OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lycodapus derjugini

Lycodapus derjugini és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 54-1.220 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest del Mar de Bering.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gilbert C. H., 1890. A preliminary report on the fishes collected by the steamer Albatross on the Pacific coast of North America during the year 1889, with descriptions of twelve new genera and ninety-two new species. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (núm. 797). 49-126.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Andriashev, A. P., 1935. On a new fish of family Lycodapodidae from the north-east coast of Kamchatka. C. R. (Doklady) Acad. Sci. URSS v. 3 (8) (núm. 9 [69]): 422-424.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1989: Records of rare eelpouts of the genus Lycodapus Gilbert in the North and southeastern Pacific Ocean, with an addition to the California marine fish fauna. California Fish and Game v. 75 (núm. 3): 148-154.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Peden, A. E. i M. E. Anderson, 1978: A systematic review of the fish genus Lycodapus (Zoarcidae) with descriptions of two new species. Canadian Journal of Zoology v. 56 (núm. 9): 1925-1961.
* Peden, A. E. i M. E. Anderson, 1981: Lycodapus (Pisces: Zoarcidae) of eastern Bering Sea and nearby Pacific Ocean, with three new species and a revised key to the species. Canadian Journal of Zoology v. 59 (núm. 4): 667-678.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Lycodes albonotatus

Lycodes albonotatus és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 150-930 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la mar d'Okhotsk.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Reinhardt J. C. H., 1831. (Bidrag til vor Kundskab om Grönlands Fiske). Pp. 18-24. A: H. C. Örsted. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1830-31. 1-40.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fedorov, V.V., I.A. Chereshnev, M.V. Nazarkin, A.V. Shestakov i V.V. Volobuev, 2003. Catalog of marine and freswater fishes of the northern part of the Sea of Okhotsk. Vladivostok: Dalnauka, 2003. 204 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Knipowitsch, N., 1906: Ichthyologische Untersuchungen im Eismeer. I. Lycodes und Lycenchelys. Mémoires de l'Académie Impériale des Sciences de St. Petersbourg v. 19 (núm. 1): 1-130, 1 pl.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Smitt, F. A., 1900: On the genus Lycodes. Annals and Magazine of Natural History (Series 7) v. 5 (núm. 25): 56-58.
* Smitt, F. A., 1901: On the genus Lycodes. Bihang till Kongl. Svenska vetenskaps-akademiens handlingar. Estocolm, Suècia. v. 27 (núm. 4): 1-45, 1 pl.
* Taranetz, A. Ya. i A. Andriashev, 1935: Vier neue Fishcarten der Gattung Lycodes Reinh. aus dem Ochotskischen Meer. Zoologischer Anzeiger v. 112 (núms. 9-10): 242-253.
* Vladykov, V. D. i J.-L. Tremblay, 1936: Nouvelles espèces de Lycodes (Pisces, Zoarcidae) du Saint-Laurent et revision de toutes les espèces du même genre de l'Atlantique Occidental. Fauna et flora laurentianae, Station Biologique du Satin-Laurent. Quebec, Canadà. Núm. 1: 1-45, Pls. 1-7.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lycodes obscurus

Lycodes obscurus és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 340-900 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la mar d'Okhotsk.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Reinhardt J. C. H., 1831. (Bidrag til vor Kundskab om Grönlands Fiske). Pp. 18-24. A: H. C. Örsted. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1830-31. 1-40.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Toyoshima, M., 1985. Taxonomy of the subfamily Lycodinae (family Zoarcidae) in Japan and adjacent waters. Memoirs of the Faculty of Fisheries Hokkaido University v. 32 (núm. 2): 131-243.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.

## Bibliografia

* Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Knipowitsch, N., 1906: Ichthyologische Untersuchungen im Eismeer. I. Lycodes und Lycenchelys. Mémoires de l'Académie Impériale des Sciences de St. Petersbourg v. 19 (núm. 1): 1-130, 1 pl.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Smitt, F. A., 1900: On the genus Lycodes. Annals and Magazine of Natural History (Series 7) v. 5 (núm. 25): 56-58.
* Smitt, F. A., 1901: On the genus Lycodes. Bihang till Kongl. Svenska vetenskaps-akademiens handlingar. Estocolm, Suècia. v. 27 (núm. 4): 1-45, 1 pl.
* Taranetz, A. Ya. i A. Andriashev, 1935: Vier neue Fishcarten der Gattung Lycodes Reinh. aus dem Ochotskischen Meer. Zoologischer Anzeiger v. 112 (núms. 9-10): 242-253.
* Vladykov, V. D. i J.-L. Tremblay, 1936: Nouvelles espèces de Lycodes (Pisces, Zoarcidae) du Saint-Laurent et revision de toutes les espèces du même genre de l'Atlantique Occidental. Fauna et flora laurentianae, Station Biologique du Satin-Laurent. Quebec, Canadà. Núm. 1: 1-45, Pls. 1-7.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pere Sala i Solé

