OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oakley (Califòrnia)

Oakley és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2008 tenia 33.250 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oakley tenia 25.619 habitants, 7.832 habitatges, i 6.461 famílies. La densitat de població era de 796,4 habitants/km².
Dels 7.832 habitatges en un 52% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,2% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 17,5% no eren unitats familiars. En el 13% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,5% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 34,5% entre 25 i 44, un 18% de 45 a 60 i un 5,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 65.589 $ i la renda mediana per família de 68.888 $. Els homes tenien una renda mediana de 49.883 $ mentre que les dones 34.659 $. La renda per capita de la població era de 21.895 $. Entorn del 2,8% de les famílies i el 5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oakley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oakley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# David Guzmán

David Guzman (Barcelona, 1978) és un periodista cultural català, especialitzat en literatura i música. Des de 2017 presenta el programa literari Ciutat Maragda a Catalunya Ràdio i L'irradiador a iCat.
Ha estat subdirector de L'illa del tresor del Canal 33 i va presentar durant cinc temporades el programa literari Qwerty, a BTV, on també ha fet de prescriptor al magazín Àrtic, de presentador al programa d'entrevistes Terrícoles i ha conduït el programa de literatura i paisatge Rius de tinta.
Des del 2005 treballa a Catalunya Ràdio, on va formar part d'El Cafè de la República, amb Joan Barril, i de programes com Catalunya vespre, Estat de Gràcia i El suplement. En premsa col·labora en el suplement «Quadern» del diari El País. Condueix xerrades sobre literatura i òpera i és professor del Màster en Edició de la Universitat Autònoma de Barcelona. Ha estat coautor, entre d'altres, dels llibres Breve historia del leer (Ariel, 2009) i El fin de una época (Barril & Barral, 2011).

## Referències

* ↑ «David Guzman: “Llegir és un acte individual que has de convertir en col·lectiu”», 16-06-2017. [Consulta: 22 juliol 2019].
* ↑ «David Guzman farà un programa de literatura a Catalunya Ràdio», 26-05-2017. [Consulta: 22 juliol 2019].
* ↑ «Qwerty. ‘Finisce qui’». [Consulta: 22 juliol 2019].
* ↑ «Joan Barril deja 'Qwerty' y hará un programa político en BTV» (en castellà), 04-08-2009. [Consulta: 22 juliol 2019].
* ↑ «Catalunya Ràdio incorpora un programa de literatura a la graella», 26-05-2017. [Consulta: 22 juliol 2019].
* ↑ «David Guzman | Participants». [Consulta: 22 juliol 2019].
# Gerard Horta i Calleja

Gerard Horta i Calleja (Barcelona, 1962) és un antropòleg, escriptor i professor universitari català. Ha publicat diversos llibres d'antropologia, entre els quals destaca De la mística a les barricades. Introducció a l'esperitisme català del XIX dins el context ocultista europeu, que va rebre el XXII Premi Carles Rahola d'assaig l'any 2001.

## Obres
### Poesia

* Queda't a Macau i aprèn-ne! (L'Aixernador, 1991)
* L'erecció de l'instint espiritual (o l'amor dels trobadors) (L'Aixernador, 1995)
* Nit a Chiapas (Edicions 62, 2000)
* Balada de l'holandès errant (Fauleta per a quasi-cadàvers) (Edicions de 1984, 2005)

### Antropologia

* De la mística a les barricades. Introducció a l'esperitisme català del XIX dins el context ocultista europeu (Proa, 2001)
* Cos i revolució. L'espiritisme català o les paradoxes de la modernitat (Edicions de 1984, 2004)
* L'espai clos. Fòrum 2004: notes d'una travessia pel no-res (Edicions de 1984, 2004)
* Rambla del Raval de Barcelona: de apropiaciones viandantes y procesos sociales (Ediciones de Intervención Cultural, 2010)
* Lluites secretes. Testimonis de la clandestinitat antifranquista (amb Manuel Delgado i Jofre Padullés, Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona, 2012)
* Hiace. Antropología de las carreteras en la isla de Santiago (Cabo Verde) (amb Daniel Malet, Pol·len Edicions, 2014)

