OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lake View (Iowa)

Lake View és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.278 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lake View tenia 1.278 habitants, 571 habitatges, i 360 famílies. La densitat de població era de 268,2 habitants/km².
Dels 571 habitatges en un 22,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,6% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 36,8% no eren unitats familiars. En el 33,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,7% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 19,7% entre 25 i 44, un 26,5% de 45 a 60 i un 28,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.691 $ i la renda mediana per família de 33.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.932 $ mentre que les dones 19.773 $. La renda per capita de la població era de 15.857 $. Entorn del 9,5% de les famílies i el 13,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lake View». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lake View». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Districte de Saumur

El Districte de Saumur és un dels quatre districtes amb què es divideix el departament francès del Maine i Loira, a la regió del País del Loira. Té 10 cantons i 112 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Saumur.

## Cantons

Cantó d'Allonnes - canton de Baugé - cantó de Doué-la-Fontaine - cantó de Gennes - cantó de Longué-Jumelles - cantó de Montreuil-Bellay - cantó de Noyant - cantó de Saumur-Nord - cantó de Saumur-Sud - cantó de Vihiers

## Vegeu també

* Cantons del Maine i Loira
# Ludivine Dedonder

Ludivine Dedonder (Tournai, 17 de març de 1977) és una política socialista belga, ministra de Defensa des de l'1 d’octubre de 2020.

## Biografia

Enginyera comercial de formació, Ludivine Dedonder va començar la seva carrera l'any 2000 com a presentadora de ràdio a Fréquence Wallonie. Apassionada del futbol, després es va incorporar al departament d'esports de la RTBF i va presentar el diari d'esports a NoTélé, la televisió comunitària de la regió de Tournai. De 2002 a 2006, va ser assessora del gabinet del ministre való Michel Daerden. L'any 2006 va ser elegida regidora municipal a Tournai, ciutat de la qual va ser regidora fins al 2019. Durant les eleccions federals de 2019, ocupa, a Hainaut, el 2 lloc de la llista del PS per a la Cambra on és elegida. L'octubre de 2020 es va convertir en ministra de Defensa, la primera dona que va ocupar aquest càrrec a Bèlgica.

## Referències

* ↑ «Le Scan: pour faire carrière en politique, mieux vaut ne pas être marié» (en francès), 14-01-2019. [Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ Sports+, DH Les. «Ludivine Dedonder (PS) ministre de la Défense !» (en francès), 01-10-2020. [Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ «La Tournaisienne Ludivine Dedonder (PS), première femme ministre de la Défense, a commencé... à la RTBF» (en francès), 01-10-2020. [Consulta: 18 desembre 2021].

## Enllaços externs

* « Ludivine Dedonder: Marc Delire est mon modèle », La Dernière Heure, 4 juny 2002.
* Jeunes et très motivés ! Christophe Deman (CDH), Ludivine Dedonder (PS) et Benoît Mat (MR) entrent au conseil, La Dernière Heure, 11 octubre 2006.
# Salem (comtat de Saline)

Salem és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 2.789 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Salem tenia 2.789 habitants, 1.069 habitatges, i 857 famílies. La densitat de població era de 314,9 habitants/km².
Dels 1.069 habitatges en un 34,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,8% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 19,8% no eren unitats familiars. En el 17,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 27,5% de 45 a 60 i un 10,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.681 $ i la renda mediana per família de 52.216 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.207 $ mentre que les dones 26.337 $. La renda per capita de la població era de 21.301 $. Entorn del 3,9% de les famílies i el 3,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Salem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Salem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dolors Fabra i Mestre

