OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Símbols d'Aigües

L'escut i la bandera d'Aigües són els símbols representatius d'Aigües, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Alacantí.

## Escut heràldic

L'escut oficial d'Aigües té el següent blasonament:
| « | Escut ibèric, verat [en realitat, verat en punta] d'argent i sable, amb bordura d'argent i carregant-hi la llegenda Veritas Vincit, en lletres de sable, en record dels Martínez de Vera; en cap, d'or, quatre pals de gules. Al timbre corona reial tancada. | » |

## Bandera

La bandera oficial d'Aigües té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3. Verada [en punta] de negre i gris perla o blanc. Emmarcada d'una franja gris perla o blanca. | » |

## Història

L'escut s'aprovà per Ordre de 27 de juny de 1989, de la conselleria d'Administració Pública, publicada en el DOGV núm. 1.108, de 17 de juliol del mateix any i correcció d'errades de 17 de febrer de 1994.
L'escut mostra les armes dels Martínez de Vera, antics senyors del poble. Al cap, les del Regne de València, ja que Aigües va formar part del terme d'Alacant des de 1252 fins al segle xix, i Alacant va ser vila reial.
La bandera s'aprovà per Resolució de 15 de febrer de 2011, del conseller de Solidaritat i Ciutadania, publicada en el DOCV núm. 6.464, de 21 de febrer de 2011.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alacantí.
* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* 1 2 Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 32 [Consulta: 12 setembre 2015].
* 1 2 «Resolució de 15 de febrer de 2011, del conseller de Solidaritat i Ciutadania, per la qual s'aprova la bandera del municipi d'Aigües» (pdf). Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, 6.464, 21-02-2011, pàg. 7.591 [Consulta: 17 març 2016].
* ↑ «Ordre de 27 de juny de 1989, de la Conselleria d'Administració Pública, per la qual és aprovat l'Escut municipal de l'Ajuntament d'Aigües (Alicante)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 1.108, 17-07-1989, pàg. 4.983 [Consulta: 17 març 2016].
* ↑ «Correcció d'errades de l'Ordre de 27 de juny de 1989, de la Conselleria d'Administració Pública, per la qual és aprovat l'Escut municipal de l'Ajuntament d'Aigües (Alicante)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 2.209, 17-02-1994, pàg. 1.825 [Consulta: 17 març 2016].
# Mastacembelus signatus

Mastacembelus signatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels mastacembèlids.

## Descripció

* Fa 27,5 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 86.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Bangwelo i rius Congo i Chambezi.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Boulenger, G. A., 1905. On a collection of fishes from Lake Bangwelo. Annals and Magazine of Natural History (Series 7) v. 16 (núm. 96): 642-647.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Travers, R.A., G. Eynikel i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1986. Mastacembelidae. P. 415-427. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.). Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Balon, E.K. i D.J. Stewart, 1983. Fish assemblages in a river with unusual gradient (Luongo, Africa - Zaire system), reflections on river zonation, and description of another new species. Env. Biol. Fish. 9(3/4):225-252.
* ↑ Kolding, J., H. Ticheler i B. Chanda, 1996. Assessment of the Bangweulu swamps fisheries: final report, December 1996. WWF Bangweulu Wetlands Project, Universitat de Bergen. 51 p.
* ↑ Mwape, L.M., 2003. Bemba local names of lake fishes in northern Zambia. P. 246-249. A: M.L.D. Palomares, B. Samb, T. Diouf, J.M. Vakily i D. Pauly (eds.). Fish biodiversity: local studies as basis for global inferences. ACP-EU Fish. Res. Rep. 14:281 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Travers, R.A., 1988. Diagnosis of a new African mastacembelid spiny-eel genus Aethiomastacembelus gen. nov. (Mastacembeloidei: Synbranchiformes). Cybium 12(3):255-257.
* Vreven, E.J., 2005. Mastacembelidae (Teleostei; Synbranchiformes) subfamily division and African generic division: an evaluation. J. Nat. Hist. 39(4):351-370.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* ITIS (anglès)
# Trichomycterus meridae

Trichomycterus meridae és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,9 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Veneçuela.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. 1903. Descriptions of new South-American fishes in the collection of the British Museum. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 12 (núm. 72): 621-630.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Nicolae Kovács

