OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Steeleville

Steeleville és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 2.077 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Steeleville tenia 2.077 habitants, 905 habitatges, i 581 famílies. La densitat de població era de 616,9 habitants/km².
Dels 905 habitatges en un 27,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,4% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 31,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,1% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 20,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.679 $ i la renda mediana per família de 45.909 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.094 $ mentre que les dones 25.000 $. La renda per capita de la població era de 19.124 $. Aproximadament el 5,7% de les famílies i el 7,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Steeleville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Steeleville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Renaud Barbaras

Renaud Barbaras (París, 1955) és un filòsof francès, graduat de l'Escola Normal Superior de Saint-Cloud. Actualment és catedràtic de filosofia contemporània a la Universitat de París I Panthéon-Sorbonne, les instal·lacions del qual, especialment el departament de filosofia, es troben en les històriques i antigues dependències de la Sorbona.
Barbaras s'interessa principalment per la filosofia contemporània i la fenomenologia, en particular pel pensament d'Edmund Husserl, Michel Henry, Maurice Merleau-Ponty i Jan Patocka. Els seus últims llibres i seminaris, traduïts a diversos idiomes, es dediquen als problemes plantejats pel que ell denomina la "fenomenologia de la vida."
És considerat actualment com un dels filòsofs vius més importants de França i l'any 2014 va rebre el Gran Premi de Filosofia de part de la prestigiosa Acadèmia Francesa en reconeixement del conjunt de la seva obra.

## Principals publicacions

* De l'être du phénomène. Sur l'ontologie de Merleau-Ponty. Grenoble: J. Millon, «Krisis», 1991.
* La Perception. Essai sur le sensible. París: Hatier, «Optiques, Philosophie», 1994. Rééd. París: Vrin, 2009.
* Merleau-Ponty. París: Ellipses, «Philo-Philosophes», 1997.
* Le tournant de l'expérience. Recherches sur la philosophie de Merleau-Ponty. París: Vrin, «Histoire de la philosophie», 1998.
* Le désir et la distance. Introduction à une phénoménologie de la perception. París: Vrin, «Problèmes et controverses», 1999.
* Vie et intentionnalité. Recherches phénoménologiques. París: Vrin, 2003.
* Introduction à la philosophie de Husserl. Éditions de la Transparence, 2004.
* Le mouvement de l'existence. Études sur la phénoménologie de Jan Patocka. Éditions de la Transparence, 2007.
* Introduction à une phénoménologie de la dv. París: Vrin, 2008.
* L'ouverture du monde : Lecture de Jan Patocka. Editions de la Transparence, 25 d'agost de 2011
* La vie lacunaire. París: Vrin, 19 de setembre de 2011
* Dynamique de la manifestation. París: Vrin, 2013.
* Renaud Barbaras. . Encuentro. ISBN 978-84-9055-027-4.

## Referències

* ↑ Fenomenología de Merleau-Ponty, Ponente: Renaud Barbaras (Universidad de París I – Sorbonne, Francia)
* ↑ Seminario sobre la Fenomenología de Merleau-Ponty.
# Cambra del Llibre de Catalunya

La Cambra del Llibre de Catalunya és una associació professional sense ànim de lucre creada el 1981 per a la representació i gestió dels interessos professionals del llibre a Catalunya. Agrupa llibreries, distribuïdores, editorials i empreses d'arts gràfiques especialitzades en la producció de llibres. Està formada pel Gremi d'Editors de Catalunya, el Gremi de Llibreters de Catalunya, el Gremi de Distribuïdors del Publicacions, i el Gremi d'Indústries Gràfiques de Catalunya.
Té com a antecedent la Cambra Oficial del Llibre de Barcelona, constituïda el 1918 pels principals editors catalans i que desenvolupà una gran activitat fins l'esclat de la Guerra Civil espanyola, el 1936. Durant aquest període va ser l'entitat que va instituir la Festa del Llibre a Catalunya i que va publicar els primers catàlegs bibliogràfics catalans. El 1939, en acabar la Guerra Civil, va desaparèixer per ser annexionada a l'Instituto Nacional del Libro Español (INLE). El 1981 va ser restaurada amb l'actual nom de "Cambra del Llibre de Catalunya", assumint les tasques de l'INLE, que poc després desapareixeria.
Cada any atorga el Premi Memorial Fernando Lara, en reconeixement de la tasca desenvolupada per un editor o editora menor de 40 anys, en el marc de La Nit de l'Edició. Actualment és presidida per Patrici Tixis, president del Gremi d'Editors de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Cambra del Llibre de Catalunya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Cambra del Llibre de Catalunya - Lloc web oficial
# Joan Bastardas i Parera

Joan Bastardas i Parera (Barcelona, 4 de febrer de 1919 - Barcelona, 31 de gener de 2009) fou un llatinista i romanista català, fill d'Albert Bastardas i Sampere.

## Biografia

Estudià a la Universitat de Barcelona on rebé el mestratge de Marià Bassols de Climent. Va llegir la tesi de doctorat l'any 1951, per la qual rebé el premi Antonio de Nebrija, i que fou publicada el 1953, amb un pròleg del professor suec Dag Norberg, de qui fou deixeble en la distància.
Professor ajudant, agregat (1967) i després catedràtic (1976) de la Universitat de Barcelona, va centrar els seus treballs en l'estudi del llatí medieval català i hispànic i també en l'estudi del català preliterari. Va ser cap de redacció (1960-1985) del Glossarium Mediae Latinitatis Cataloniae, projecte de diccionari del llatí medieval de fonts catalanes dut a terme per la Institució Milà i Fontanals del CSIC, amb la col·laboració de la Universitat de Barcelona i de l'IEC. El Glossarium forma part del projecte de Novum Glossarium Mediae Latintatis de l'Union Académique Internationale.
Fou membre del consell directiu de la Fundació Bernat Metge; també va col·laborar a l'Enciclopedia Lingüística Hispánica.
Des del 1972 fou membre de l'Institut d'Estudis Catalans, del qual fou vicepresident de 1983 a 1986 i director de les Oficines Lexicogràfiques (1990-1992), i de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona des de 1977. Fou guardonat amb la Creu de Sant Jordi el 1991, amb el premi Manuel Sanchis Guarner el 1996, amb el premi d'assaig de la Institució de les Lletres Catalanes el 1997 i amb la medalla de l'IEC també el 1997.

## Obres

* Particularidades sintácticas del latín medieval: Cartularios españoles de los siglos VIII al XII (1953). [Tesi doctoral. Premi Antonio de Nebrija]
* Usatges de Barcelona. El codi a mitjan segle XII (Barcelona: Fundació Noguera, 1984), com a curador de l'edició ISBN 8439830858
* La llengua catalana mil anys enrere (Barcelona: Curial, 1995) ISBN 9788472569041 [recull d'articles sobre el català preliterari]
* Diàlegs sobre la meravellosa història dels nostres mots (Barcelona: Edicions 62, 1997) ISBN 9788429740769
* Els "camins del mar" i altres estudis de llengua i literatura catalana (Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998) ISBN 9788478269259
* Llegir i entendre. Estudis dispersos (Barcelona: Universitat de Barcelona, 2012) ISBN 9788447535729 [publicació pòstuma]

## Bibliografia

* Josep Lluís Vidal, "Joan Bastardas i Parera (1919-2009)", in: La nissaga catalana del món clàssic, Barcelona, Auriga, 2011, p. 437-439

## Enllaços externs

* Semblança en memòria de Joan Bastardas i Parera a la pàgina web de l'Institut d'Estudis Catalans
* «Joan Bastardas i Parera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Mariàngela Vilallonga, Necrologia, in: Llengua i literatura, 20 (2009), p. 433-435
* Pere Quetglas, In memoriam Joan Bastardas i Parera (1919-2009) Arxivat 2016-02-07 a Wayback Machine., in: ALMA (2009), p. 5-11
* Josep Lluís Vidal, Nota necrològica, in: Estudis Romànics 32 (2010), p. 647-49
# Torre Roja de Viladecans

La Torre Roja és una fortificació medieval situada a Viladecans i que originàriament s'anomenava Torre Burguesa perquè era on es controlava la Quadra Burguesa, que era al territori sota la jurisdicció del castell d'Eramprunyà.
Deu el seu nom al color roig característic de les roques del territori de l'Eramprunyà amb les que està construïda. Aquesta fortificació tenia una doble funció: talaia i torre de defensa. La torre fortificada de planta quadrada amb quatre pisos és del segle xiii. Els pisos són coberts amb volta de canó rebaixada, amb l'eix igual al dels seus arcs. La porta principal, del mateix tipus que el d'un recinte emmurallat, és d'arc de mig punt i dovelles de pedra, amb pas cobert i arc també a l'interior. Les edificacions annexes laterals són de començament del segle xix, fetes per l'arquitecte Francesc de Paula Nebot per encàrrec de Mercè Pratsmarsó, propietària de l'edifici a l'època.

## Història

L'edifici és documentat des del 1148. L'any 1265 la família dels Burguès, ciutadans de Barcelona, adquiriren unes possessions al municipi, a les quals integrarien la Quadra Burguesa, centrada en l'antiga torre d'aquest nom i avui anomenada Torre-roja. El 1327 es documenten dues jurisdiccions diferents a Viladecans, però dins els termes del castell d'Eramprunyà, arrel d'un litigi de límits entre Pere Marc (senyor d'Eramprunyà) d'una banda, i Francesc Burguès (senyor de Viladecans), Guillem de la Torre (del mateix lloc) i Antiga (vídua de Pere Burguès) de l'altra. Sembla que és Guillem de la Torre qui s'hauria d'identificar amb el senyor de la quadra de la Torre Roja o Torre Burguesa, com també és anomenada.
El 1562 Enric d'Agullana vengué el lloc de Viladecans i la torre Burguesa als Fiveller, que aleshores posseïen la baronia d'Eramprunyà, a la qual els llocs esmentats restaren integrats fins al 1625 que pervingueren als barons de Sant Vicenç. Al segle xviii n'era senyor Miquel de Torrelles, que hi tenia a l'indret una casa i un fortí amb dues peces d'artilleria.
L'edifici fou molt restaurat el primer quart del segle xx. A final de la dècada dels 1970 fou utilitzada com a escola pública de forma provisional mentre es construïa el col·legi públic Doctor Trueta al costat. Va servir també com a seu de la Policia Nacional. L'edifici i el jardins annexes han estat rehabilitats a la dècada dels 80. Actualment presideix una plaça a la qual dona nom, i a l'interior està ubicada la seu de l'Àrea de Planificació Territorial i Promoció de l'Ajuntament de Viladecans.

## Referències

* 1 2 3 «Plana oficial de l'ajuntament de Viladecans». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 gener 2010].
* 1 2 3 4 5 «La Torre Roja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 juliol 2019].
# Morrisonville (Illinois)

Morrisonville és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.068 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Morrisonville tenia 1.068 habitants, 435 habitatges, i 311 famílies. La densitat de població era de 400,3 habitants/km².
Dels 435 habitatges en un 29,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,8% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 28,5% no eren unitats familiars. En el 26% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 23,5% de 45 a 60 i un 17,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.917 $ i la renda mediana per família de 43.971 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.333 $ mentre que les dones 23.315 $. La renda per capita de la població era de 18.324 $. Aproximadament el 3,5% de les famílies i el 6,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Morrisonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Morrisonville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Steward (Illinois)