Pere Sala i Solé (Beget, Alta Garrotxa, 7 de març de 1917 - Camprodon, Ripollès, 6 de juny de 1993), més conegut com a Peret Blanc de Beget, fou un violinista català. Destaca per haver estat un dels darrers músics rurals del qual es conserven nombroses gravacions que han permès recuperar antigues tonades de l'Alta Garrotxa. Músic autodidacte, tot i que mai aprengué solfeig tenia un extens repertori après d'oïda (fins a 130 balls).
Provenia d'una nissaga de músics de Beget: ja el seu besavi era pastor i tocava el flabiol, el seu avi començà amb el flabiol però aviat es canvià al violí. El seu pare Agustí Sala i Expósito (també conegut com en Blanc de Beget) de seguida mostrà interès pel violí (fins i tot rebé classes de solfeig de Josep Saderra) igual que la seva germana Maria. Fou el pare de Peret Blanc qui l'ensenyà a tocar el violí de petit i amb només vuit anys comencà a tocar de forma professional. Al llarg de la seva vida no rebé estudis de solfeig i la seva formació fou autodidacta.
Malgrat la seva llarga trajectòria musical, el seu ofici principal era traginer, que combinava amb d'altres com per exemple barber o pagès i amb les actuacions en aplecs i festes de poble. En les seves actuacions recorregué, sempre a peu, tota l'Alta Garrotxa i tocà amb altres músics de la zona com Fonso de Lliurona, Salvi d'Oix (fill), Enric de la Badosa o Pere Fosas. L'any 1979 fundà l'orquestrina Tururut Bonaigua, amb qui tocà fins a l'any 1987. També fou a partir de mitjans de la dècada del 1970 que esdevingué un referent dins la música tradicional catalana, com un dels últims músics sense solfa i exponent de la tradició oral del nostre país. La seva obra fou recollida i enregistrada per varis músics que van interpretar i difondre el repertori de Peret Blanc, entre ells Artur Blasco, Francesc Tomàs "Panxito", Jordi Roura, Jaume Arnella o Amadeu Rosell.

## Referències

* 1 2 3 Rosell i Martí, Amadeu. Pere Sala, en Peret Blanc de Beget : tonades de violí i cançons. Amadeu i Cia, 2012. ISBN 9788486466138.
* ↑ Planas, Xevi «Peret Blanc, el violinista de l'Alta Garrotxa». Revista de Girona [Girona], núm. 152, maig-juny 1992, pàg. 26-31.
* 1 2 Garcia i Miràngels, Josep; Massip, Albert «Els darrers músics sense solfa de l'Alta Garrotxa». Revista de Girona, núm. 316, 2019, pàg. 34-37.
* ↑ Rosell, Amadeu «Pere Sala i Solé, en Peret Blanc». Caramella: revista de música i cultura popular, 3, 2000, pàg. 38–40. ISSN: 1888-0827.
# Pere Sosa López

Pere Sosa López (Requena, 30 de gener de 1887 – Requena, 21 de novembre de 1953) va ser un compositor, trombonista i director d'orquestra valencià. Com a compositor va destacar en la seua producció per a banda de música.

## Biografia

Nascut a Requena, ben aviat es va establir a la ciutat de València. Va estudiar amb els músics Amanci Amorós, Francisco Peñarroja i Baltasar Martínez. Ingressà com a infant al cor del Reial Col·legi del Corpus Christi de València i amplià els seus estudis musicals al Patronat de la Joventut Obrera, on va començar a tocar el trombó en la seua banda de música. Posteriorment va estudiar al Conservatori Superior de Música de València, on va ser deixeble de Salvador Giner i Vidal. En aquest centre va ser successivament professor de solfeig i harmonia, tenint entre els seus alumnes en Francisco Balaguer Mariel. D'aquesta darrera disciplina arribà a ocupar-ne la càtedra l'any 1920. Al conservatori va deixar la seua empremta, en ocupar la subdirecció i la direcció
La seua obra més coneguda és el popular pasdoble Lo cant del valencià. Entre la seua producció, molt arrelada a l'àmbit local i a la música per a banda també hi ha obres corals, música religiosa, cançons i peces per a piano.
El seu estil és de naturalesa nacionalista i la seua font d'inspiració són les cançons i danses valencianes.
A la seua memòria té dedicat un carrer a Requena i a València.