Nicolae Kovács, també conegut com a Miklós Kovács o Nicolae Covaci, (Ekés, 29 de desembre de 1911 - Timişoara, 7 de juliol de 1977) fou un futbolista romano-hongarès de les dècades de 1930 i 1940 i entrenador.
Disputà 37 partits amb la selecció de futbol de Romania, amb la qual participà en tres Mundials, el 1930, 1934 i 1938. També jugà un partit amb la selecció d'Hongria l'any 1941. És un dels quatre futbolistes que participaren en les tres primeres edicions del Campionat del Món, juntament amb Edmond Delfour, Étienne Mattler i Bernard Voorhoof.
Pel que fa a clubs, destacà al Ripensia Timişoara, CA Oradea o Valenciennes FC.
Fou germà del també futbolista i entrenador Ștefan Kovács.

## Referències

* 1 2 «Nicolae Kovács - International Appearances». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ Players Appearing for Two or More Countries a rsssf.com
* ↑ Playing at each of the first three World Cups 1930-1938, a RSSSF
* ↑ Perfil Arxivat 2013-12-14 a Wayback Machine. a fifa.com
* ↑ Perfil Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. a weltfussball.de
# José Guadalupe Velázquez

José Guadalupe Velázquez (Querétaro, Mèxic, 12 de desembre de 1855 - Mèxic D. F., 18 de febrer de 1920) fou un compositor mexicà.
Estudià en el Seminari de Querétaro on s'ordenà sacerdot. Camacho, bisbe d'aquella diòcesi, estimant les extraordinàries aptituds musical del jove clergue, el 1887, l'envià, a Europa perquè amplies els seus coneixements, i després d'estudiar a Roma seguí els cursos complets de l'Escola Superior de Música Sagrada de Ratisbona. De tornada a la seva pàtria organitzà i dirigí, el 1895, la part musical que s'executà en les festes de la coronació de la Verge de Guadalupe, i a partir d'aquesta data s'aplicà en millorar la música sagrada de Mèxic.
Fou mestre de capella de la Catedral metropolitana; fundador i director del cor de Sant Gregori, en l'església de Sant Francesc; mestre de capella del temple de Sant Felip de Jesús; mestre de capella de l'Hospici de pobres; fundador i director de l'Escola Superior de Música Sagrada de Querétaro; professor en el Conservatori Nacional de Mèxic, en la Universitat Pontifícia de Mèxic i en el Seminari de Cuernavaca; director de la Junta diocesana de Música sagrada de Mèxic, i fundador i director de l'Acadèmia Ceciliana de Querétaro. Malgrat que no cultivà la poesia, pot ser considerat com a poeta; les seves produccions literàries, impregnades de senzilla tendresa, es troben espargides entre les seves composicions musicals.
Traduí, en col·laboració del mestre Franz Xaver Haberl, professor de l'Escola de Música sagrada de Ratisbona, el Magister Choralis, famós llibre vers el cant gregorià escrit per aquest savi mestre. Redactà diversos escrits referents a la música, entre els quals es troben uns substanciosos apunts sobre el contrapunt. Les seves obres musicals que passen de 200, comprenen composicions per a uníson, amb acompanyament d'orgue o harmònium; motets a 3 veus iguals; composicions a 3 veus desiguals; composicions amb text llatí, a 4 veus iguals; motets amb text castellà, a 4 veus iguals; motets a 4 veus mixtes; cors profans.
Les restes de Velázquez descansen en el Panteó Espanyol de la Ciutat de Mèxic.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 67, pàg. 673 (ISBN 84-239-4567-7)
# José Loreto Arismendi

José Loreto Arismendi (Carúpano, Sucre, 1825 - Irapa, Sucre, 21 de setembre de 1871) fou un polític i militar veneçolà.
Fou un dels més distingits generals veneçolans de la independència. Amb només 400 homes es defensà en l'illa Margarita contra les forces que comanava el general espanyol Morillo composta d'una host de 5.000.
Hagué de rendir-se davant la força del nombre, però poc després assaltà la fortalesa de Juan Griego i va prendre part en quasi tots els fets de guerra d'aquella campanya.
No volgué reconèixer l'autoritat de Bolivar i morí afusellat a Irapa per les tropes espanyoles.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 6, pàg. 198 (ISBN 84-239-4506-5)
# José Manuel Jiménez Berroa

José Manuel Jiménez Berroa (Trinidad, Cuba, 7 de desembre de 1851 – Hamburg, Alemanya, 15 de gener de 1917) fou un pianista i compositor cubà.
Estudià el piano a Leipzig i viatjà per Europa, fins que el 1876 guanyà el primer premi en el Conservatori de París, sent deixeble de Marmontel. Assolí gran èxit en tots els seus concerts i va compondre diverses peces, entre les quals destaquen Elegia (premiada en el Certamen de l'Exposició de Matanzas) i Rapsodias cubanas.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, volum núm. 28, segona part, pàg. 2776 (ISBN 84-239-4582-0)
# José Mariano Elízaga

José Mariano Elízaga (Morelia, 27 de setembre de 1786 - 2 d'octubre de 1842) fou un compositor i organista mexicà.
Als cinc anys donà proves de gran precocitat, i fou pensionat per passar a Mèxic per fer els seus estudis, però no va poder romandre gaire temps a la capital del país per tenir els seus pares de retornar a Morelia. En aquesta ciutat mou deixeble de José María Carrasco, mestre de música del capítol eclesiàstic, i més tard tornà a Mèxic, aconseguint als tretze anys la plaça de tercer organista de la catedral de la seva ciutat natal, i al renunciar Carrasco, el seu antic mestre, al càrrec de primer organista, Elizaga el substituí.
Fou mestre de Ana María Huarte, esposa d'Iturbide, i quan aquest fou proclamat emperador, el nomenà director de la capella imperial, sent després, de 1827 a 1830, mestre de capella de la catedral de Guadalajara, i més endavant, altra volta organista de Morelia. També dirigí la primera societat filharmònica que hi havia a Mèxic. Les seves obres es distingiren per la seva inspiració i bon gust, i entre elles es poden citar diverses Misses, un Miserere, Maitines, un Responsori, una Lamentació i altres menys importants.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 19, pàg. 787 (ISBN 84-239-4519-7)
# José Miguel Bernardo

José Miguel Bernardo Herranz (València, 12 de març de 1950) és un matemàtic i estadístic valencià. És un reputat bayesià conegut per haver introduït el concepte de distribucions a priori de referència (reference priors).
Va rebre un doctorat en matemàtiques a la Universitat de València el 1974, i un segon doctorat en estadística al University College de Londres el 1976. Des de 1978 va ser catedràtic d'estadística de la Universitat de València.
Bernardo és membre de l'American Statistcal Association i va ser copresident fundador de la International Society for Bayesian Analysis (ISBA).
A partir de 1979, va organitzar les trobades internacionals de València sobre estadística bayesiana (Valencia International Meetings on Bayesian Statistics), que van impulsar la revaloració internacional de l'estadística bayesiana.

## Bibliografia

* Bernardo, J. M. (1981). Bioestadística: Una perspectiva bayesiana. Barcelona: Vicens Vives. pdf
* Bernardo, J. M. i Smith, A. F. M. (1994). Bayesian Theory. Chichester: Wiley.
* Bernardo, J. M. "Una introducció a l'estadística bayesiana". Butlletí de la Societat Catalana de Matemàtiques, vol. 17, núm. 1, 2002, pàg. 7-64. pdf

## Referències

* 1 2 3 Bernardo, José-Miguel. «Bayesian Statistics». A: Viertl. Encyclopedia of Life Support Systems – Probability and Statistics Volume II: Probabilistic Models and Methods; Foundations of Statistics. Oxford, England: EOLSS Publishers, 2009, p. 345–406. ISBN 9781848260535.
* ↑ Bernardo, Jose M. (en anglès) Journal of the Royal Statistical Society, Series B (Methodological), 41, 2, 1979, pàg. 113–128. DOI: 10.1111/j.2517-6161.1979.tb01066.x.
* ↑ Berger, James O.; Bernardo, José M.; Sun, Dongchu The Annals of Statistics, 37, 2, 01-04-2009. DOI: 10.1214/07-AOS587. ISSN: 0090-5364 [Consulta: free].
* ↑ «Talks». iactalks.iac.es.
* ↑ View/Search Fellows of the ASA Arxivat 2016-06-16 a Wayback Machine., accessed 2016-10-22.
* ↑ Bernardo, José M. «Valencia International Meetings on Bayesian Statistics». [Consulta: 16 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Pàgina d'inici de Bernardo a la web de la Universitat de València
* José Miguel Bernardo al Mathematics Genealogy Project.
# José Pablo Valiente

José Pablo Valiente (Huelva, Andalusia, 1740 - Santa Cruz de Mudela, Castella, 1817) fou un polític espanyol. Fou catedràtic de la Universitat de Sevilla i el 1786, el Govern el comissionà perquè s'encarregues dels afers financers de Mèxic i Ultramar, passant el mateix any a Cuba, amb el propòsit de portar a fi una investigació dels cabdals distribuïts des del principi de la guerra amb els anglesos i sobre els abusos que s'atribuïen a l'intendent J. Ignacio Uriza. La seva administració fou tant honrada com intel·ligent. Denuncià abusos, construí molls, afavorí amb mesures encertades el comerç, molt decaigut per les traves que pesaven sobre ell; prorrogà per dos anys més la supressió de l'alcabala sobre la venda de terres muntanyoses; establí un pla inalterable en totes les oficines públiques; anul·là els vals que torpedinaven el moviment monetari; amplià l'edifici de la Duana; augmentà els rendiments de l'illa; reformà l'onerós pla de recaptació d'impostos que se seguia; suprimí els tràmits inútils; augmentà la capacitat de l'Hospital de Sant Andreu, el que no li impedí ajudar eficaçment la despesa de la guerra contra els anglesos ni redimir els censos que pesaven sobre les rendes reials, augmentant aquestes més del doble. A més fomentà l'ensenyança i la beneficència.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Tom núm. 66 pàgs. 748-49 ISBN 84-239-4566-9
# Ribeira de Nisa

Ribeira de Nisa és una freguesia portuguesa del concelho de Portalegre, amb 1.700 habitants (2002) i 17,03 km² d'àrea. Té una densitat de població de 86,6 hab/km².
# Símbols d'Ivars d'Urgell

Símbols oficials d'Ivars d'Urgell :
* Escut d'Ivars d'Urgell
* Bandera d'Ivars d'Urgell |
L'escut oficial d'Ivars d'Urgell (Pla d'Urgell) té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, un sautor ple d'argent carregat a l'abisme d'una estrella de 8 puntes de gules. Per timbre una corona mural de vila.
Va ser aprovat el 21 d'octubre de 1991.

## Heràldica

El sautor és la creu de sant Andreu, patró de la vila. L'estrella del mig és un senyal tradicional de l'escut d'Ivars.

## Bandera

La bandera oficial d'Ivars d'Urgell és d'origen heràldic i té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blau clara, amb un sautor blanc de braços de gruix 1/6 de la llargària del drap, amb una estrella vermella de 8 puntes al centre del sautor.
Va ser publicat en el DOGC el 3 de setembre de 1993.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pla d'Urgell

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal d'Ivars d'Urgell.». DOGC núm. 1515. Generalitat de Catalunya, 08-11-1991. [Consulta: 25 desembre 2011].
* ↑ «RESOLUCIÓ de 20 d'agost de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Ivars d'Urgell.». DOGC núm. 1792. Generalitat de Catalunya, 03-09-1993. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «CORRECCIÓ D'ERRADA a la Resolució de 20 d'agost de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Ivars d'Urgell». DOGC núm. 1807. Generalitat de Catalunya, 11-10-1993. [Consulta: 26 desembre 2011].
# Trichomycterus piurae

Trichomycterus piurae és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Perú.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eigenmann, C. H. 1922. The fishes of western South America, Part I. The fresh-water fishes of northwestern South America, including Colombia, Panama, and the Pacific slopes of Ecuador and Peru, together with an appendix upon the fishes of the Rio Meta in Colombia. Memories of the Carnegie Museum v. 9 (núm. 1): 1-346, Pls. 1-38.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Polyspondylogobius sinensis

Polyspondylogobius sinensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de la Xina (Guangdong i Guangxi).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 Kimura, S. & Wu, H.-L., 1994. Polyspondylogobius sinensis, a new genus and species of gobiid fish from southern China. Japanese Journal of Ichthyology v. 40 (núm. 4): 421-425.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB