# Llengües salibanes

Les llengües salibanes o llengües saliba-piaroa és una família lingüística proposada de llengües ameríndies situades a la conca mitjana de l'Orinoco, que forma una illa independent dins d'una zona de Veneçuela i Colòmbia (Llanos septentrionals) dominada per ètnies de parla carib i arawak.
Els piaroa es localitzen en la seva majoria a Veneçuela (12 mil persones) al marge dret del riu Orinoco, prop de Puerto Ayacucho en terres que són part de la selva muntanyenca, on hi ha rius, llacunes i petites extensions de sabanes. Les comunitats es troben prop de rierols i rius, per la qual cosa tenen peixos en abundància segons l'època de l'any. A Colòmbia, a la regió de Manaveni, Vichada viuen uns 700 piaroa i a Veneçuela uns altres 12 mil. Denominen la seva llengua de'aruwa.
El sáliba per la seva part compta amb uns 1.300 parlants a Arauca i Casanare, a Colòmbia.

## Classificació

La pertinença d'aquestes dues llengües a una família lingüística va ser establerta per primera vegada pel jesuïta Filippo Salvatore Gilii en 1782 i va ser confirmada per altres jesuïtes i els agustins que els van succeir en les missions.
Paul Rivet el 1920 va publicar un detingut estudi comparatiu i gramatical que va demostrar l'afinitat de les dues llengües, que la tradició oral sáliba recalca i considera com a part de l'origen comú de tots dos pobles.
Totes les classificacions posteriors han mantingut l'existència d'aquesta família, però diferents autors han proposat agregar altres llengües: Mako del Ventuari i Cunucunuma; Tinigua del riu Guayabero; pamigua del Meta i hoti de Veneçuela. El mako és en realitat un dialecte piaroa i, per tant, part de la família. Castellví (1940, 1941) i diversos experts opinen que el tinigua, el pamigua i el majigua formen una família independent sense relació pròxima amb la sáliba-piaroa; i possiblement és més pròxima a la llengua andaquí. Una classificació recent vincula Sáliba–Piaroa amb el hoti com la família jodi–sàliba. Les semblances de la família sáliba-piaroa amb la llengua hoti han estat considerades com préstecs de paraules per veïnatge i s'ha proposat classificar el hoti dins de les llengües makú (Henley et al. 1996); no obstant això, Jolkesky (2009) proposa un tronc lingüístic macro-daha en el qual inclou la família sàliba i les llengües hoti, andoque i ticuna, registrant un relativament alt percentatge de cognats de 39 i 42% entre la llengua ticuna i les llengües sáliba-piaroa, respectivament.
Classificació de les llengües (nombre de parlants):
* Wirö (maco): 2.500 (2002)
* Piaroa: 12.000 (1997); 12.280 (2001); 12.000 (2002)
* Sàliba: 1.560 (1993); 2.022 (1997)

## Descripció lingüística
### Fonologia

La llengua sáliba és parlada a la vora del riu Meta i en el marge dret del riu Casanare, en els departaments Casanare i Vichada, Colòmbia, i a la vall de l'Orinoco a Veneçuela per unes dues mil persones. Benaissa (1979) ha proposat aquesta fonologia per al sáliba:
Les seves vocals són a, i, i, o, o, orals i nasals.
| | orals | orals | orals | nasals | nasals | nasals |
| | anterior | central | posterior | anterior | central | posterior |
| tancades | i | | u | ĩ | | ũ |
| mitjanes | e | | o | ẽ | | õ |
| obertes | | a | | | ã | |
Consonants
| | labial | alveolar | palatal | velar | labiovelar | glotal |
| oclusives sordes | p | t | ç | k | kʷ | ʔ |
| oclusives sonores | b | d | J | g | gʷ | |
| nasals | m | n | ñ | | | |
| fricatives sordes | f | s | | x | | h |
| fricatives sonores | v | | | | | |
| laterale | | l | | | | |
| vibrants | | ɾ | | | | |
| múltiples | | r | | | | |
| aproximant | w | | | | | |
Les seves consonants p, b, t, d, ch, dy, k, g, kʷ (oclusiva labiovelar sorda), gʷ (oclusiva labiovelar sonora), ' (tancament glotal), m, n, ñ, f (fricativa bilabial sorda), v (fricativa bilabial sonora), s, x (fricativa vetllar), h (fricativa glotal sorda), l, r, rr i la semivocal w. Els verbs es conjuguen de manera que la persona s'indica en quatre tipus diferents de conjugació: dos amb infixos, una amb prefixos i una altra amb sufixos. Amb sufixos o infixos es determinen el temps i mode.