Dolors Fabra i Mestre (Begoña, 1912 - Reims, 1993), va ser filla del lingüista Pompeu Fabra. Era la filla menor de tres germanes.
L'any 1939, a finals de la guerra civil espanyola, es va exiliar a França juntament amb tota la família, on varen residir a diferents ciutats.
Quan la família Fabra-Mestre vivia exiliada a Montpeller, Dolors va conèixer Ferran Rahola i Auguet, fill gran de Carles Rahola, i va ser a Montpeller mateix on es van casar el 6 de febrer de 1941. Després la parella va anar a viure a Perpinyà –quan els Fabra ja vivien a Prada– i, més tard, a Reims. Dolors i Ferran, varen tenir cinc fills: Carles, Mercè, Rosa, Joan i Peio –diminutiu de Pompeu–.
L'any 1950 va ser nomenada reina dels Jocs Florals de la Llengua Catalana, la versió a l'exili que havien organitzat els catalans exiliats quan varen ser suspesos per la guerra civil.
L'any 1993, juntament amb la seva germana Carola, van ser exculpades d'una demanda per plagi de l'obra del seu pare presentada per Editora y Distribuidora Hispano Americana (EDHASA), contra Gran Enciclopèdia Catalana i elles dues. Va morir a Reims l'any 1993.

## Referències

* ↑ Geli, Carles «La vida de Fabra, en dates». EL PAÍS, 01-03-2018. Arxivat de l'original el 2018-11-30 [Consulta: 29 novembre 2018].
* ↑ País, Ediciones El «Maria Dolors Fabra, hija del lingüista Pompeu Fabra» (en castellà). El País [Madrid], 25-05-1993. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «L'abecé de Pompeu Fabra». [Consulta: 1r desembre 2018].
* ↑ Faulí, Josep. Els Jocs Florals de la llengua catalana a l'exili, 1941-1977. L'Abadia de Montserrat, 2002, p. 185. ISBN 9788484153627.
* ↑ País, Ediciones El «Un juzgado sentencia que la 'Enciclopedia Catalana' no plagió al lingüista Pompeu Fabra» (en castellà). El País [Madrid], 05-05-1989. ISSN: 1134-6582.
# Riddarholmen

Riddarholmen, literalment l''illot dels cavallers', és una petita illa del centre d'Estocolm, a Suècia. Forma part del Gamla Stan, la vella ciutat d'Estocolm, i alberga nombrosos hotels de luxe del segle xvii. La principal atracció de l'illa és la seva església, Riddarholmskyrkan, que va ser el lloc oficial de soterrament dels reis suecs des del segle xvi. La costa occidental de l'illa oferix una vista excepcional sobre la badia de Riddarfjärden, així com sobre l'Ajuntament d'Estocolm. Una estàtua de Birger Jarl, considerat el fundador de la ciutat, es troba sobre una columna al nord de Riddarholmskyrkan.
# Pel·lícula Rollin

Una pel·lícula de Rollin, que porta el nom de Bernard V. Rollin, és una pel·lícula líquida de gruix 30 nm d'heli en estat d'heli II. Exhibeix un efecte "de rastreig" en resposta a superfícies que s'estenen més enllà del nivell de la pel·lícula (propagació d'ona). L'heli II pot escapar de qualsevol recipient no tancat arrossegant-se cap a capil·lars de 10 a 100 nm i eventualment evaporant-se.10 a 100 nm o més.
La capacitat dels líquids superfluids de travessar obstacles que es troben a un nivell superior es coneix sovint com l' efecte Onnes, que rep el nom de Heike Kamerlingh Onnes. L'efecte Onnes està activat per les forces capil·lars que dominen la gravetat i les forces viscoses.
Les ones que es propaguen a través d'una pel·lícula de Rollin es regeixen per la mateixa equació que les ones de gravetat en aigües poc profundes, però més que la gravetat, la força de restauració és la força de van der Waals. La pel·lícula pateix un canvi de potencial químic quan varia el gruix. Aquestes ones es coneixen com a tercer so.

