OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ukerewe

Ukerewe és la cinquena illa lacustre més gran del mon. Amb una àrea de 530 km$^2$ (200 sq mi), és l'illa més gran del Llac Victòria i l'illa lacustre més gran de l'Àfrica. Ukerewe és al districte Ukerewe de Tanzània, 45 km (28 mi) km (28) al nord de Mwanza amb la qual està unida per una línia de ferri. Una parada del ferri a 3,8 km enllaça l'illa a una carretera sense asfaltar a la riba oriental del llac, que condueix a Kibara i Musoma. La costa de l'illa Ukerewe és retallada per nombroses badies i és envoltada per una dotzena llarga d'illes més petites. La seva comunitat més gran és Nansio.
Ukerewe és coneguda per allotjar una relativament gran població de persones amb albinisme. Molts d'aquests foren abandonats essent infants a l'illa per les seves famílies. Malgrat comprendre percentatge excepcionalment alt de la població de l'illa, encara són, com arreu de Tanzània, una minoria discriminada a l'illa, encara que semblen evitar els assassinats d'albins que regularment ocorren a Tanzània, qui són capturats per a fer-los servir per a rituals de màgia negra.

## Galeria

* Terra costera, illa Ukerewe, Tanzània
* Camp de sorgo a l'illa Ukerewe, Tanzània
* el ferri que uneix Ukerewe i Mwanza al port de Nansio

## Referències

* ↑ World Atlas website: Islands of the World: Largest Lake Islands. Retrieved 4 June 2007.
* ↑ Mwanza Guide: Ukerewe.
* ↑ Howden, Daniel «Albinos slaughtered for body parts by black magic witchdoctors». Belfast Telegraph, 08-12-2008 [Consulta: 3 juny 2019].

## Enllaços externs

* Mapa detallat de les illes Ukerewe i Ukara Arxivat 2012-12-09 at Archive.is
# Districte de Marmanda

El districte de Marmanda és un districte francès del departament d'Òlt i Garona, a la regió de la Nova Aquitània. Té 10 cantons i 98 municipis. El cap és la sotsprefectura de Marmanda.

## Cantons

* cantó de Boglon
* cantó de Castèl Moron
* cantó de Duràs
* cantó de Lausun
* cantó de Marmanda Est
* cantó de Marmanda Oest
* cantó de Lo Mas d'Agenés
* cantó de Melhan
* cantó de Sèishas
* cantó de Tonens

## Vegeu també

* Cantons de l'Olt i Garona
# Bassett (Kansas)

Bassett és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2006 tenia 22 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bassett tenia 22 habitants, 10 habitatges, i 7 famílies. La densitat de població era de 121,3 habitants per km².
Dels 10 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 30% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 20% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,6% tenia menys de 18 anys, un 22,7% entre 18 i 24, un 22,7% entre 25 i 44, un 31,8% de 45 a 60 i un 9,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 137,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 14.688$ i la renda mediana per família de 14.375$. Els homes tenien una renda mediana de 16.250 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 12.388$. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bassett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bassett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Constantí VI (desambiguació)

Constantí VI (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Constantí VI el Cec, emperador romà d'Orient (780 -797)
* Constantí VI, príncep d'Armènia (?-1373), rei del Regne Armeni de Cilícia
* Patriarca Constantí VI, patriarca de Constantinoble (1924 -25)
# Azole

Un azole és un compost heterocíclic caracteritzat per un anell de pirrole en què algun o alguns dels àtoms de carboni són reemplaçats per un de nitrogen, oxigen o sofre. En particular, el nitrogen pot incloure fins a quatre àtoms dins el mateix anell. Els compostos parentals són aromàtics i tenen dos dobles enllaços; són successivament reduïts. Els anàlegs són azolines i azolidines.
Els azoles més importants són l'oxazole, el tiazole, l'imidazole i el pirazole; llurs derivats importants, el sulfatiazole, diverses penicil·lines, l'aminofenazona, l'antipirina, la pilocarpina i diferents colorants. Els imidazoles són extremadament comuns en la natura i formen el nucli de moltes biomolècules

## Classes de compostos

Azoles
* 1 àtom de nitrogen
** pirrole
* 2 o més àtoms de nitrogen
** pirazole
** imidazole, inclòs en la histidina
** triazole, inclòs en la ribavirina
** tetrazole
** pentazole
* 1 àtom de nitrogen i un àtom d'oxigen
** oxazole
** isoxazole
* 1 àtom de nitrogen i 1 àtom de sofre
** tiazole
** isotiazole
Un dioxole és un compost similar amb dos àtoms d'oxigen. El dioxolan és un derivat del dioxole.