## Referències

* ↑ «Gerard Horta i Calleja». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Gerard Horta». Fundació Antoni Tàpies. Arxivat de l'original el 25 de desembre 2013. [Consulta: 2 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Participació en la conferència de la Universitat Indignada 15M "Barcelona: Parc temàtic turístic i especulatiu" conjuntament amb Ferran Aisa i Jaume Asens
* Recital conjunt amb Enric Casasses i Triulet
* Poema Apologia de l'heroisme català Arxivat 2015-03-29 a Wayback Machine.
# Joana Hurtado Matheu

Joana Hurtado Matheu (Barcelona, 1979) és una historiadora de l'art i crítica cultural catalana. Des d'abril de 2019 va ser la directora de Fàbrica i Centre d'Art Contemporani de Barcelona Fabra i Coats a Barcelona. Al 2020 va deixar de dirigir la fàbrica de creació, però va continuar com a directora de Fabra i Coats: Centre d'Art Contemporani fins a l'octubre del 2023. Actualment, ha passat a ocupar la direcció artística d'un nou espai de la Galeria Mayoral.
El 2002 es va llicenciar en història de l'art per la Universitat de Barcelona. Més endavant va completar els seus estudis amb un màster en comunicació cultural i crítica d'art per la Universitat de Girona i màster en recerques cinematogràfiques i audiovisuals per la Universitat de la Sorbonne Nova de París.
Entre 2003 i 2006 va col·laborar en la creació del Diccionario del cine español e iberoamericano, un projecte de l'SGAE. Més endavant va treballar com a directora artística i executiva del programa d'arts visuals de Can Felipa. Ha comissariat diverses exposicions i cicles, i ha sigut membre de l'equip assessor del festival Panoràmic de cinema, fotografia, nous llenguatges i narratives audiovisuals. Ha estat vicepresidenta de l'Associació de Crítics d'Art de Catalunya.
Entre 2010 i 2019 fou la coordinadora d'Arts Visuals de Can Felipa. L'abril de 2019 fou nomenada directora de la Fàbrica i Centre d'Arts de Fabra i Coats.
Ha col·laborat amb diversos mitjans de comunicació, com la revista d'art contemporani Parachute i el suplement Cultura/s de La Vanguardia.
Entre els seus projectes comissariats, destaquen La disidencia nostálgica (La Capella, Barcelona, 2017), Heretgies (LOOP, 2016-2017), Catedrals a la capella (capella de Sant Roc, Valls, 2011-2013), Pop Up. Veure és afegir (CaixaForum, 2011), Efecte cinema (Can Felipa, 2009) o Cinergies (CCCB, 2008-2009).

## Premis i reconeixements

* El 2017, Joana Hurtado va ser guanyadora del Premi Núvol en la secció Galeries, pel comissariat de l'exposició La dissidència nostàlgica a La Capella.

## Referències

* 1 2 «Joana Hurtado, nova directora de la Fabra i Coats». [Consulta: 7 abril 2019].
* ↑ «Joana Hurtado». [Consulta: 7 abril 2019].
* ↑ «Joana Hurtado guanya el concurs per dirigir la Fabra i Coats», 04-04-2019. [Consulta: 7 abril 2019].
* ↑ «Joana Hurtado: “La mediación, como función social del arte, debería asimilarse desde la universidad”» (en castellà), 05-07-2016. [Consulta: 7 abril 2019].
* ↑ «Perfil - Red de Becarios "la Caixa"». [Consulta: 7 abril 2019].
* ↑ «Joana Hurtado Matheu». [Consulta: 7 abril 2019].
* ↑ «Joana Hurtado, nova directora de la Fabra i Coats». [Consulta: 7 abril 2019].
# Pacheco (Califòrnia)

Pacheco és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 3.562 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pacheco tenia 3.562 habitants, 1.563 habitatges, i 923 famílies. La densitat de població era de 1.884 habitants/km².
Dels 1.563 habitatges en un 23,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,1% hi vivien parelles casades, en un 13,8% dones solteres, i en un 40,9% no eren unitats familiars. En el 32,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,5% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 30,2% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.851 $ i la renda mediana per família de 58.938 $. Els homes tenien una renda mediana de 48.466 $ mentre que les dones 33.359 $. La renda per capita de la població era de 26.064 $. Entorn del 7,9% de les famílies i el 10,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pacheco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pacheco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# David Mascort i Subiranas

David Mascort i Subiranas (Barcelona, 1969), és un polític i economista català, conseller d'Acció Climàtica del Govern de la Generalitat des de juny 2023, en substitució de Teresa Jordà.

