho$ de les esferes circumscrita, inscrita i tangent a les arestes respectivament són:
    ${\begin{aligned}&R={\frac {a{\sqrt {11+4{\sqrt {5}}}}}{2}}\\&r={\frac {a\left(15+2{\sqrt {5}}\right){\sqrt {11+4{\sqrt {5}}}}}{41}}\\&\rho ={\frac {a{\sqrt {10+4{\sqrt {5}}}}}{2}}\\\end{aligned}}$
On a és la longitud de les arestes.

## Dualitat

El políedre dual del petit rombicosidodecàedre és el hexacontàedre pentagonal.

## Simetries

El grup de simetria del petit rombicosidodecàedre té 120 elements; el grup de les simetries que preserven les orientacions és el grup icosàedric $I\cong A_{5}$. Són els mateixos grups de simetria que per l'icosàedre i pel dodecàedre.

## Políedres relacionats

El petit rombicodidodecàedre es pot obtindre tant del icosàedre com de l'octàedre a base d'expandir-los allunyant les deves cares del centre i creant noves cares per a cada aresta i vèrtex originals.
També es pot obtenir truncant al mateix temps tant els vèrtexs com les arestes de l'icosàedre o del dodecàedre.
Les vint cares triangulars i les dotze cares pentagonals del petit rombicosidodecàedre descansen sobre els plans de les cares d'un icosàedre i d'un dodecàedre respectivament. Les trenta cares quadrades, en canvi descansen sobre els mateixos plans que les cares d'un traiacontàedre ròmbic, el políedre dual de l'icosidodecàedre.
* dodecàedre
* petit rombicosidodecàedre
* icosàedre

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic
* Sòlid de Johnson

## Bibliografia

* H. M. Cundy & A. P. Rollett. I modelli matematici. Milà: Feltrinelli, 1974.
* Dedò, Maria. Forme, simmetria e topologia. Bolonya: Decibel & Zanichelli, 1999. ISBN 88-08-09615-7.

## Enllaços externs

* Políedres I Arxivat 2009-05-09 a Wayback Machine. Pàgina 13
* Políedres arquimedians Arxivat 2008-08-27 a Wayback Machine.
* Paper models of Archimedean solids
# William Mason

William Mason (Boston, 24 de gener de 1829 - Nova York, 14 de juliol de 1908) fou un compositor estatunidenc i pianista de mèrit.
El seu pare era el compositor Lowell Mason, una figura líder en la música de l'església nord-americana, i el seu germà menor, Henry Mason, era cofundador dels fabricants de piano Mason i Hamlin.
Estudià cinc anys a Alemanya, on va tenir com a mestres a F. Liszt, E. F. Richter i I. Moscheles, es va fer aplaudir com a concertista a Praga, Weimar i Londres i finalment retornà a la seva pàtria i a Nova York fundà una societat de concerts.
Es dedicà principalment a la ensenyança, i publicà algunes composicions per a piano, un Mètode pel mateix instrument i Memoirs of a musical life (1901).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 33, pàg. 717. (ISBN 84-239-4533-2)
# William Spark

William Spark (Exeter, 28 d'octubre de 1825 - Leeds, 16 de juny de 1897) fou un organista i compositor anglès del Romanticisme.
Fou una de les figures més influents en la música a Leeds durant la segona meitat del segle xix, la primera cita de Spark va ser el 1842 quan fou nomenat segon organista de Wesley a l'església parroquial de Leeds; a continuació, organista i mestre de capella de Chapeltown i des de 1850, organista de l'església de St, George. En inaugurar-se el 1858 l'Ajuntament fins llavors barri, fou nomenat organista i va mantenir aquest lloc gairebé quaranta anys. Junt amb Henry Smart va dissenyar l'orgue de la sala de l'Ajuntament i va inaugurar concerts públics d'orgue. Va fundar la Societat Madrigal i Motet Leeds i de la Societat de Recreació. Aquesta última organització va aconseguir concerts populars a l'Albion Street Music Hall des de 1852-1859. En 1864 va formar una orquestra composta per aficionats i professionals locals, a més dels directors de secció de la Halle i Liverpool Philharmonic, per donar concerts regulars de subscripció a l'Ajuntament. William Spark va dur a terme el concert inaugural de l'orquestra el 9 de novembre de 1864. Va prendre part activa en la creació del Festival de Música Triennal Leeds i va ser organista principal en diversos festivals.
Spark va ser també un prolífic compositor i arranjador d'obres per als seus recitals de l'Ajuntament. La seva composició més gran, l'oratori 'Emanuel va rebre la seva primera actuació a l'Ajuntament sota la batuta del compositor a 1890.
A partir de 1869 dirigí la revista The Organist's Quarterly Journal, redactant també The Practical Choir-Master.
Com a compositor se li deuen antífones, servicis, cantates, una sonata per a orgue, etc. Finalment publicà Musical reminiscences (1891).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 765 (ISBN 84-239-4557-X)
# Xian de Runan

Runan (Xinès tradicional:汝南縣; Xinès simplificat:汝南县) és un xian situat a Zhumadian, Henan, Xina.
En temps antics era anomenat com "la meitat del món", des que va estar situat en el centre de les nou províncies Yu. Durant la Dinastia Han, va contribuir amb la major quantitat d'oficials cap al govern central, i fou la llar ancestral de l'immensament influent clan Yuan de Runan.
# Voulpaix

Voulpaix és un municipi francès, situat al departament de l'Aisne i la regió dels Alts de França. El 2021 tenia 348 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 28 gener 2024].
# Acerbes

Acerbes (conegut també com a Acerbas, Servius, Sicarbas i Siqueu, en grec antic Συγχαιος o Συχαιος), va ser un sacerdot d'Hèrcules a Tir. Estava casat amb Dido, la filla del rei Mutgó o Mattan I. Va morir a mans de Pigmalió, germà de Dido, que desitjava els seus tresors.
El crim es va cometre, segons diverses tradicions, durant una cacera o durant un sacrifici. Pigmalió va deixar insepult el cadàver de Siqueu (o Acerbes), i durant un temps, Dido no va saber què se n'havia fet del seu marit. Siqueu se li va aparèixer en un somni i li revelà la conjura. Va aconsellar-li que fugís i li va indicar l'indret on havia amagat una part del seu or.
Dido marxà, i a les costes de Tunísia fundà Cartago, on va erigir un santuari a Acerbes (o Siqueu) dins del palau. Guardava fidelitat al seu record. Només Eneas, per voluntat de Venus, va aconseguir els seus favors. Quan Eneas marxà de Cartago, Dido es va suïcidar, plena de remordiments per la infidelitat comesa a la memòria de Siqueu. A l'Hades es va retrobar amb el seu marit.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 492. ISBN 9788496061972.
# Wolfram Lorenzen

Wolfram Lorenzen (Friburg de Brisgòvia, 1952 - Dällikon, 15 de juny de 2020) va ser un pianista alemany.

## Biografia

Wolfram Lorenzen va néixer a Friburg de Brisgòvia, Baden-Württemberg, Alemanya Occidental. Va estudiar amb Klaus Linder, Ludwig Hoffmann, Paul Badura-Skoda i va participar en classes magistrals impartides per Wilhelm Kempff, entre d'altres. Va guanyar nombrosos concursos internacionals de música (Monza, Vercelli, Senigall, entre d'altres).
El 1982 va ser guardonat amb el primer premi al Sisè Concurs Internacional de Piano de Montevideo, Uruguai. Des de llavors, nombroses gires de concerts l'han portat a tots els països del món.
Va actuar amb orquestres reconegudes i directors de renom, interpretant setanta concerts diferents per a piano, així com un extens repertori en solitari i unes quatre-centes obres de música de cambra.
Wolfram Lorenzen va ser un convidat habitual als estudis de radiodifusió dels països i regions de parla alemanya, així com a molts festivals.
Va col·laborar durant molts anys tant amb la clarinetista Sabine Meyer com amb el flautista Peter-Lukas Graf. Juntament amb la violinista Renate Eggebrecht i el Fanny Mendelssohn Quartet, Lorenzen va gravar la Max Reger Chamber Music Edition en tres CD. El 1998 va presentar l'estrena mundial d'enregistrament en CD de la còpia autògrafa del cicle de piano Das Jahr ("L'any") de Fanny Mendelssohn Hensel.
El 2006 i el 2010 es van publicar dos enregistraments en CD amb obres de Robert Schumann i Clara Schumann.
Va morir el dia 15 de juny de 2020 a l'edat de 68 anys.

## Enregistraments

* Robert Schumann, Faschingsschwank op. 26, Fantasiebilder op. 12, Symphonische Etüden op. 13, 2006. Variacions d'Abegg op. 1, Novel·les op. 21, 2010.
* Clara Schumann, Sonata en sol menor (1841), 2010
* Fanny Mendelssohn-Hensel, "Das Jahr", 12 peces de personatges per a Fortepiano després de la còpia il·lustrada de 1842, peces per a piano en do major i la bemoll major, 1998
* Max Reger, Sonata per a violí op. 72 (Renate Eggebrecht, violí), Quintet amb piano op. 64, Trio amb piano op. 102, Quartets de piano opp. 113 i 133 (Quartet Fanny Mendelssohn), 1996–98
* Max Reger, Concert per a piano i orquestra op. 114, Sinfonieorchester St. Gallen, director d'orquestra Reinhard Petersen (1910)
* Max Reger, Sonatines op. 89 núm. 1 i 3 (1905-1908), Five Humoresques op. 20 (1898), Variacions i fuga sobre un tema de Joh. Seb. Bach op. 81 (1904), 2010
* Béla Bartók, Rapsòdia per a piano i orquestra op. 1 (1904), Radio-Sinfonieorchester Stuttgart des SWR, director Jiri Starek, 2010
* Felix Mendelssohn Bartholdy, Capriccio brillant per a piano i orquestra op. 22 (1832), Radio-Sinfonieorchester Stuttgart des SWR, director Ernest Bour, 2010

## Referències

* ↑ «klassik.com : Pianist Wolfram Lorenzen gestorben». [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «Troubadisc - Musik Label | Interpreten | Wolfram Lorenzen». [Consulta: 2 novembre 2022].
# Ruta C del metro de Nova York

La Ruta C Eighth Avenue Local és un servei de ferrocarril metropolità subterrani del Metro de Nova York, als Estats Units d'Amèrica. La C no efectua serveis a la nit, circula entre 168th Street a Washington Heights (Manhattan), fins a Euclid Avenue a City Line (Brooklyn) via Central Park West. El servei habitual és local a Manhattan i Brooklyn complementant el servei exprés de la ruta A.
A diferència d'altres metros, cada servei no correspon a una única línia, sinó que un servei pot circular per diverses línies de ferrocarril. El servei C utilitza les següents línies:
| Línia | << | >> | Vies | Temps |
| Eighth Avenue Line | 168th Street | High Street-Brooklyn Bridge | local | sempre excepte tard a la nit |
| Fulton Street Line | Jay Street-Borough Hall | Euclid Avenue | local | sempre excepte tard a la nit |
# Ruta L del metro de Nova York

La Ruta L Canarsie Local és un servei de ferrocarril metropolità subterrani del Metro de Nova York, als Estats Units d'Amèrica. Aquest servei opera entre les estacions de 14th Street-Eighth Avenue (a Chelsea, Manhattan) i Canarsie-Rockaway Parkway (a Brooklyn). Tots els trens són locals, ja que la línia Canarsie no té vies exprés.
A diferència d'altres metros, cada servei no correspon a una única línia, sinó que un servei pot circular per diverses línies de ferrocarril. El servei L a diferència de la resta de rutes del sistema neoyorquí només circula per una línia:
| Línia | << | >> | Vies | Temps |
| Canarsie Line | 14th Street-Eighth Avenue | Canarsie-Rockaway Parkway | local | sempre |