## Composicions destacades

* Canciones del Montañés, per a cor
* Lo cant del valencià, per a banda
* Tonades d'amor, per a piano
* Cançó de bressol, per a piano
* Pequeñas impresiones españolas, per a piano

## Referències

* (castellà) Diversos Autors, Historia de la Música de la Comunidad Valenciana. Editorial Prensa Valenciana, S.A. 1992. ISBN 84-87502-21-0
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 61, pàg. 1213 (ISBN 84-239-4561-8)

## Enllaços externs

* Breu biografía en Lasprovincias.es
# Pere Vidiella i Simó

Pere Vidiella i Simó (Reus, 1893 - 1975) va ésser un escultor i dibuixant.
Fill de Ramon Vidiella i Balart, es formà a l'estudi de l'escultor Josep Llimona, a Barcelona, amb qui col·laborà en l'escultura Desconsol, del Parc de la Ciutadella. Va mantenir contacte amb l'arquitecte Gaudí i estudià a l'escola de Belles Arts. Se'n va anar a París per a ampliar estudis, on es dedicaria, també, a la tècnica de l'estampat de bàtiks. Els seus inicis en el món de les arts plàstiques van ser en l'escultura, però aviat es decantà cap el dibuix, que plasmà en la caricatura i en la publicitat.
El 1915 va fer una exposició de caricatures a Reus, a la Societat El Círcol, junt amb el seu germà Ramon. El 1916 organitzà a Reus un Saló d'Humoristes, amb els germans Ernest i Ferran Casajuana, on van participar els organitzadors i també caricaturistes de Barcelona i Madrid, com Ricard Opisso, Feliu Elias "Apa", Lluís Elias "Anem", Romà Bonet "Bon", Francesc Labarta, Josep Costa Ferrer "Picarol" i altres. De 1926 a 1928 exercí de professor de dibuix a l'Institut d'Osuna (Sevilla), on feu una exposició d'escultures. De 1929 a 1937 exercí de professor de dibuix a l'Institut de Tortosa (Tarragona). Realitzà molts anuncis publicitaris que signava sempre amb el pseudònim Vidi. Dibuixà també a la premsa local reusenca, especialment a Foment, on també feia crítica d'art, a revistes satíriques com L'Esquellot, i a la premsa barcelonina: l'Esquella de la Torratxa, Papitu, etc., principalment caricatures i acudits gràfics.
Entre el 1937 i el 1963 -any de la seua jubilació- exercí de professor a l'Institut de Reus, a més de fundar-hi una acadèmia d'art. Com a escultor, la seva obra no va ser molt prolífica, tot i que realitzà diverses exposicions. A la seva ciutat és conegut també com l'autor de la font El nen de les oques, a la Plaça de les Oques de Reus, estrenada el 1942 com una font provisional en una de les fires de mostres que es van fer a la ciutat, i que després, fosa en bronze, va ser instal·lada de manera definitiva a la plaça. La seva ciutat li va dedicar un carrer.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 674-675.
* 1 2 3 Ferran, Marc «Pere Vidiella "Vidi": (1893-1975)». Informatiu Museu, núm. 18, 2000, pàg. 3-4.
* 1 2 Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 117-118. ISBN 9788497916929.

## Bibliografia complementària

* Mas i Peinado, Ricard: Els artistes catalans i la publicitat (1888-1929). Parsifal Edicions, Barcelona, 2002. ISBN 84-95554-16-X, plana 174.
* Sugranyes, Josep M. (editor). Pere Vidiella, artista, professor i mestre. Reus: Ramon Vidiella i Martí, 2000.
# Pericoma albitarsis (Williston, 1896)

Pericoma albitarsis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids. Es troba a Amèrica: les Petites Antilles.

## Bibliografia

* William F. Rapp, Jr., 1945. Check-List of Psychodidae of South and Central America. Journal of the New York Entomological Society. Vol. 53, núm. 1, pp. 21-30.
* W. D. Hunter, 1899-1900. A Catalogue of the Diptera of South America. Part I, Bibliography and Nemocera. Transactions of the American Entomological Society (1890-), vol. 26, núm. 3, pp. 260-298.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Pericoma bavarica

Pericoma bavarica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids present a Euràsia, incloent-hi l'Extrem Orient Rus.

## Referències

* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rüdiger Wagner, 1994. On a collection of Psychodidae (Diptera) from the Far East of Russia. Studia dipterologica. Vol. 1, núm. 1, pàgs. 75-92.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Pericoma crenophila

Pericoma crenophila és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Alemanya.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2017-08-02 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Rüdiger Wagner, Isabel Schrankel, 2005. New West Palaearctic moth flies (Diptera: Psychodidae). Studia Dipterologica. Vol. 12, núm. 1, pàgs. 57-62.
# Pericoma hygropetrica

Pericoma hygropetrica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a les Petites Antilles: les illes de Sobrevent.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rüdiger Wagner, 1993. On a collection of Psychodidae (Diptera) by Dr. L. Botosaneanu from some Caribbean Islands. Aquatic Insects. Vol. 15, núm. 2.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Pericoma sitchana

Pericoma sitchana és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Nord-amèrica: Oregon.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ An annotated list of the Diptera (flies) of Oregon (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Aquatic Dipteran Species and Synonyms Arxivat 2012-12-31 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ William F. Rapp, Jr., 1944. Catalogue of North American Psychodidae. Journal of the New York Entomological Society. Vol. 52, núm. 2, pp. 201-209.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Discover Life (anglès)
# Perifèric Edicions

Perifèric Edicions és una editorial del País Valencià que publica principalment en català. Edita col·leccions de llibres de ficció adreçats a públic infantil i juvenil, de poesia i de literatura del jo. Pel que concerneix la no-ficció, col·labora amb el Departament de Didàctica de la Llengua i la Literatura de la Universitat de València; edita una col·lecció per a la divulgació d'aspectes clau de la literatura i la didàctica de la llengua. Amb l'Institut d'Estudis Comarcals de l'Horta Sud (IDECO) coedita una sèrie de monografies sobre l'Horta Sud. Des del 2008, publica el llibre guardonat amb el premi Manuel Garcia i Grau de la Universitat Jaume I en col·laboració amb l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, l'Associació Cultural La Nau i la Federació Escola Valenciana. Dins el catàleg de l'editorial, en destaquen la col·lecció Escriptures, en què s'han publicat autors de la literatura catalana com Feliu Formosa, Jordi Pàmias, Gerard Vergés o Josep Ballester, així com la col·lecció de poesia, dirigida pel poeta Ramon Guillem Alapont, i amb títols d'autors com Vicenç Llorca, Josep Maria Sala-Valldaura, Lluís Calvo o Manel Garcia Grau, i la traducció de Carolina Moreno de La plaça salvatge del premi Nobel Tomas Tranströmer.

## Referències

* ↑ Ausiàs Bermell, «L'editorial Perifèric continua oferint literatura juvenil», El Punt Avui del 30 d'octubre de 2011
* ↑ «Llista de les monografies al web d'Ideco». Arxivat de l'original el 2015-06-21. [Consulta: 10 juliol 2012].
* ↑ E. Castellano, L'editorial «Perifèric edita un llibre sobre els motors d'aigua de l'Albufera. L'obra pertany a la col·lecció de monografies de l'Horta Sud que anima l'Institut d'Estudis Comarcals que presideix Rafa Roca», Avui 31 de desembre de 2009
* ↑ «Presentación de Herències» Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., web de la Universitat Jaume I [consulta el 10 de juliol de 2012]
* ↑ Trigo, Xulio Ricardo. «Tomas Tranströmer, el Nobel, Perifèric Edicions i Carolina Moreno». El violinista celest, Bloc sobre literatura i art de Xulio Ricardo Trigo. [Consulta: 12 juliol 2012].
* ↑ Llorca, Vicenç «Thomas Tranströmer, 'La plaça salvatge'». Serra d'Or [Barcelona], núm. 588, 12-2008, pàg. 98. ISSN: 0037-2501 [Consulta: 12 juliol 2012].
# Peripsychoda castanea

Peripsychoda castanea és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: ulls separats per 3,5 facetes de diàmetre; sutura interocular arquejada; vèrtex igual a 3 vegades l'amplada del pont ocular; occipuci aplanat; front amb una àrea pilosa rectangular; palp núm. 1 cilíndric; antenes amb l'escap 2,5 vegades la mida del pedicel; tòrax amb un patagi hemisfèric i gran; ales de 2 mm de llargària i 0,72 mm d'amplada, clapades de marró, amb la vena subcostal fusionada amb R1; edeagus recte i rom.
* Femella: similar al mascle, però amb els ulls separats per 4-4,5 facetes de diàmetre; vèrtex de 2,5 vegades l'amplada del pont ocular i no pas tan agudament projectat; antenes de 0,70-0,75 mm de llargada i amb l'escap, si fa no fa, 1,5 vegades la mida del pedicel; flagel amb nodes simètrics; tòrax sense patagi; lòbul apical ample amb costats divergents; espermateca esvelta i amb una reticulació gruixuda sobre la superfície basal; ales d'1,82-2,05 mm de longitud i 0,66-0,77 mm d'amplada.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin, 1935, 246-249.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Systema Dipterorum Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek J., 1987. Results of the Czechoslovak-Iranian entomological expeditions to Iran 1977. Peripsychoda iranica sp. n. (Diptera, Psychodidae) with comments to the genus and redescriptions of included species. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae 42: 189–206.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)