Steward és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 271 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Steward tenia 271 habitants, 99 habitatges, i 79 famílies. La densitat de població era de 871,9 habitants/km².
Dels 99 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,7% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 20,2% no eren unitats familiars. En el 18,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,8% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.071 $ i la renda mediana per família de 51.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.469 $ mentre que les dones 25.625 $. La renda per capita de la població era de 16.270 $. Aproximadament el 2,5% de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Steward». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Steward». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Wappinger

Els wappinger eren una confederació de tribus algonquines, el nom de la qual vol dir "orientals". Comprenia 17 tribus: Hammonasset, Kitchawank, Massaco, Menunkatuck, Nochpeem, Poquanock, Paugusset, Podunk, Quinnipiack, Sicagg, Sintsink, Siwanoy, Tankiteke, Tunxis, Wangunk, Wappinger i Wecquaesgeek.

## Localització

Durant el segle xviii ocuparen els marges del riu Hudson a l'Est, des de l'illa de Manhattan fins allò que ara és Poughkeepsie, i a l'Oest fins a la vall del Connecticut. Avui dia formen la Peuqusset Band, i junt als pequot viuen a la reserva Schaghticoke (Lichtfield, Connecticut).

## Demografia

El 1600 eren uns 5.000 individus. Pel 1770 només restaven 50 tunxis, 50 podunk i 70 quinnipiac (dels quals només en restava un el 1850). Avui només en queden uns centenars.

## Costums

Eren semisedentaris i es movien estacionalment entre indrets fixos quan els calia proveir-se de reserves alimentàries. Depenien molt del moresc per a llur subsistència, i el conreaven les dones, i el suplementaven amb cacera i pesca. Les tribus es dividien en bandes, cadascuna d'elles governades per un sachem i un Consell d'Ancians. La seva importància comercial radicava en que eren proveïdors de sewan a les altres tribus, importants per a fer el wampum. Culturalment i econòmica, estaven molt relacionats amb els mahicans i els pequot.

## Història

Des de l'arribada dels blancs en el segle xvii es van veure obligats a vendre constantment llurs terres. Ja el 1621 van comerciar amb Holanda, a qui van vendre l'illa de Manhattan per 444 dòlars (60 gulders).
El 1630 un grup es va establir a Kent (Connecticut) i l'altra a Sctockbridge (Massachusetts), i aprofitaren llur rol comercial en el comerç de sewan. Però el 1641 s'enfrontaren als raritans perquè els destrossaven les collites i des del 1643 amb els holandesos i iroquesos, en la qual moriren uns 1.600 membres de la tribu. El fet més impressionant fou la Massacre de Pavonia (1643), quan el governador dels Nous Països Baixos, Willem Kieft, va fer una matança vora el Hudson de 80 indis, i 30 més presones executats, i va portar 80 caps humans amb els quals la seva esposa va jugar a pilota.
Endemés, el 1650-1654 entraren en guerra novament contra neerlandesos i iroquesos quan un granger holandès matà una dona wappinger que li intentava robar uns préssecs (la Guerra dels Préssecs). El governador Peter Stuyvesant els va arrasar els campaments i matà moltes dones i nens.
Delmats per totes aquestes guerres, el 1756 els supervivents marxaren a Westchester i Chwenango (Nova York) amb els nanticoke, fins que s'establiren a Binghampton (Nova York) el 1775. Un altre grup es va establir al Canadà.
# Carles Bas i Peired

Carles Bas i Peired (Barcelona, 3 d'agost de 1922 - Barcelona, 6 de març de 2020) fou un biòleg català. Fou responsable de l'àrea de zoologia de la Gran enciclopèdia catalana. Fou director de l'Institut de Ciències del Mar entre 1983 i 1987. Membre de la Secció de Ciències Biològiques de l'Institut d'Estudis Catalans i de l'Acadèmia de Ciències i Arts de Catalunya, fou president de la Societat Catalana de Biologia entre 1975 i 1979.

## Obra publicada

* La pesca en España, Cataluña (1955) en col·laboració amb Manuel Rubió i Lois i Enrique Morales.
* Quelques caractéristiques des propriétés biologiques et dynamiques des espèces vivantes en eaux profondes (zone Méditerranée) (1959).
* Consideraciones sobre el crecimiento de la caballa (Scomber scombrus) en el Mediterráneo español (1959-60).
* Aspectos del crecimiento relativo en peces del Mediterráneo occidental (1964).
* La pesca a Catalunya (1981).

## Referències

* ↑ «Carles Bas i Peired». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Membres de l'IEC». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2020. [Consulta: 9 març 2020].
* ↑ Balcells, Albert; Pujol, Enric. Història de l'Institut d'Estudis Catalans. Institut d'Estudis Catalans, 2002, p. 175. ISBN 978-84-7283-656-3.
# Casa Pau de Barnola

La casa Pau de Barnola és un edifici situat al carrer dels Escudellers, 5-9 de Barcelona, catalogat com a Bé cultural d'interès local.

## Història

El 1847, Pau de Barnola i d'Espona va demanar permís per a construir un edifici de nova planta al carrer dels Escudellers, 9 segons el projecte del mestre d'obres Antoni Blanch. El 1852, el mateix propietari va presentar un projecte d'ampliació al núm. 7, signat per Joan Soler i Cortina, i el 1857 un altre al núm. 5, obra de Pau Martorell.

## Descripció

Es tracta d'un edifici d'habitatges de planta baixa i quatre pisos, cobert amb un terrat, amb un àtic retirat de la façana. S'organitza simètricament al voltant d'un pati central, que integra l'escala d'accés als pisos.
Té una planta baixa amb obertures rectangulars de grans dimensions, que funcionen com a locals. Per sobre d'aquesta, la façana té una composició d'obertures en cinc eixos verticals regularment repartits en l'espai. La planta primera disposa d'un balcó corregut amb barana metàl·lica al que s'obren grans balconeres. Sobre aquest element que fa de base unificadora reposen les plantes pis, lligades per un ordre de grans pilastres estriades amb capitells jònics que sostenen un gran entaulament, interromput de manera sobtada per les obertures del quart pis. Remata la composició de façana una cornisa classicista amb permòdols decorats amb coixinets i fulles d'acàcia d'inspiració barroca. El parament està fet amb carreus disposats regularment als baixos, i la resta amb un revestiment continu, amb l'excepció dels elements decoratius com capitells i pedestals que són de pedra.
Artísticament cal destacar el treball de la pedra i estuc que s'utilitza per crear la decoració de les façanes, sobretot les pilastres de triple alçada d'ordre jònic amb garlandes incorporades i els frisos nuus decorats únicament amb motllures. També són notables les complexes reixes de ferro de fosa de les baranes dels balcons i els permòdols decorats sota les llosanes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Edifici d'habitatges al carrer Escudellers, 5-9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 268 C.
* ↑ AMCB, Q127 Foment 632 bis C.
* ↑ «Pedro Barnola Espona. Escudillers 5. Edificació d'una casa». Q127 Foment 5/1858. AMCB, 22-12-1857.

## Enllaços externs

* «Casa Pau de Barnola». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Les Alamands

La Tor del Criu (en francès La Tour-du-Crieu) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Muddy (Illinois)

Muddy és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 78 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Muddy tenia 78 habitants, 34 habitatges, i 21 famílies. La densitat de població era de 115,8 habitants/km².
Dels 34 habitatges en un 38,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,1% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 38,2% no eren unitats familiars. En el 38,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 17,9% entre 18 i 24, un 17,9% entre 25 i 44, un 26,9% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.375 $ i la renda mediana per família de 28.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 28.250 $. La renda per capita de la població era de 13.384 $. Cap de les famílies i el 7,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Muddy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Muddy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari