OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cercle Català de Madrid

Cercle Català de Madrid és una entitat fundada el 1952 a Madrid per tal que els catalans residents a Madrid poguessin mantenir costums i tradicions pròpies i per tal que els no catalans residents a Madrid poguessin aprendre català i costums catalans. Gaudeix d'una biblioteca, un auditori, una agrupació sardanista, un esbart dansaire i un restaurant.
El 1998 va rebre el premi "a l'Activitat Sardanista dels Casals Catalans", conjuntament amb el Centre Català de Luxemburg.
El 2002 va rebre la Creu de Sant Jordi en reconeixement del seu «paper de representació del nostre país a la capital de l'Estat, on du a terme una tasca ben positiva que contribueix a eixamplar els ponts del diàleg entre cultures. Les seves nombroses activitats afavoreixen, notòriament, el millor coneixement a Madrid de la llengua catalana i de la cultura que s'hi expressa».

## Referències

* ↑ «Premis Obra del Balleta Popular», 1998. [Consulta: 19 juny 2011].

## Vegeu també

* Casal català

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-04-07 a Wayback Machine.
# Aberració esfèrica

L'aberració esfèrica és un tipus d'aberració òptica. És provocada pel fet que els rajos de llum que travessen el sistema lluny de l'eix (rajos perifèrics) tenen una distància focal diferent dels rajos que travessen el sistema prop de l'eix (rajos paraxials).
D'aquesta manera la imatge d'un punt no és un punt sinó una taca circular. És possible trobar una distància a la qual aquesta taca circular presenta una àrea mínima, que rep el nom de cercle de mínima confusió.
# Jordi Mora i Grisó

Jordi Mora i Grisó (Barcelona, 1953) és un director d'orquestra català.
La primera formació musical (direcció coral amb Enric Ribó, piano i viola) la va fer al Conservatori Superior Municipal de Música de Barcelona. A Múnic va graduar-se com a oboista a la Hochschüle für Musik, i es va llicenciar en musicologia, filosofia i indologia a la universitat de la mateixa ciutat. Va estudiar, també a Múnic, direcció orquestral i fenomenologia de la música amb Sergiu Celibidache. A la Universitat de Mainz va participar en classes magistrals i cursos de direcció musical. Va fer altres cursos a Trèveris, Londres, Stuttgart i París. Va ser el director de la Münchner Camerata, l'Orquestra Simfònica del Vallès i l'Orquestra Nacional de Grècia. A més a més, va ser convidat a dirigir en nombrosos països d'Europa i Amèrica, estrenant nombroses obres, principalment de compositors espanyols i argentins. Va fer una important labor pedagògica tant en països europeus com a americans. El 2003 va començar a treballar de professor de direcció orquestral a l'Escola Superior de Música de Catalunya. Dirigeix també l'Orquestra Simfònica Segle XXI en la qual participen músics professionals i estudiants, i la Bruckner Akademie Orchester. A l'estació 2014-2015 va ser el director convidat de l'Orquestra Camera Musicae de Tarragona.

## Bibliografia

* Vargas Vera, René «Jordi Mora afila su batuta. El catalán analiza la música actual durante su paso por el campus La Armonía». La Nación, 17-02-2013. Arxivat de l'original el 2017-09-17 [Consulta: 5 novembre 2015].
* Tramullas, Gemma «Jordi Mora: "La vivencia de la música es un espejo de nuestra vida"». El Periódico, 13-06-2015. (intervista)

## Referències

* ↑ «Jordi Mora». Fondation Résonnance. [Consulta: 5 novembre 2015].
* ↑ «Jordi Mora i Grisó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Orquestra Camera Musicae European Tour 2015» (en alemany). Institut Ramon Llull, 20-07-2015.
# Antípatre de Tir

Antípatre de Tir (grec antic: Ἀντίπατρος, llatí: Antipater) fou un filòsof grec estoic que va viure al segle i aC, una mica més tard que el filòsof Paneci. Ciceró, al seu De officiis, diu que havia mort recentment a Atenes, la qual cosa vol dir que va morir abans de l'any 45 aC. Va escriure una obra intitulada també De Officiis, i una altra, citada per Diògenes Laerci, sobre l'univers (περὶ κόσμου).

## Referències

* ↑ 2.Antipater a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 204
# Cargol poma de Florida

El cargol poma de Florida (Pomacea paludosa) és una espècie de mol·lusc gastròpode d'aigua dolça de la família Ampullaridae, originària de Florida. El gènere conté els caragols d'aigua dolça més grans de la terra. A la Unió Europea el cargol està catalogat com espècie invasora, el seu transport, comerç i tinença hi estan prohibits.

## Descripció

La conquilla petita és de color groc o verdós amb tons rogencs i bandes espirals properes i desiguals, L'espira és molt baixa i indistinta, l'obertura és oblonga i llarga. El cargol és d'un ample de 60 mm i una alçada de 60 mm. El cos tou és de color gris pàl·lid al peu, fosc per damunt. La color salmó dels ous frescs evoluciona vers un rosat blanquinós en madurar-se.
Són herbívors i amfibis. Al dia viuen submergits a la vegetació prop de la riba. Surten a la nit a la terra ferma per a menjar les plantes riberenques. Quan se'ls pertorba, es deixen caure i s'amaguen a la fang. Aquariòfils en tenen, tot i que més rarament d'altres espècies de cargols poma. Aquesta pràctica està prohibida a Europa. Se n'han trobat exemplars fòssils del Plistocè a la formació de Bermont a Florida. Pot sobreviure a la fang durant la sequera.

## Distribució

És originari de Florida i Cuba.

## Bibliografia

* Altaba, Christian R. Identificació de diferents espècies del gènere Pomacea (pdf). Generalitat de Catalunya, Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural, 2012.

## Referències

* ↑ Stehman Haldeman, Samuel. A monograph of the freshwater univalve Mollusca of the United States: including notices of species in other parts of North America, 1845.
* 1 2 Ghesquiere, Stijn A. I. «Pomacea (pomacea) paludosa» (en anglès i altres llengües). Applesnail.net, 2007. [Consulta: 24 agost 2015].
* ↑ Dawes, John «International Waters: EU Finally Bans Apple Snail Imports» (en anglès). Pet Product News, 1-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-04 [Consulta: 25 agost 2015]. Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ «Décison d'exécution de la Commission du 8 novembre 2012 relative à des mesures destinées à prévenir l'introduction et la propagation dans l'Union du genre Pomacea (Perry)» (en francès i totes les llengües de la unió europea, excepte el català). Journal officiel de l'Union européenne, 10-11-2012.
* ↑ Altaba, 2012, p. 2.
* ↑ Burch, J. B. «North American freshwater snails». Walkerana, 1, 4, 1982, pàg. 217-365..
* ↑ Benson, A «Pomacea paludosa» (en anglès). USGS Nonindigenous Aquatic Species Database [Gainesville], 24-04-2006.
# Lake City (Iowa)

Lake City és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.787 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake City tenia 1.787 habitants, 779 habitatges, i 468 famílies. La densitat de població era de 143,1 habitants/km².
Dels 779 habitatges en un 24,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,6% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 39,9% no eren unitats familiars. En el 36,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,6% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 19,8% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 28,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.000 $ i la renda mediana per família de 37.941 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.128 $ mentre que les dones 18.477 $. La renda per capita de la població era de 14.969 $. Entorn del 8,9% de les famílies i el 14,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Savio

Savio és un riu de la regió d'Emília-Romanya al nord d'Itàlia. La seva font es troba a la província de Forlì-Cesena prop de Montecoronaro al mont Castelvecchio que es troba prop del costat occidental del mont Fumaiolo.
El naixement es troba a una altitud de 1.126 metres i està marcada per un monument de ferro. En aquest monument hi ha un llop (símbol de Montecoronaro) i els anells de la "caveja" (símbol de la Romagna).

## Referències

* ↑ The Times Comprehensive Atlas of the World. 13. Londres: Times Books, 2011, p. 76 M7. ISBN 9780007419135.
* ↑ Tiber Springs - Mount Fumaiolo
* ↑ Emilia Romagna Turismo - Locations - Montecoronaro
* ↑ Comune di Verghereto / Fotografie / sorgente savio montecoronaro
* ↑ tracce in appennino: SULLA NEVE DEL MONTE FUMAIOLO
# Volturno

Volturno (antic Vulturnus) és un riu de la Campània que neix als Apenins i corre uns 60 km cap al sud-est, fins que troba al Calore Irpino (antic Calor) i llavors gira a l'oest-sud-oest, passa per Càpua i desaigua a la mar Tirrena a Castel Volturno (antiga Volturnum) on es pot veure encara un antic pont romà.
Té les seves fonts en el vessant occidental dels Apenins Centrals en el Mont Meta (2.240 m.) vora els confins dels Abruzzos i de la Campània. Corre primer en direcció sud-est, paral·lel al vessant sud-oest de la serralada de Monte Matese, deixa a l'esquerra Isernia i a la dreta Venafro i Vaizano; banya la població d'Amorosi i rep a poca distància, per l'esquerra al Calore, augmentant també pel Tammaro, el Miseano, l'Uffita i el Sabbato i pren la direcció oest. Després travessa lentament la planúria per Alife (bressol del músic Vessella) i Càpua. Acaba a Castel Volturno després d'un curs de 160 km. per una conca de 5.598 km².

## Història

El Vulturnus (grec antic: Οὐουλτοῦρνος) era un dels rius més importants de la Campània. Naixia en territori dels samnites, on tenia la població d'Aufidena i al seu marge esquerre quedava l'antiga ciutat d'Isernia, passava sota les muralles de Casilínum i a unes 20 milles desembocava a la mar Tirrena vora Volturnum, segons expliquen Estrabó, Plini el Vell i Pomponi Mela. Domicià hi va construir un pont pel damunt, per on passava la via que anava de Sinuessa a Cumes. Degut al llarg trajecte del Vulturnus per la Campània, on travessava les seves fèrtils planes en tota la seva extensió des del peu dels Apenins fins al mar, el seu nom s'esmenta amb freqüència a història, sobretot durant les guerres dels romans amb els campanis i samnites, i també durant la Segona Guerra Púnica.
Els marges del Volturno en la part inferior del seu curs han estat teatre de sagnants batalles, entre elles la del 6 i 7 de gener de 1793 entre els francesos comandats per Championnet, i els napolitans, a les ordres de Karl Mack, i la de l'1 i el 2 d'octubre de 1866, en què Garibaldi va derrotar les tropes del rei Francesc II, decidint la sort del regne de les Dues Sicílies.

## Referències

* 1 2 «Volturno». Enciclopedia Treccani. [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VIII, 11; X, 20, 31
* ↑ Smith, William (ed.). «Vulturnus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 maig 2023].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 1029-30 (ISBN 84-239-4569-3)
# Holland (Iowa)

Holland és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 250 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Holland tenia 250 habitants, 105 habitatges, i 76 famílies. La densitat de població era de 386,1 habitants/km².
Dels 105 habitatges en un 30,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,6% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 27,6% no eren unitats familiars. En el 25,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 24,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.886 $ i la renda mediana per família de 38.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.375 $ mentre que les dones 20.250 $. La renda per capita de la població era de 15.370 $. Entorn del 7,5% de les famílies i el 6,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Holland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Holland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Via Valèria

Via Valèria (Via Valeria en llatí, en grec ἡ Οὐαλερία ὁδός, segons Estrabó) va ser una antiga via romana de les més importants, que sortia de Roma, o més concretament de Tibur i anava cap al Lacus Fucinus, al país dels marsis, i continuava cap a l'Adriàtic fins a la desembocadura de l'Aternus.
No es coneix la seva data de construcció, però s'ha suposat que va ser obra de Marc Valeri Màxim, que va ser censor l'any 307 aC juntament amb Gai Juni Bubulc Brut. Era una continuació de la Via Tiburtina, que conduïa de Roma a Tibur, i encara que tots els Itineraris parlen de la Via Valèria, en temps d'Estrabó encara es mantenia la divisió, ja que diu clarament que la via Valèria conduïa des de Tibur fins al país dels marsis i a Corfinium, al país dels pelignes.
Tal com en parla Estrabó, se suposaria que al seu temps la via arribava fins a Corfinium, però no era així, ja que s'aturava a Cerfennia (avui Collarmele) al peu del mons Imeus, on hi havia un coll costerut i difícil per on no passava la via. No va ser fins al temps de l'emperador Claudi que es va continuar fins a la desembocadura de l'Aternus. Aquest tram va portar en un principi el nom de via Claudia Valeria, nom que va durar poc, ja que després tota la carretera des de Roma dins a l'Adriàtic s'anomenava només Valèria, tal com diu l'Itinerari d'Antoní.
Les estacions segons l'Itinerari d'Antoní i prenent per sortida Roma, eren:
* Tibur (Tívoli)
* Carseoli (Carsoli)
* Alba Fucens (Alba)
* Cerfennia (Santa Felicita)
* Corfinium (San Pelino)
* Interpromium (Osteria di San Valentino)
* Teate (Chieti)
La segona part de la via l'Itinerari l'inicia a Pescara i el segueix fins a Ancona (on trobava la Via Flamínia), amb les següents estacions:
* Ostia Aterni (Pescara)
* Hadria (Atri)
* Castrum Novum (Giulia Nuova)
* Castrum Truentium (a la boca del Tronto)
* Castellum Firmanum (Porto di Fermo)
* Potentia (Potenza)
* Numana (Humana)
* Ancona.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Via Valeria». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 juliol 2022].
* ↑ Estrabó. Geografia, 238

## Vegeu també

* Llista de vies romanes
# Ivànovka (Xebékino)

Ivànovka - Ивановка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 28 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Iuri B. Koriakov. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Districte de Béthune

El Districte de Béthune és un dels 7 districtes amb què es divideix el departament francès del Pas de Calais, a la regió dels Alts de França. Té 14 cantons i 100 municipis i el cap del districte és la prefectura de Béthune.

## Cantons

cantó d'Auchel - cantó de Barlin - cantó de Béthune-Est - cantó de Béthune-Nord - cantó de Béthune-Sud - cantó de Bruay-la-Buissière - cantó de Cambrin - cantó de Divion - cantó de Douvrin - cantó de Houdain - cantó de Laventie - cantó de Lillers - cantó de Nœux-les-Mines - cantó de Norrent-Fontes

## Vegeu també

* Cantons del Pas de Calais
# Hillsboro (Iowa)

Hillsboro és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 205 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hillsboro tenia 205 habitants, 81 habitatges, i 54 famílies. La densitat de població era de 155,2 habitants/km².
Dels 81 habitatges en un 34,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,1% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 32,1% no eren unitats familiars. En el 28,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,8% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 24,4% de 45 a 60 i un 12,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.500 $ i la renda mediana per família de 36.563 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era d'11.985 $. Entorn del 13,6% de les famílies i el 21,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hillsboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hillsboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Washington (Illinois)

Washington és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 10.841 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Washington tenia 10.841 habitants, 4.189 habitatges, i 3.091 famílies. La densitat de població era de 559,6 habitants/km².
Dels 4.189 habitatges en un 35,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,8% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 26,2% no eren unitats familiars. En el 22,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 23,3% de 45 a 60 i un 13% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.210 $ i la renda mediana per família de 61.184 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.896 $ mentre que les dones 26.035 $. La renda per capita de la població era de 24.231 $. Aproximadament el 2,8% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Washington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Washington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cultura Valdivia

Valdivia és una cultura precolombina localitzada en tots els cursos fluvials de la zona costanera de l'actual Equador. Florí entre el 3500 aC i el 1500 aC.
Aquesta cultura és una de les primeres cultures neolítiques d'Amèrica i la primera de l'actual territori equatorià. La seva subsistència estava assegurada per l'agricultura i per la pesca i recol·lecció de marisc i crustacis. Són especialment famoses les anomenades «venus de Valdivia», petites figuretes que representen de forma molt esquemàtica una dona amb els atributs sexuals o de fertilitat ben marcats, com és també habitual en altres «venus» neolítiques arreu del món.

## Vegeu també

* Civilitzacions andines

## Referències

* ↑ Ayala Mora, Enrique. Manual de historia del Ecuador I (en castellà). Quito: Corporación Editora Nacional, 2008. ISBN 9788878844526.

## Enllaços externs

* Valdivia. Museo Arqueológico Cultura Valdivia (castellà)
# Esther Niubó Cidoncha

Esther Niubó Cidoncha (Barcelona, 1 d'octubre de 1980) és la consellera d'Educació i Formació Professional de la Generalitat de Catalunya des de l'any 2024. És membre de l'executiva del Partit dels Socialistes de Catalunya i Diputada al Parlament de Catalunya des de l'any 2015.

## Biografia

Llicenciada en Ciències Polítiques i de l'Administració (especialitat de relacions internacionals) per la Universitat Autònoma de Barcelona (premi extraordinari). Màster en Política Internacional per la Universitat Lliure de Brussel·les. Màster en Comerç Exterior i Economia Internacional per la Universitat de Barcelona. Màster Polítiques Públiques i Socials per la Universitat Pompeu Fabra-Johns Hopkins University.
De gener de 2010 a 2012, va ser col·laboradora acadèmica del Departament de Ciències Socials d'ESADE.
De 2001 a 2004 va treballar com a analista a la Secretaria de Política Europea i Internacional del PSC. De 2004 a 2009 va ser assessora al Parlament Europeu.
El gener de 2013 va ser nomenada directora de la Fundació Rafael Campalans substituint a Albert Aixalà. on des de 2010 va treballar com a coordinadora de Relacions Institucionals i Internacionals.
A l'abril de 2012 va publicar el llibre Europa, federalisme, socialdemocràcia XXI amb Meritxell Batet i Joan Majó. El llibre defensa la socialdemocràcia com la millor manera per fer prevaler el bé comú per sobre l'interès individual, el federalisme per fer compatibles sobiranies i interdependències, i Europa com a espai polític per fer créixer els valors compartits.

### Trajectòria política

L'any 2011 va ser escollida Secretària de Política Europea en el XII Congrés del PSC (Partit de les Socialistes de Catalunya). Del 2013 al 2014 va ser portaveu del partit.
En les eleccions al Parlament Europeu de maig de 2014 va ser la candidata número 2 del Partit dels Socialistes de Catalunya, i va a anar al lloc número 15 de la llista del PSOE, però no va aconseguir escó.
Fou escollida diputada al Parlament de Catalunya l'any 2015 i reescollida a les eleccions de 2017, 2021 i 2024.
Com a diputada, des de 2015 ha estat portaveu de la Comissió d'Educació i membre de diferents comissions del Parlament de Catalunya. L'estiu de 2024 fou nomenada Consellera d'Educació del govern de Salvador Illa.

## Publicacions

* 2012 Europa, federalisme, socialdemocràcia XXI, Autoria: Esther Niubó, Meritxell Batet, Joan Majó. Fundació Rafael Campalans

## Referències

* ↑ «Esther Niubó, nova directora de la Fundació Rafael Campalans». [Consulta: 11 agost 2015].
* ↑ «Europa, federalisme, socialdemocràcia XXI». fundació Rafael Campalans. [Consulta: 11 agost 2015].
* ↑ Fitxa del Parlament de Catalunya
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].