### Gramàtica

Aquestes llengües tenen distincions de gènere (masculí animat, femení aminat i inanimat). A més els inanimats s'agrupen en classes semàntiques associades a determinat classificador. Quan s'usen per exemple numerals per a comptar coses inanimades aquests incorporen un classificador segons la casi semàntica dels objectes comptats.

### Comparació lèxica

Els numerals en diferents llengües salibanes són:
    GLOSSA Sáliba Piaroawirö (macu) PROTO- SALIBANO '1'hoto- (anim) hi-/ɟo-/ɟe- (inan)-tetæ (anim) hi-/yo- (inan) bakʷ-CL*-te (anim) *hi-/ɟo-/ɟe-CL-te (inan) '2'tuxu- (anim) to-/tõ- (inan)tɑ̃hũ (anim) to-/ta- (inan) d-CL-latahi ?*toxu- (anim) *to-CL- (inan) '3'xedoba- (anim) xe-CL-badi (inan)wæme-tukʷæ (anim) wæba-CL-tukʷæ (inan) wap-CL-kʷa*wam-CL-kʷæ '4'bahĩɡo- (anim) bahĩɡV (inan)pahakʷænɨñætɨ (anim) pahakʷænɨa-CL (inan) ɨˀwehemu hawa-CL*pahakʷV- '5'(sĩko-)himɨte bãkʷamu hawa-CL*himɨte (hawa) '6'kʰoromɨtʰɨnɨ yomɨte '7'(siete-) '8'(oço-) '9' '10'
A la taula anterior només s'han inclòs les arrels del numeral no les marques de gènere i els clítics que aquests solen requerir quan s'usen inserits en una oració. Els termes entre parèntesis són préstecs de l'espanyol. Les abreviatures "anim" i "inam" es refereixen a entitats animades i inanimades.

## Referències

* ↑ Labrada, Rosés; Emilio, Jorge (2015). "Jodi-Saliban". Glottolog 2.7. Jena: Max Planck Institute for the Science of Human History.
* ↑ Ethnologue report for language code - Maco
* 1 2 Anatole V. Lyovin (1997). An Introduction to the Languages of the World. Oxford: Oxford University Press, pp. 353. ISBN 0-19-508116-1.
* ↑ Ethnologue report for language code - Piaroa
* ↑ Kenneth Katzner (2002). The languages of the world. Nova York: Routledge, pp. 368. ISBN 0-415-25004-8
* ↑ Ethnologue report for language code - Sáliba
* ↑ «Numerals in indigenous languages of South-America». Arxivat de l'original el 4 de setembre de 2011. [Consulta: 16 maig 2012].

## Bibliografia

* Gilij, Filippo Salvadore 1782: Sagio di Storia Americana t. III: 212, 383-384. Roma.
* Rivet, Paul 1920: "Affinités du Saliva et du Piaroa"; Journal de la Société des Américanistes de Paris XII: 11-20.
* Castellví, Marcelino 1940. "La lengua Tinigua" 'Journal de la Société des Américanistes de Paris XXII: 93.
    1941: "Bibliografía de la familia lingüística Piaroa-Saliba"; IV Congreso Interamericano de Bibliografía y Bibliotecas IV: 238-242. Washington.
* Benaissa, Taik 1979: "Fonología del sáliba"; Sistemas fonológicos de idiomas colombianos IV: 89-98. Editorial Townsend, Lomalinda.
* Henley, Paul; Marie-Claude Mattéi-Müller y Howard Reid 1996: "Cultural and linguistic affinities of the foraging people of North Amazonia: a new perspective"; Antropológica 83: 3-37. Caracas.
* Jolkesky, Marcelo P. V. 2009. "Macro-Daha: reconstrução de um tronco lingüístico do noroeste amazônico". Comunicação apresentada no I Congresso Internacional de Lingüística Histórica (ROSAE).

## Enllaços externs

* Diccionario sáliba-español Arxivat 2021-08-30 a Wayback Machine. Acc. marzo, 2015