## Trajectòria

Llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials amb un màster en Direcció i Administració d'Empreses per la Universitat de Girona. Ha ocupat diversos càrrecs a nivell municipal com la Vicepresidència del Consell Comarcal del Gironès entre 2003 i 2007 o Alcalde de Vilablareix des del 2011.
Fou Secretari General d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació de la Generalitat de Catalunya entre 2016 i 2023.
És també el President de la Federació Regional de Girona d'Esquerra Republicana de Catalunya.
En la seva presa de possessió el juny de 2023 va destacar com a grans línies de treball la transformació verda i la sequera, sense oblidar els sectors agrícola, ramader, pesquer i alimentari.

## Referències

* 1 2 «Els consellers David Mascort, Anna Simó i Ester Capella prenen possessió del càrrec». [Consulta: 12 juny 2023].
* ↑ «Qui són els tretze secretaris generals del govern de Puigdemont?». Vilaweb, 15-01-2016 [Consulta: 15 gener 2016].
* ↑ «Només una dona entre els tretze secretaris generals del nou Govern». Nació digital, 15-01-2016. Arxivat de l'original el 15 de gener 2016 [Consulta: 15 gener 2016].
* ↑ 324cat. «Els consellers Capella i Mascort: continuisme a Acció Climàtica i renovació a Territori», 12-06-2023. [Consulta: 13 juny 2023].
# Ander Mirambell i Viñas

Ander Mirambell i Viñas (Calella, 17 de febrer de 1983) és un pilot de tobogan català. Participà en els Jocs Olímpics de Vancouver 2010, essent el primer català a fer-ho en aquesta disciplina.
Ander començà fent proves de skeleton la temporada 2005-2006 i competint en la 2006-2007. La seva primera idea era competir en bob, però fou inviable i es decidí pel tobogan, ja que ho considerà més segur que competir en luge. El seu primer i principal patrocinador fou l'empresa Buff. Ander és seguidor del RCD Espanyol. I del BAXI Manresa.
Als Jocs Olímpics de 2010 finalitzà en el 24è lloc. La millor posició a la Copa del Món de skeleton és la 18a aconseguida a Whistler (Canadà) el desembre de 2010, a inicis de la temporada 2010-11. La temporada anterior havia aconseguit el 21è lloc a Innsbruck (Àustria) el mes de gener de 2010.
En el passat Mundial de tobogan de Königsee (Alemanya) va acabar en 20ena posició, amb el qual va millorar en dues posicions el lloc que va ocupar fa quatre anys a Saint Moritz (Suïssa).

## Referències

* 1 2 Marca, Entrevista a Ander Mirambell: No voy a Vancouver de turismo (castellà)
* ↑ Avui, Mirambell acaba 24è en la seva primera participació olímpica
* ↑ El català Ander Mirambell entra al 'top 20' després d'acabar divuitè a la prova inaugural del Canadà , diari Ara, 27 de novembre 2010.
* ↑ El Periódico, 27-02-2017, pàg. 54.

## Enllaços externs

* Pàgina d'Ander Mirambell a Facebook
# Gloria Moure Cao

Gloria Moure Cao (Barcelona, 1946), és una comissària d'art i editora independent catalana. Doctora en Història de l'Art per la Universitat de Barcelona, va iniciar la seva trajectòria professional el 1977. El 1984, va comissariar la retrospectiva europea més important de Marcel Duchamp fins avui (Fundació Miró, Barcelona; la Caixa, Madrid i Ludwig Museum, Colònia). Entre 1989 i 1995, va ser directora de la Fundació Espai Poblenou (Barcelona), on va desenvolupar i va presentar projectes específics d'artistes que exposaven per primera vegada a la península (Bruce Nauman, John Cage, Mario Merz, Sigmar Polke i Rodney Graham, entre d'altres). De 1994 a 1998, va ser directora del Centro Galego de Arte Contemporánea (CGAC, Santiago de Compostel·la), on va iniciar el programa i va aconseguir el reconeixement internacional d'aquest centre a través d' exposicions retrospectives de, entre d'altres, Vito Acconci, Félix González-Torres, Giovanni Anselmo, Medardo Rosso i Ana Mendieta.
Paral·lelament, entre 1993-1997, va formar part del Comitè Assessor del Museu Nacional Centre d'Art Reina Sofia (MNCARS, Madrid). Entre els seus projectes expositius més recents, podem destacar Gordon Matta Clark (2006), Paul Sharits (2009), Marcel Broodthaers (2012) i On the Road (2014).
En els últims quinze anys ha desenvolupat, en paral·lel a la seva labor de comissària, una intensa activitat com a editora, a través de la direcció de la Col·lecció 20_21, sèrie de monografies publicada per Ediciones Polígrafa que ocupa un lloc destacat entre les col·leccions que recullen l'obra i els escrits de rellevants d'artistes contemporanis. Els títols més recents són: Sigmar Polke (2014), Marcel Broodthaers: Collected Writings (2013); An Art of Limina. Gary Hill's Works and Writings (2009); Dan Graham’s Works and Writings (2009); Jeff Wall: Works and Collected Writings (2007) i Gordon Matta-Clark’s Works and Collected Writings(2006).

## Referències

* ↑ «Michael Snow. Seqüències». Ajuntament de Barcelona, 2015. [Consulta: 26 juliol 2015].
* ↑ «Gloria Moure, favorita para hacerse cargo del Centro Nacional de Arte Reina Sofí». ABC, 06-05-2004 [Consulta: 26 juliol 2015].
# Carlos Navarro i Gómez

Carlos Navarro i Gómez (Barcelona, 1949 - 2005) fou un informàtic i polític català, diputat al Congrés dels Diputats pel PSC-PSOE.

## Biografia

Va fer estudis d'informàtica, música i Dret. Va ingressar en 1973 a Convergència Socialista de Catalunya fins al procés d'unitat socialista que confluí en el PSC-PSOE. Fou membre de l'executiva del Partit des de 1980 i membre fins a 1986 de la Comissió Mixta de Valoracions Estat-Generalitat. També era afiliat a UGT des de 1978. Fou elegit diputat per la província de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1986 i 1989, on ha estat coordinador de finances del Grup Parlamentari Socialista al Congrés dels Diputats i vocal suplent de la Diputació Permanent del Congrés dels Diputats. També ha estat autor de llibres de divulgació informàtica.
El 1988 es va veure implicat amb Josep Maria Sala i Grisó en l'afer FILESA, on fou acusat en una trama de finançament il·legal del PSOE, i condemnat per la Sala Segona del Tribunal Suprem d'Espanya el 28 d'octubre de 1997 per delictes de falsedat en document mercantil i associació il·lícita a dues penes de tres anys de presó, sis d'inhabilitació i una multa. En 2000 el Consell de Ministres li va concedir un indult parcial, que va reduir a la meitat les penes imposades pel tribunal Suprem. Va morir d'un càncer mentre esperava el judici pel cas AVE.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Text de la Sentència
* ↑ El Mundo, 19-7-2005

## Enllaços externs

* Notícies sobre Carlos Navarro
# Ramón de Colubí y Chánez

Ramón de Colubí y Chánez (Barcelona, 11 d'abril de 1910 – Caracas, 10 de juny de 2007) va ser un militar i advocat, defensor del president Companys en el consell de guerra de 1940.
De família militar, va estudiar a l'Acadèmia de Segòvia el 1931, dins l'arma d'artilleria. Durant el Cop d'estat del juliol del 1936 a Barcelona, participà en l'aixecament a la caserna de Sant Andreu i, el 20 de juliol de 1936, és detingut i engarjolat al vaixell Uruguay. Sortí lliure el 1938 gràcies a la intercessió del president Companys que va permetre deixar marxar a unes 5.000 persones que no estava segur de poder protegir.
Quan era capità, se li assignà la defensa d'ofici en més d'un centenar de consells de guerra. Entre el 8 i el 15 d'octubre de 1940 va ésser el defensor de Lluís Companys en el consell de guerra que acabaria amb una sentència de mort i el seu afusellament la matinada del dia 15. Colubí sintonitzà molt bé amb Companys i el defensà amb coratge, tot i que ell mateix reconeixia que «la sentència estava predeterminada». Va aconseguir que les germanes de Companys el visitessin, envià un telegrama de súplica a Franco, va ésser amb ell la darrera nit i el va acompanyar fins al fossat quan el van afusellar. Companys li regalà els botons de puny que portava en mostra d'agraïment.
El 1947, abandonà l'exèrcit amb el grau de comandant. Decebut pel règim franquista, se'n va anar a viure a Veneçuela, treballà com a enginyer i es convertí en un expert en metrologia, essent el responsable de l'adaptació horària de Veneçuela amb la normativa internacional.
Va morir a Caracas el 10 de juny de 2007 a l'edat de 97 anys.
L'any 2015 l'escriptor Víctor Gay Zaragoza va descobrir que l'avi de Companys (Ramon Maria de Jover i de Viala) era cosí germà de l'àvia de Colubí (Maria de l'Assumpció de Viala i Masalles). Una relació familiar que probablement ni ells mateixos coneixien. Arran de la investigació duta a terme per Víctor Gay Zaragoza amb la família de Colubí, s'ha sabut que Ramón va conservar la documentació de l'expedient del judici de Companys.

## Referències

* ↑ «Índex partida de naixement». [Consulta: 8 novembre 2020].
* ↑ Finestres, Jordi «Lluís Companys. El president màrtir». Sàpiens [Barcelona], núm. 121, 10-2012, p.46-49. ISSN: 1695-2014.
* ↑ «Fallece el militar defensor de Companys» (en castellà). La Vanguardia, 16-06-2007.
* ↑ Gaillard, Valèria «Un llibre revela el parentiu entre Companys i Colubí». El Punt Avui, 08-10-2015.

## Vegeu també

* Ramón Puig de Ramón, jutge instructor
* Enrique de Querol Duran, fiscal

## Enllaços externs

* «Entrevista feta l'any 2006» (en castellà).
* «A Caracas amb Ramon de Colubí». Arxivat de l'original el 2015-10-17. [Consulta: 10 setembre 2015].
# Schistura clatrata

Schistura clatrata és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Kong (la conca del riu Mekong al sud de Laos).

## Estat de conservació

Les seues principals amenaces són els canvis antropogènics del seu hàbitat (com ara, la construcció de preses, la desforestació i les pràctiques agrícoles gens sostenibles, les quals provoquen erosió del sòl, sedimentació i contaminació de l'aigua).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2000. Diagnoses of a new genus and 64 new species of fishes from Laos (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Bagridae, Syngnathidae, Chaudhuriidae and Tetraodontidae). J. South Asian Nat. Hist. v. 5 (núm. 1): 37-82.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.
* ↑ Kottelat, M., 1989. Zoogeography of the fishes from Indochinese inland waters with an annotated check-list. Bull. Zoöl. Mus. Univ. Amsterdam 12(1): 1-55.
* ↑ Kottelat, M., 1990. Indochinese nemacheilines. A revision of nemacheiline loaches (Pisces: Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia and southern Viet Nam. Verlag Dr. Friedrich Pfeil, Múnic: 1-262.
* ↑ Menon, A. G. K., 1987. The fauna of India and the adjacent countries. Pisces. Vol. IV.: i-x + 1-259, Pls. 1-16. Teleostei - Cobitoidea. Part 1. Homalopteridae. Zoological Survey of India.
* ↑ UICN (anglès)

## Bibliografia

* Banarescu, P. i T. T. Nalbant 1995: A generical classification of Nemacheilinae with description of two new genera (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Travaux du Museum d'Histoire Naturelle "Grigore Antipa" v. 35: 429-495.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jayaram, K. C. 1981: The freshwater fishes of India, el Pakistan, Bangladesh, Burma and Sri Lanka--a handbook: i-xxii + 1-475, Pls. 1-13. Zoological Survey of India.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* ION (anglès)