OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arthur Waley

Arthur David Waley CH CBE (19 d'agost, 1889 – 27 de juny, 1966) va ser un important orientalista i sinòleg anglès.

## Biografia

Nasqué a Tunbridge Wells, Kent, Anglaterra, amb el nom d'Arthur David Schloss. Era fill d'un economista, anomenat David Frederick Schloss. Quan va esclatar la Primera Guerra Mundial, l'any 1914, es va canviar el cognom, que era d'origen alemany, pel de la seva àvia paterna, Waley.
Es va educar a la Rugby School i després, el 1907, va ingressar al King's College de la Universitat de Cambridge, on va estudiar filologia clàssica. La vídua del niponòleg nord-americà d'ascendència catalana Ernest Francisco Fenollosa li va oferir els manuscrits del seu marit amb traduccions de poesia xinesa i teatre no japonès que corregí i publicà en anglès amb l'ajut del poeta Ezra Pound amb gran èxit; per conducte de Pound, que era el secretari de W. B. Yeats, aquest teatre va influir en el del gran poeta irlandès.
El 1918 conegué Beryl de Zoete, crítica de dansa i escriptora. Van viure junts fins que ella va morir el 1962. El 1966, poc abans de morir, es va casar amb Alison Robinson, a la que coneixia des del 1929. Van viure al barri de Bloosmbury, Highgate, Londres, on Waley va tenir temps d'integrar-se a l'anomenat Cercle de Bloomsbury.

## Obres destacades

* A Hundred and Seventy Chinese Poems, 1918
* More Translations from the Chinese (Alfred A. Knopf, New York, 1919).
* Japanese Poetry: The Uta, 1919
* The Nō Plays of Japan, 1921
* The Tale of Genji, de Lady Murasaki, 1921-1933
* The Temple and Other Poems, 1923
* Introduction to the Study of Chinese Painting, 1923
* The Pillow Book of Sei Shōnagon, 1928
* The Way and its Power: A Study of the Tao Te Ching and its Place in Chinese Thought, 1934
* The Book of Songs (Shih Ching), 1937
* The Analects of Confucius, 1938
* Three Ways of Thought in Ancient China, 1939
* Translations from the Chinese, a compilation, 1941
* Monkey, 1942
* Chinese Poems, 1946
* The Life and Times of Po Chü-I, 1949
* The Real Tripitaka and Other Pieces, 1952
* The Nine Songs: A Study of Shamanism in Ancient China, 1955
* Yuan Mei: Eighteenth Century Chinese Poet, 1956
* The Opium War through Chinese Eyes, 1958
* The Poetry and Career of Li Po, 1959
* Ballads and Stories from Tun-Huang, 1960
* The Secret History of the Mongols, 1963

## Referències

* "Arthur Waley, 76, Orientalist, Dead; Translator of Chinese and Japanese Literature," New York Times. 28 de juny de 1966.
* Gruchy, John Walter de. (2003). Orienting Arthur Waley: Japonism, Orientalism, and the Creation of Japanese Literature in English. Honolulu: University of Hawaii Press. ISBN 0-8248-2567-5.
* Waley, Alison. (1982). A Half of Two Lives. London: .
* Morris, Ivan I. (1970). Madly Singing in the Mountains: An Appreciation and Anthology of Arthur Waley. London: Allen & Unwin.

## Vegeu també

* Genji Monogatari
* Murasaki Shikibu
* Literatura japonesa

## Enllaços externs

* Warring States Project, University of Massachusetts Biography Arxivat 2013-08-14 a Wayback Machine.
* Waley's translation of The Way and its Power Arxivat 2008-12-19 a Wayback Machine.
* Obres de Arthur Waley al Projecte Gutenberg.
# Pampilhosa da Serra

Pampilhosa da Serra és un municipi portuguès, situat al districte de Coïmbra, a la regió del Centre i a la subregió de Pinhal Interior Norte. L'any 2004 tenia 4.756 habitants. Limita al nord amb Arganil, al nord-est amb Covilhã, a l'est amb Fundão, al sud amb Oleiros i Sertã, al sud-oest amb Pedrógão Grande i a l'oest amb Góis.

## Població

Població de concelho de Pampilhosa da Serra (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 3260 | 4163 | 12426 | 13459 | 13372 | 7493 | 5797 | 5220 | 4756 |

## Freguesies

* Cabril
* Dornelas do Zêzere
* Fajão
* Janeiro de Baixo
* Machio
* Pampilhosa da Serra
* Pessegueiro
* Portela do Fojo
* Unhais-o-Velho
* Vidual
# Earlville (Iowa)

Earlville és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 900 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Earlville tenia 900 habitants, 338 habitatges, i 248 famílies. La densitat de població era de 631,8 habitants/km².
Dels 338 habitatges en un 36,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,4% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 26,6% no eren unitats familiars. En el 21,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 13% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 16% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.194 $ i la renda mediana per família de 43.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.398 $ mentre que les dones 20.625 $. La renda per capita de la població era de 14.855 $. Entorn del 6% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Earlville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Earlville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Amo (Indiana)

Amo és una població dels Estats Units d'Amèrica a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 414 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Amo tenia 414 habitants, 147 habitatges, i 113 famílies. La densitat de població era de 262 habitants per km².
Dels 147 habitatges en un 43,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,9% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 23,1% no eren unitats familiars. En el 16,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,6% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 34,3% entre 25 i 44, un 15,5% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.167 $ i la renda mediana per família de 41.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.313 $ mentre que les dones 23.438 $. La renda per capita de la població era de 15.994 $. Entorn del 4,9% de les famílies i el 6,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Amo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Amo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Felipe Sérvulo

Felipe-Sérvulo González Villar (Jaén, 1947), conegut com a Felipe Sérvulo, és un escriptor espanyol.

## Biografia

Llicenciat en Història per la Universitat de Barcelona i resident a Castelldefels, és president del col·lectiu d'escriptors El Laberinto de Ariadna i editor del plec de poesia del mateix nom. Es cofundador dels grups i revistes de literatura Alcudia, Gavina i Alga. Col·labora en medis radiofònics i escrits com a comentarista cultural i ha publicat en revistes especialitzades de literatura d'Amèrica i Espanya. Columnista a l'edició en espanyol de Wall Street International Magazine.

## Exposicions

Ha participat en exposicions on es combina poesia i pintura:
* Poesía Ilustrada, Casa de la Cultura, amb Luis Monguillen. Castelldefels, 1979.
* El ojo, la música y el espacio, amb Guillermo Marín. Soria, 1994.
* Solsticio, amb Antonio Hervás Amezcua. Jaén, Úbeda i Castelldefels, 2002.
També, com a responsable, ha organitzat diversos homenatges a Antonio Machado en Cotlliure (Francia).

## Premis

Ha obtingut els premis de poesia de àmbit nacional, Ciudad de Ponferrada, Blas Infante (Cornellà), Sant Jordi (Castelldefels) y Salvador Espriu (Barcelona).
Finalista a Jaén de Poesía, Miguel Labordeta, Ciudad de Badajoz y Ciudad de Baeza, entre d'altres.
Altres reconeixements:
* Réplica del Lobo de Huelma, 2001, atorgat per la Conselleria de Cultura a Jaén de la Junta d'Andalusia, en reconeixement de la tasca com a escriptor.
* Premi Ciutat de Castelldefels, 2009, atorgat a les persones que han destacat en qualsevol activitat, social o professional, a Castelldefels.
* Homenatje de la "Associació Casal Rafael de Casanova" de Castelldefels, 2014. En reconeixement de la seva trajectoria al món de la literatura.
* Clau del Castell de Castelldefels, 2018. Lliurada per l'alcaldía de Castelldefels.
* Inclòs a "ANTOLOGÍA ACTUAL DE POESÍA ESPAÑOLA. La escritura plural. 33 poetas entre la dispersión y la continuidad de una cultura". Fulgencio Martínez y Luis Alberto de Cuenca. ARS POETICA, Oviedo 2019

## Referències

* ↑ «Felipe Sérvulo» (en castellà). ACEC. [Consulta: 26 setembre 2020].
* ↑ «Felipe Sérvulo» (en castellà). ACEC. [Consulta: 26 setembre 2020].
* 1 2 3 «Felipe Sérvulo». ACEC. [Consulta: 7 abril 2013].

## Bibliografia

* Hasta el límite de las violetas. La Mano en el Cajón. Barcelona, 1995.
* Las noches del sur. Colección Poetas. Jaén, 1996.
* Casi la misma luz. Tágilis Ediciones. Almería, 1999.
* Cartografía de la materia. Diputación Provincial de Jaén, 2005.
* La niña de la colina. in-VERSO, Ediciones de poesía. Barcelona, 2012.
* Ahora que amaneces. Playa de Ákaba. Getafe, 2013.
* Las dunas de Tottori. Poetikas. Barcelona, 2015
* El último vagón. Playa de Ákaba, 2016
* Sit tibi terra levis. El Bardo (Los Libros de la Frontera). Alhaurín El Grande (Málaga), 2017
* Pronto el viento de bolina o crónica de un amor a destiempo. Publicat independentment. USA, 2019
* Turno de noche. Publicat independentment, 2020
* Mil grullas de origami. El Bardo (Los Libros de la Frontera). Alhaurín El Grande (Málaga), 2020
# Josep Maixenchs i Agustí

Josep Maixenchs i Agustí (Terrassa, 18 de novembre de 1943 - 10 de maig de 2018) fou un cineasta català i fundador de l'ESCAC.
Es llicencià en Història de l'Art a la Universitat de Barcelona. Posteriorment es diplomà en Estètica i Història de la Cinematografia a la Universitat de Valladolid i en Semiologia de la Imatge Audiovisual al Centre Internacional de les Arts Escèniques i de la Comunicació Social de Roma.
El 1994 va fundar l'Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya (ESCAC), adscrita a la Universitat de Barcelona, de la qual fou director, i es dedicà a difondre el cinema per mitjà de la docència i la participació en diversos festivals. Arran de la seva producció del llargmetratge Andrea (1996), dirigit per Hermann Bonnín i Sergi Casamitjana va crear la productora Escándalo Films, lligada a l'ESCAC per a fer de pont entre acadèmics i professionals del cinema. Amb aquesta productora vs produir i dirigir nombrosos curtmetratges.
El 2002 va rebre el Premi Homenot; el 2005 el premi González Sinde de l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya; el 2009 va rebre el premi Prisma d'Honor de l'Associació Espanyola d'Autors d'Obres Fotogràfiques Cinematogràfiques. El 2010 va rebre el premi Maria Honorífica del Festival Internacional de Cinema de Catalunya - Sitges en reconeixement de la seva carrera. El 2012 va rebre la Medalla d'Honor de la ciutat de Terrassa i la Creu de Sant Jordi per la seva aportació al cinema i a la difusió de la ciutat arreu del món. També era membre d'honor de l'Acadèmia del Cinema Català.
El 25 de juliol de 2014, el plenari del Consell Municipal de Barcelona aprova la seva distinció amb la Medalla d'Or al mèrit cultural.

## Referències

* ↑ «Mor Josep Maixenchs, fundador de l'ESCAC i Creu de Sant Jordi 2012». Nació Digital, 10-05-2018 [Consulta: 10 maig 2018].
* ↑ Entrevista a Josep Maixenchs
* ↑ Nomenament dels Membres d'Honor de l'ACC
* ↑ «Fitxa medalla or mèrit cultural de Josep Maixenchs Agustí | Ajuntament de Barcelona». [Consulta: 31 gener 2024].

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2012-07-01 a Wayback Machine. al web de l'ESCAC
* El catedràtic Francesc Granell i el director de l'ESCAC, Josep Maixenchs, guardonats amb la Creu de Sant Jordi al web de la UB.
# Deloit

Deloit és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 288 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Deloit tenia 288 habitants, 114 habitatges, i 76 famílies. La densitat de població era de 264,8 habitants per km².
Dels 114 habitatges en un 30,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 24,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 27,8% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.250 $ i la renda mediana per família de 40.568 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.875 $ mentre que les dones 15.000 $. La renda per capita de la població era de 14.446 $. Entorn del 3,4% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Deloit». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Deloit». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Els ulls de la nit

Els ulls de la nit (títol original en coreà, 올빼미 ; transcrit com a Olbbaemi; lit. ‘Mussol’) és una pel·lícula dramàtica de thriller de Corea del Sud del 2022 dirigida per Ahn Tae-jin i protagonitzada per Ryu Jun-yeol i Yoo Hae-jin. Ambientada en el període Joseon, es basa en el misteri que envolta la mort del príncep hereu Sohyeon, que va tornar de la dinastia Qing al període Joseon Injo. El film es va estrenar el 23 de novembre de 2022. S'ha subtitulat al català.

## Referències

* ↑ Kim, Da-eun «유해진X류준열 사극 스릴러 '올빼미' 11월 23일 개봉확정» (en coreà). Ilgan Sports, 04-10-2022.
* ↑ «The Night Owl». Goita què fan, ara!. [Consulta: 9 novembre 2024].
# Eunomià

Els eunomians eren els membres d'un corrent religiós cristià considerat herètic. El nom prové d'Eunomi, un religiós grec nascut a Dacora a Capadòcia, deixeble d'Aeci, un seguidor d'Arri. Els seus partidaris també es van anomenar aecians o heterousians.
L'heretgia dels eunomians va tenir el seu origen en Aeci l'impiu, que negava el lliure albir dels homes. La ideologia teològica d'Aeci establia que el Fill era diferent del Pare i, a més, era d'una altra substància. Més tard va afirmar que el Fill s'havia creat del no-res (d'on van ser anomenats euxonsontians).
Aeci va morir l'any 366 a Constantinoble i Eunomi, antic bisbe de Cízic, va assumir la direcció del grup, i a partir d'ell van ser anomenats eunomians, encara que també rebien molts altres noms: troglodites, per viure en coves, exomuntians, exaconites, enomeus, etc.
Després de l'any 361 els aecians eren predominants a Constantinoble, on es van enemistar amb Eudoxi, que tornar a tenir importància quan va accedir al tron Jovià (364) que va expulsar els aecians. Aquests, no obstant això, van poder tornar durant el govern de l'emperador Procopi (365-366).
Eunomi va ser desterrat l'any 367 a Mauritània, en represàlia per les seves relacions amb Procopi, però va ser perdonat a instàncies del bisbe de Mursa; va ser enviat a Naxos i no va poder tornar a Constantinoble fins al 379, amb Teodosi, que algun temps després el va desterrar a Mèsia el 383 i més tard, quan van penetrar els gots a Mèsia, a Cesarea de Capadòcia, on va morir.
De la secta va sorgir una escissió liderada per Eutiqui (els eunomioeutiquians) que creien que encara que era diferent el Fill del Pare, ambdós sabien tot el que havia de succeir en el món. També van derivar d'ella altres sectes com els eunomofrians. Filostorgi va escriure una Història eclesiàstica des del punt de vista dels eunomians.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Eunomius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 28 desembre 2022].

## Bibliografia

* Myers, E. «Eunomianism». A: The Catholic Encyclopedia [Consulta 28 de desembre de 2022]
# Abel Riu

Abel Riu (Barcelona, 1986) és un politòleg català especialitzat en l'espai ex-soviètic.
Graduat en Ciències Polítiques per la Universitat de Barcelona va fer un màster a la Universitat d'Uppsala, especialitzat en estudis internacionals i euroasiàtics. Va ser membre de Centre Delàs d'Estudis per la Pau i analista del Centre d'Anàlisi en Política Exterior i Seguretat Internacional de Catalunya. També va treballar uns mesos com tècnic de la Delegació del Govern de la Generalitat de Catalunya a Polònia.
Al juny de 2018, fou un dels signants d'un manifest en que acollien amb beneplàcit la decisió del llavors conseller d'Acció Exterior Ernest Maragall de reobrir les delegacions que foren desmantellades per l'aplicació de l'article 155 a Catalunya. En aquest mateix manifest també reclamava que les delegacions estiguessin «al servei del mandat democràtic republicà del 1r d'Octubre i del 21 de Desembre».
A finals de gener de 2021, Riu fou un dels impulsors i el president de Catalonia Global Institute, un centre d'anàlisi d'afers internacionals.

## Referències

* ↑ «El Karabakh en primera persona: impressions d'un viatge d'observació» (en catalan). [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «El CIEMEN analitza avui la caiguda de la URSS, 25 anys després». [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «L'ambaixada fantasma (II): quan la República de Donetsk escrigué a la CUP» (en catalan). [Consulta: 29 març 2021].
* 1 2 3 «Un manifest reclama que les delegacions de la Generalitat siguin fidels al mandat del primer d'octubre». [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «Abel Riu: "Catalunya ha pecat d'una visió naïf de les Relacions Internacionals; cal entendre que els estats es mouen per interessos"», 10-02-2021. [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ NacióDigital. «Neix el Catalonia Global Institute amb la finalitat de repensar la posició de Catalunya al món | NacióDigital». [Consulta: 29 març 2021].
# Tebaida

La Tebaida (en grec antic Θηβαΐδα, 'Thēbaïda' o Θηβαΐς, 'Thēbaïs') va ser una província romana que comprenia la zona de l'Alt Egipte (sense l'Egipte Mitjà).
Dioclecià la va crear l'any 293, i abraçava fins a Siene (Syene) o Aswan Núbia, al sud, fins a Hermòpolis Magna, al nord, fins a la mar Roja, a l'est (en part dominada pels blèmies), i fins al desert occidental, a l'oest. Formà part de la diòcesi d'Orient. La capital era Tebes, que li va donar nom. Apol·linòpolis Magna (Edfú) va ser la seva segona ciutat principal, després de Tebes. També cal esmentar Latòpolis, Ombi (Kom Ombo), Coptos, Denderah (Tentyra), Panòpolis, Siene i Hermòpolis.
La Tebaida romana incloïa generalment deu nomós del Antic Egipte, i la regien els nomarques. Plini el Vell esmenta onze nomós dins la Tebaida, i altres escriptors en mencionen fins a catorze.
Els deserts de la Tebaida eren poblats de llops, hienes i xacals. El cocodril hi era abundant llavors, però actualment n'ha desaparegut. La població es dedicava quasi al cent per cent a l'agricultura. Era egípcia però amb barreja amb elements nubians i semites. Va tenir una població nubiana important, que centrava els seus cultes al temple de Files dedicat a Isis.
Durant el període romà el país es va mantenir tranquil, i Tiberi va restaurar molts monuments. En temps de Dioclecià els blèmies i altres tribus de Núbia van envair la regió.
Amb l'emperador romà d'Orient Justinià I, estava dividida en Tebaida Superior (de Tinis o Abidos cap al sud) i Tebaida Inferior (la resta de la província). Les capitals es creu que eren Abidos i Tebes.
En època cristiana van sorgir al desert els primers eremites, com Antoni Abat (271) i monestirs com el que va erigir Pacomi de Tabenna. Aquest monestir es va convertir gairebé en el centre d'un orde religiós amb seu a Tabenna. Pacomi va morir l'any 346 i el va succeir Orasi, i després Teodor, que van mantenir el nivell monàstic. La seva germana va fundar un orde femení. Begol va fundar a Atripis un orde encara més extrem, en què els monjos es preparaven per viure com a eremites, però el seu successor Eshouldi va morir el 452 i l'orde es va dissoldre. Tot i així els ordes monàstics no van desaparèixer fins al 638, amb l'arribada dels musulmans. Llocs de recolliment com Nitria, Tabenna o Atripis desapareixerien en poc temps. La província de la Tebaida va deixar de ser una entitat administrativa per ser un nom regional que va substituir al nom "Alt Egipte".

## Referències

* ↑ «Thebaid». Catholic Encyclopedia. [Consulta: 20 juliol 2022].
* ↑ Der neue Pauly / 12,1 : Altertum, Tam - Vel.. Darmstadt: WBG Wiss. Buchgesellsch, 2012, p. 294-295.
* ↑ Pacaut, Marcel. Monaci e religiosi nel Medioevo. Bolònia: Il Mulino, 1989, p. 18-19. ISBN 9788815023391.
# Dawson (Iowa)

Dawson és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 155 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dawson tenia 155 habitants, 60 habitatges, i 48 famílies. La densitat de població era de 124,7 habitants per km².
Dels 60 habitatges en un 36,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,7% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 20% no eren unitats familiars. En el 16,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,7% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 113,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.750 $ i la renda mediana per família de 45.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 25.417 $. La renda per capita de la població era de 13.524 $. Cap de les famílies i el 2,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dawson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dawson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.