## Gruix de la pel·lícula

El gruix de la pel·lícula es pot calcular mitjançant el balanç energètic. Considereu un element de volum de fluid petit $\Delta V$ que es troba a una alçada $h$ de la superfície lliure. L'energia potencial deguda a la força gravitatòria que actua sobre l'element fluid és $\rho gh\Delta V$, on $\rho$ és la densitat total i $g$ és l'acceleració gravitatòria. L'energia cinètica quàntica per partícula és $\hbar ^{2}/(2ml^{2})$, on $l$ és el gruix de la pel·lícula i $m$ és la massa de la partícula. Per tant, l'energia cinètica neta ve donada per $\hbar ^{2}f\rho \Delta V/(2m^{2}l^{2})$, on $f$ és la fracció d'àtoms que són condensats de Bose-Einstein. Minimitzar l'energia total respecte al gruix ens proporciona el valor del gruix:
$l={\frac {\hbar }{m}}{\sqrt {\frac {f}{2gh}}}.$

## Referències

* ↑ Fairbank, Henry A.; Lane, C. T. «Rollin Film Rates in Liquid Helium». Physical Review, 76, 8, 15-10-1949, pàg. 1209–1211. DOI: 10.1103/PhysRev.76.1209.
* ↑ Kuper, C. G. «On the properties of helium films and superleaks». Physica, 24, 6, 01-01-1958, pàg. 1009–1017. DOI: 10.1016/S0031-8914(58)80118-4. ISSN: 0031-8914.
* ↑ Fairbank, Henry A.; Lane, C. T. «Rollin Film Rates in Liquid Helium». Physical Review, 76, 01-10-1949, pàg. 1209–1211. DOI: 10.1103/PhysRev.76.1209. ISSN: 1536-6065.
* ↑ Rollin, B. V.; Simon, F. «On the “film” phenomenon of liquid helium II». Physica, 6, 2, 01-02-1939, pàg. 219–230. DOI: 10.1016/S0031-8914(39)80013-1. ISSN: 0031-8914.
# Johnston (Iowa)

Johnston és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 8.649 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Johnston tenia 8.649 habitants, 3.216 habitatges, i 2.318 famílies. La densitat de població era de 232,7 habitants/km².
Dels 3.216 habitatges en un 39,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,1% hi vivien parelles casades, en un 5,1% dones solteres, i en un 27,9% no eren unitats familiars. En el 23,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,7% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 31,6% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 76.094 $ i la renda mediana per família de 97.322 $. Els homes tenien una renda mediana de 61.585 $ mentre que les dones 36.008 $. La renda per capita de la població era de 36.407 $. Entorn del 2% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Johnston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Johnston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Verd celadont

El verd celadont és un nom de color per a una tonalitat de verd.
El nom de verd celadont s'inspira en el del personatge Celadont, de la novel·la pastoral L'Astrée d'Honoré d'Urfé, publicada el 1610. El pastor de Celadont porta llaços verds. La novel·la va ser escrita en un moment en què els productes qingci dels tallers xinesos de Longquan anaven guanyant popularitat a França: aquestes porcellanes xineses s'anomenaven celadont en referència a la novel·la de moda.
El nom s'ha mantingut, puixque Castel el compta entre les colors compostes de la seva Òptica de colors publicada l'any 1741, i la considera equivalent a una mescla de 3 blaus per 1 groc. Al segle xix Chevreul es va aplicar a definir les colors. Els situa en una esfera les tintes de la qual s'identifiquen entre si i en relació amb les línies de Fraunhofer de l'espectre visible, i del blanc al negre. Cercant a verificar les afirmacions de Castel, va mesclar una part de gomaguta i 3 de carbonat de coure, i va obtenir un to de celadont que va col·locar com verd 5/10 10 to. Repetint les seves proves amb una part de cromat de zinc a tres parts de carbonat de coure va obtenir 8 verd-blau 8 to.
El nom celadont s'associa avui gairebé sempre amb la porcellana, generalment xinesa.
Tanmateix, trobem un fil verd celadont núm. 563.

## Vegeu també

* Glauc

## Referències

* ↑ Castel, Louis-Bertrand. L'optique des couleurs. Briasson, 1740.
* ↑ Chevreul 1861. À peu près 594 nm, le ton normal est le 15, lavé de blanc (en augmentant la luminosité CIE L*a*b* sans changer a* et b*) pour arriver au ton 8, clarté 61.9%.
* ↑ Centre national de ressources textuelles.
* ↑ «Nuancier DMC : noms de toutes les couleurs». 123 Flo bricole..
# Prescott (Arkansas)

Prescott és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 3.686 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Prescott tenia 3.686 habitants, 1.421 habitatges, i 912 famílies. La densitat de població era de 218,3 habitants/km².
Dels 1.421 habitatges en un 32,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,6% hi vivien parelles casades, en un 19,5% dones solteres, i en un 35,8% no eren unitats familiars. En el 33,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 18,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.612 $ i la renda mediana per família de 28.665 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.384 $ mentre que les dones 17.289 $. La renda per capita de la població era d'11.515 $. Entorn del 27,5% de les famílies i el 32,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Prescott». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Prescott». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Linneus (Maine)

Linneus és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 892 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Linneus tenia 892 habitants, 319 habitatges, i 243 famílies. La densitat de població era de 7,7 habitants/km².
Dels 319 habitatges en un 41,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,5% hi vivien parelles casades, en un 7,2% dones solteres, i en un 23,8% no eren unitats familiars. En el 16,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 25,7% de 45 a 60 i un 9,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.808 $ i la renda mediana per família de 35.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.208 $ mentre que les dones 16.389 $. La renda per capita de la població era de 12.535 $. Entorn del 14,3% de les famílies i el 17,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Linneus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Linneus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Santa Catalina (Jujuy)

Santa Catalina és una localitat del NOA, i capçalera del departament homònim, província de Jujuy, República Argentina. És la localitat més poblada del departament. Es troba a 67 km a l'oest de La Quiaca.
És un lloc miner, amb ex jaciments aurífers, tenint en el seu riu la temptació de trobar, mitjançant un sedàs, llavors d'or. Hi ha criatura de llames, ovelles i cabres.

## Turisme

Antiga Església del segle xvii, amb art de la imatgeria colonial. Està enfront de la Plaça principal, al costat del vell edifici de la família Saravia, formant un conjunt arquitectònic. La torre, de 10 m, té tres pisos telescòpics, amb el mateix ample de la nau (10 m), construïda per sobre de la llinda. L'atri, contingut en la torre, segueix a una nau de 32 m, els antics altars de la qual es van reemplaçar per altres del segle xx.

## Enllaços externs

* Santa Catalina Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine. (anglès)
# Societat Filosòfica Americana

La Societat Filosòfica Americana (American Philosophical Society) és un grup de discussió fundat sota el nom de Junto el 1743 per Benjamin Franklin a Filadèlfia. Les activitats del grup eren variades: debats científics, publicacions, creació d'una biblioteca... Simbolitza l'efervescència intel·lectual de les Tretze Colònies i típica de la Il·lustració. Els primers presidents foren Benjamin Franklin i David Rittenhouse. Thomas Jefferson en fou membre el 1780, esdevingué vicepresident el 1791 i fou elegit tercer president el 1797. Presidí l'American Philosophical Society durant disset anys, incloent-hi els anys de l'expedició de Lewis i Clark. Els quaderns de ruta, cartes i croquis dels exploradors encara es troben avui en dia a Filadèlfia per aquest motiu.

## Referències

* ↑ «El Butlletí de l’IEC, núm. 238, juny de 2019». Institut d'Estudis Catalans, 1 juliol 2019. [Consulta: 9 abril 2023].

## Enllaços externs

* The American Philosophical Society (anglès)
# Legió IV Parthica

La legió IV Parthica va ser una legió romana creada per l'emperador Dioclecià (284-305) per defensar la frontera oriental de l'Imperi. Aquesta legió i la III Parthica estaven estacionades a Osroene, a l'oest de Mesopotàmia. Se suposa que la legió tenia la seu a Edessa.
El nom d'aquesta legió és més aviat un arcaisme, ja que quan va ser fundada l'Imperi Part ja no existia, havia estat substituït per l'Imperi Sassànida.
La legió, mencionada a la Notitia Dignitatum, existia en temps de l'emperador romà d'Orient Maurici (582-602), i tenia la seva base a Berea de Síria. No es coneix què va passar amb la legió, encara que és possible que hagués sobreviscut fins a les reformes de l'emperador Heracli (610-641), que va organitzar el regne en Temes a mitjans del segle vii a partir de les legions que ocupaven els diferents territoris.

## Referències

* ↑ Lendering, Jona. «Legio IIII Parthica». Livius.org. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Teofilacte Simocata. Històries, II, 6, 9
# Verdicchio

El verdicchio és una varietat de raïm blanc que dona el seu nom a un bon vi del centre d'Itàlia.

## Referències

* ↑ Romaní i Olivé, Joan Maria: Diccionari del vi i del beure. Edicions de La Magrana, col·lecció Pèl i Ploma, núm. 21. Barcelona, desembre del 1998. ISBN 84-8264-131-X, plana 234.
* Galet, Pierre: Dictionnaire encyclopédique des cépages. Ed. Hachette, any 2001. ISBN 2-0123633-18.

## Enllaços externs

* Descripció d'aquesta varietat de raïm. Arxivat 2007-08-07 a Wayback Machine. (anglès)
# Clara Aguilar Falguera

Clara Aguilar Falguera (Sant Just Desvern, 1992) també coneguda artísticament com a CLARAGUILAR, és una compositora, productora i artista escènica.
Va estudiar música clàssica, i va fer el grau en Periodisme i d'Humanitats a la Universitat Pompeu Fabra, complementant els seus estudis amb el màster en Estudis de Gènere de la Universitat de Barcelona.

## Obra

El 2017 inicia la seva carrera com a dissenyadora de so i compositora de música per a arts escèniques. Ha treballat amb artistes com Marcos Morau (La Veronal), Sílvia Delagneau, Alícia Gorina, Carlota Subirós, Ferran Dordal, Àlex Rigola, Juan Carlos Martel, així com amb les companyies La Ruta 40, Sixto Paz, Íntims Produccions, La Virgueria, Hotel Escènic, entre d'altres.
Co-fundadora del col·lectiu VVAA amb qui ha creat espectacles com Pool No Water (Sala Beckett, 2018), This Is Real Love (Sala Beckett, 2018) i ARCAS 2020 (Teatre Lliure, 2021).
Com a CLARAGUILAR, ha publicat l’àlbum Mystery is all (Amên Discos, 2021) que l’ha portat a actuar a diferents esdeveniments com al festival Mutek a la Sala Apolo, al Festival Flama de Màlaga, al cicle DNIT del Caixafòrum de Barcelona i al Teatro Réplika de Madrid, entre d'altres. També ha col·laborat amb el dj i productor John Talabot (Koraal) amb el directe de l'àlbum La casa del volcán (Nous'klaer Audio).
El 2022 va presentar L'Amour Toujours -dins del marc Amor/Odi de L'Auditori de Barcelona- exercint de directora d’una formació molt particular: Orquestra de cambra, híbrida i multidisciplinària.
En audiovisuals, ha col·laborat amb l'estudi Can Sons en la creació de la música de la segona temporada de la sèrie Crims, ha col·laborat en la banda sonora de la pel·lícula Suro de Mikel Gurrea (Nominació Premis Gaudí Millor Banda Sonora), així com ha compost la música original de la sèrie Selftape de Mireia Vilapuig i Joana Vilapuig, dirigida per Bàrbara Farré.

### Àlbums en solitari

* Mystery is all (Amên Discos)

### Bandes sonores

* Suro (2022) de Mikel Gurrea
* Selftape (2023)', de Mireia Vilapuig i Joana Vilapuig, dir. Bàrbara Farré
* Creatura (2023) d'Elena Martín

## Referències

* ↑ «Clara Aguilar». CCCB, 12-09-2022. [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ «Clara Aguilar. Compositora, productora i dissenyadora de so». Biennal de pensament. [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ TV3. «Telenotícies - Descobrim la polifacètica compositora Clara Aguilar», 23-07-2023. [Consulta: 12 agost 2023].
* ↑ «VVAA Col·lectiu». [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ Puig Taulé, Oriol. «L’amor, sempre l’amor». Núvol. [Consulta: 6 abril 2022].
* ↑ «Clara Aguilar: "Per mi la composició és una manera d'estar en el món"». Catalunya Ràdio. [Consulta: 20 gener 2023].