## Usos

Molts azoles es fan servir en medicaments antifúngics per inhibir l'enzim del fong 14α-demetilasa el qual produeix ergosterol de la membrana del fong.

## Precaucions

Algunes persones són al·lèrgiques als azoles.
Alguns medicaments amb azole poden interrompre la producció d'estrògens en l'embaràs i l'afecten.

## Referències

Aquest article conté material de l'article «Azole» de Citizendium, que es troba sota la llicència de Creative Commons Reconeixement-Compartir Igual 3.0 No adaptada però no sota la GFDL.
* ↑ Eicher, T.; Hauptmann, S.. The Chemistry of Heterocycles: Structure, Reactions, Synthesis, and Applications. 2nd. John Wiley & Sons, juny 2003. ISBN 3527307206.
* ↑ Pinto A., Chan R.C. «Lack of Allergic Cross-Reactivity between Fluconazole and Voriconazole». American Society for Microbiology, 53, 4, 4-2009, pàg. 1715–6. PMC: 2663085 [Consulta: 28 juny 2015].
* ↑ Kragie L, Turner SD, Patten CJ, Crespi CL, Stresser DM «Assessing pregnancy risks of azole antifungals using a high throughput aromatase inhibition assay». Endocr. Res., 28, 3, 8-2002, pàg. 129–40. DOI: 10.1081/ERC-120015045. PMID: 12489563.

## Enllaços externs

* «Azole» (en anglès). Medical Subject Headings.
* Nomenclature, IUPAC
# Pristerognathus

Pristerognathus és un gènere extint de sinàpsids teràpsids de la família dels pristerognàtids; per tant, és un parent llunyà dels mamífers. Els seus fòssils s'han trobat al Karoo de Sud-àfrica. Va ser descrit per primera vegada el 1895 per Harry Seeley Govier, que va trobar el primer crani. Era gros i les potes se situaven més verticalment sota el cos que en els rèptils; tenia el cap gros i unes poderoses mandíbules que, amb grans dents canines, suggereix que era un eficient carnívor. El nom genèric Pristerognathus significa ‘mandíbula de serra’.

## Referències

* ↑ Entrada «Pristerognathus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* 1 2 Kammerer, 2023, p. 75.

## Bibliografia

* Kammerer, C. E. «Revision of the Scylacosauridae (Therapsida: Therocephalia)» (en anglès). Palaeontologia africana, 56, 2023, pàg. 51-87.
# Glòria Sabaté i Marín

Glòria Sabaté i Marín (Barcelona, 1985) és una filòloga catalana, novel·lista, professora de la Facultat de Filologia i Comunicació de la Universitat de Barcelona i investigadora especialitzada en l'edat mitjana i autora de diversos estudis acadèmics sobre literatura medieval.
Sabaté es va llicenciar en filologia catalana a la Universitat de Barcelona, on també va realitzar el doctorat seguint cursos de filologia catalana i literatura catalana medieval. La seva tesi doctoral du per títol «Aquells qui ho voldran saber, lligen ...»: Llibres i lectors a la Barcelona del segle XV, s'hi plantejava quin era, més enllà de la cort, el públic lector de Barcelona del segle XV, a quin estat social pertanyia, quins interessos tenia, d’on obtenia els llibres, quin ús en feia, etc. A més, va estudiar filologia àrab (UB), el màster «Història de la Ciència: Ciència, Història, i Societat» (UB/UAB), i el màster «Cultures Medievals» (UB). Des del 2016, compagina la feina més acadèmica amb l'escriptura de novel·les. L’any 2020 va publicar El vel de la Deessa, obra amb la qual va guanyar el premi Nèstor Luján de novel·la històrica.

## Llibres publicats

* La filla de Lilith – Ediciones B (2016)
* El vel de la deessa – Columna Edicions (2020)
* La marca del lleó – Fanbooks (2020)
* Bruixes – Bindi Books (2021)

## Articles destacats

* Sabaté, Glòria; Soriano Robles, L. (2015). La cavalleria a la Corona d'Aragó. Tractats teòrico-jurídics de producció pròpia. eHumanista. Journal of Iberian Studies, 31, pp. 154 - 170. {{format ref}} http://www.ehumanista.ucsb.edu/. ISSN: 1540-5877
* Glòria Sabaté (2019). Més enllà de la cort: els lectors potencials del Curial e Güelfa. Edicions de la Universitat d'Alacant. ISBN 978-84-09-08273-5.

## Referències

* ↑ TV3. «Glòria Sabaté: estudiar la literatura medieval», 22-04-2021. Arxivat de l'original el 2021-11-24. [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ i Rufat, M. R. B. (2018). Defensa de la tesi doctoral de Glòria Sabaté Marín (20 de desembre de 2016). Estudis Romànics, 566-566.
* ↑ Sabaté Martín, Glòria. «Aquells qui ho voldran saber, lligen...»: Llibres i lectors a la Barcelona del segle XV (Tesi: Doctorat). Universitat de Barcelona, 2016-12-20.
* ↑ «"Us recomano" Per Sílvia Cantos». Sílvia Cantos, 23-09-2017. [Consulta: 21 novembre 2016].
* ↑ Llort, Lluís. «La força del feminisme - 01 juliol 2020». El Punt Avui. [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ El vel de la deessa - Glòria Sabaté. Grup62.
# Athol (Kansas)

Athol és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 51 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Athol tenia 51 habitants, 25 habitatges, i 14 famílies. La densitat de població era de 109,4 habitants per km².
Dels 25 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 44% no eren unitats familiars. En el 44% dels habitatges hi vivien persones soles el 40% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,6% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 15,7% entre 25 i 44, un 35,3% de 45 a 60 i un 23,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.250 $ i la renda mediana per família de 34.375 $. Els homes tenien una renda mediana d'11.250 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 14.872 $. Entorn del 13,3% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Athol». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Athol». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# On és Anne Frank?

On és Anne Frank? (originalment en anglès, Where Is Anne Frank) és una pel·lícula animada de realisme màgic del 2021 dirigida pel director israelià Ari Folman. La pel·lícula segueix la Kitty, l'amiga imaginària d'Anne Frank a qui va dirigir el seu diari, manifestant-se a l'Amsterdam contemporània. La Kitty busca saber què li va passar a la seva creadora, atrau l'atenció de tot el món i interactua amb immigrants sense papers. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va exhibir fora de competició al Festival de Canes el 9 de juliol de 2021. Es va estrenar a França el 8 de desembre, el 15 de desembre a Bèlgica, el 16 de març de 2022 a Luxemburg i el 30 de març als Països Baixos. La pel·lícula va ser un fracàs de taquilla, amb una recaptació de 160.033 dòlars per un pressupost de 20 milions.

## Repartiment de veus original

* Ruby Stokes com a Kitty
* Emily Carey com a Anne Frank
* Sebastian Croft com a Peter de l'Anne
* Ralph Prosser com el Peter de la Kitty
* Michael Maloney com a Otto Frank
* Samantha Spiro com a Edith Frank
* Skye Bennett com a Margot Frank
* Tracy-Ann Oberman com a Auguste Van Daan
* Stuart Miligan com a Herman Van Daan
* Andrew Woodall com Albert Dussel
* Naomi Mourton com Awa
* Ari Folman com l'oficial Van Yaris
* Nell Barlow com l'oficial Elsa Platt
* Maya Myers com a Sandra

## Referències

* 1 2 «On és Anne Frank?». Goita què fan ara. [Consulta: 21 agost 2022].
* ↑ «Kitty tells Anne Frank’s story». Anne Frank Foundation, 16-06-2021. [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ Randolph, Eric. «The eight-year marathon to bring 'Where is Anne Frank' to the big screen». The Times of Israel, 11-07-2021. [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ «World premiere in Cannes». Anne Frank Foundation, 09-07-2021. Arxivat de l'original el 18 agost 2021. [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «Ari Folman presents animated movie "Where is Anne Frank" at Cannes Film Festival». The News International, 11-07-2021. [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ Peter, Bradshaw. «Where Is Anne Frank? review – Holocaust diary imaginatively rebooted for the YA generation». The Guardian, 09-07-2021. [Consulta: 12 juliol 2021].

## Enllaços externs

* On és Anne Frank? - Lloc web oficial
# Casa Fajol

La Casa Fajol, coneguda popularment com a Casa de la Papallona, és un edifici modernista situat al carrer de Llança, 20 de Barcelona, catalogat com a Bé cultural d'interès local.

## Història i descripció

Va ser construïda entre 1911 i 1929 per l'arquitecte Josep Graner i Prat per encàrrec de Salvi Fajol i Trayter.
El seu interès recau sobretot en el coronament en forma de papallona semicircular feta en trencadís de colors, i que dona el nom popular a la casa. Fins al 2009, era visible des del fons del Parc de l'Escorxador, la plaça d'Espanya i part de la Gran Via. Amb la reforma de la plaça de toros de les Arenes per a convertir-la en centre comercial, s'hi ha afegit un annex que la cobreix completament, de manera que ja només és visible des del tros del carrer de Llança que queda davant.

### Casa de la Papallona a Granollers

A Granollers hi ha una altra Casa de la Papallona, al carrer Enric Prat de la Riba, 8, que s'hi assembla molt, d'autor desconegut. El coronament s'assembla molt al de la Casa Fajol, amb la diferència que aquesta és una mica més estilitzada i que és de pedra, sense trencadís.

## Referències

* 1 2 3 «CASA DE LA PAPALLONA - CASA FAJOL». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Casa de la Papallona (Casa Fajol)». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Salvio Fajol. Llançà 20. Construir una casa de baixos i cinc pisos en un solar». Q127 Eixample 13744/1912. AMCB.
* ↑ «BARCELONA - GRANOLLERS - Casa de la Papallona». Modernisme (vptmod). Valentí Pons Toujouse.

## Enllaços externs

* «Casa Fajol o de la Papallona». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Monuments de l'Eixample de Barcelona :
# Districte de Perigús

El Districte de Perigús és un dels quatre districtes del departament francès de la Dordonya, a la regió de la Nova Aquitània. Té 18 cantons i 196 municipis. El cap del districte és la prefectura de Perigús.

## Cantons

* cantó de Brantòsme
* cantó d'Essiduelh
* cantó d'Autafòrt
* cantó de Mont Agrier
* cantó de Mont Paun e Menestairòu
* cantó de Moissídan
* canton de Nuòu Vic
* cantó de Perigús-Centre
* cantó de Perigús-Nord-Est
* cantó de Perigús-Oest
* cantó de Rabairac
* cantó de Sench Astier
* cantó de Senta Eulàlia
* cantó de Sent Peir de Chinhac
* cantó de Savinhac de las Gleisas
* cantó de Tenon
* cantó de Vern
* cantó de Vertelhac

## Vegeu també

* Cantons de la Dordonya
# Emili Sànchez i Carrera

Emili Sànchez i Carrera (Barcelona, 21 de maig del 1880 – Buenos Aires, després de 1925) va ser un instrumentista i professor de violoncel que s'establí a l'Argentina.

## Biografia

Estudià amb els mestres Antonio Lupriste i Bonaventura Dini. Va actuar en diversos concerts a Barcelona amb gran èxit, especialment el que va fer al Teatre Líric de Barcelona amb el violinista Josep Rocabruna. Es dedicà preferent a la música de cambra i actuà amb els professors Benvingut Socias i Joan Lamote de Grignon; posteriorment, i durant un llarg període, ocupà el lloc de primer violoncel solista del barceloní Cercle Musical Bohemi.
L'any 1908 es va establir a Buenos Aires, on va ser contractat per diverses companyies líriques, i en el mateix any ja es va integrar en els quartets "Scaramuzza", del gran pianista italià Vicente Scaramuzza (1885-1968) i "Massun", del violinista belga Theo Massun (Lieja, 1874-1927). Visqué (pel cap baix) una dècada en la capital argentina, on ensenyà en el conservatori de Theo Massun (1910), en el de Vicente Scaramuzza, on coincidí amb el seu sogre, el també barceloní Domènec Sànchez i Deyà, en el "Conservatorio Clamenti", que dirigia el pianista i compositor d'origen napolità Lorenzo Spena (1874- ?), en el "General Urquiza" i el "San José de Flores" (aquest darrer, dirigit per la pianista Clelia Pescetto).

## Notes

* ↑ Segons l'arxiu municipal de Barcelona, va néixer el 16 de març de 1880, fill del músic Joan Sánchez, natural de Barcelona.
* ↑ En l'esquela del seu sogre Domènec Sànchez (18 de març del 1 925 pàg2) se'l declara "absent" (viu, per tant).
# Mérule

El bolet de les cases o bolet del fustam (en grec merizo, « compartir, fragmentar », al·lusió al bosc degradat en cubs petits) és un nom comú ambigu que és utilitzat per a designar diverses espècies de bolets lignívors.
L'espècie més correntment responsable de la degradació de la fusta per a la construcció: Serpula lacrymans, el nom científic del qual era abans Merulius lacrimans.

## Noms catalans i noms científics corresponents

Llista alfabètica de noms vulgars o de noms vernacles en català:
* a Europa, Serpula lacrymans
* als Estats Units, Meruliporia incrassata (sin. Paria incrassata o Serpula incrassata)
* Serpula lacrymans (sin. Merulius lacrymans)
* Phlebia tremellosa (sin. Merulius tremellosus)
* Paxillus panuoides
* gènere Merulius
Altres espècies actualment o antigament pertanyents al gènere Merulius porten també de vegades aquest nom, com Merulius debriscola o encara, al S. XIX, el rossinyol, antigament Merulius cantharellus Pers. que correspon a un bolet comestible dels boscos.
* Merulius tremellosus
* Serpula lacrimans.

## Vegeu també

* Floridura
# Las Piedras (Artigas)

Las Piedras és una localitat de l'Uruguai ubicada al nord-oest del departament d'Artigas, sobre el límit amb l'Argentina i el Brasil. Té una població aproximada de 2.099 habitants segons les dades del cens de 1996.
Es troba a 65 metres sobre el nivell del mar.
Evolució demogràfica (Font: Instituto Nacional de Estadística pàgina web) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 |
| 890 | 738 | 1.253 | 2.099 | {{{5}}} |

## Agermanaments

* Uruguai, Las Piedras

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Ibbi-Sin

Ibbi-Sin va ser rei d'Ur del 2028 aC al 2003 aC. Era el fill i successor de Xu-Sin. Ibbi-Sin va ser coronat successivament a Ur, la capital, a Uruk, la segona capital i residència de les reines, i a Nippur, la capital religiosa. Amb ell es va acabar la Tercera dinastia d'Ur.
Una filla seva es va casar amb l'ensi de Zabšali, un lloc no identificat, potser a l'Elam. A partir del seu tercer any de regnat, es van perdre les comunicacions amb Eshnunna; l'any següent amb Susa; als anys 5 i 7 desapareixen dels arxius les comunicacions de Lagaix, Umma i Nippur. D'una carta enviada pel shagin de Mari, Ishiberra, se sap que els amorrites havien traspassat la muralla dels martu i s'apoderaven d'una fortalesa darrera l'altra.
Aquest Ishiberra es va fer nomenar pel rei governador suprem d'Isin, suposadament per defensar el territori i subministrar el blat, emmagatzemat a Isin, a tot Sumer, ja que la zona sud de Babilònia estava amenaçada per la fam. Llavors, va demanar sis-cents vaixells per portar el blat, però com que el rei no va poder acomplir aquesta petició, Ishiberra es va declarar independent. Alguns ensi subordinats d'Ur es van sotmetre o aliar amb Ishiberra (per exemple, consta el pacte amb Ishiberra de l'ensi de Kazallu Puzurnumushda). Elam (Susa) i Assur van quedar fora del control tant d'Isin com d'Ur. La conquesta de Nippur per Ishiberra, ciutat que pel seu caràcter religiós tenia molt de simbolisme, va ser un punt d'inflexió, i des de llavors Ishiberra es va anomenar protegit del déu Enlil, cosa que li dispensava la legitimitat monàrquica.
Ibbi-Sin, que va seguir encara com a rei d'una part del territori durant tretze o catorze anys més, no va ser enderrocat per Ishiberra sinó pel rei Kindattu d'Elam. Aquest regne, ajudat per les gents de Su o Sua (pobles establerts a les muntanyes de Zagros, va ocupar Ur, i la va destruir, i també tots els seus santuaris i temples. Es conserva un antic poema, la Lamentació per Sumer i Ur, que en onze llargues estrofes plora la destrucció de la ciutat, que es produeix perquè els déus l'han abandonada i el déu suprem, Enlil, fa que l'assemblea dels déus accepti la caiguda d'Ur. Ibbi-Sin va ser fet presoner i portat a Elam i una guarnició elamita es va establir a Ur. No se sap la sort del rei.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del Antiguo Oriente: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1975, p. 109, 117, 126-127. ISBN 84-32301183.

## Bibliografia

* Stiebing Jr., William H. (2003), Ancient Near Eastern History and Culture. New York: Pearson Education. ISBN 032106674X.