OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tilapia snyderae

Tilapia snyderae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Bemin (Camerun).

## Referències

* ↑ Smith, A. 1838-1847. Pisces. A: Illustrations of the zoology of South Africa; consisting chiefly of figures and descriptions of the objects of natural history collected during an expedition into the interior of South Africa in 1834-1836. Illust. Zool. S. Africa v. 4: 77 unnumb. pp, accompanying Pls. 1-31.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stiassny, M. L. J., U. K. Schliewen & W. J. Dominey. 1992. A new species flock of cichlid fishes from Lake Bermin, Cameroon with a description of eight new species of Tilapia (Labroidei: Cichlidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 3 (núm. 4): 311-346, Pls. 1-2.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1991. Tilapia. p. 482-508. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1992. Cichlidae. p. 714-779. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, 902 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Times New Roman

Times New Roman és una tipografia del tipus serifa encarregada pel diari The Times (Londres) el 1931 i dissenyada per Stanley Morison al costat de Starling Burgess i Victor Lardent. Va ser publicada per primera vegada per Monotype Corporation el 1932. Encara que no és utilitzada actualment per The Times, es troba molt estesa per a la impressió de llibres.
En sistemes digitals de fonts, Times New Roman sol ser la primera font codificada i s'utilitza per a examinar la qualitat del sistema de fonts. Per això, els dissenyadors de programari i organitzacions comercials tenen especial cura amb ella.
Times New Roman ha influït en el desenvolupament de diverses tipografies amb serifa abans i després del començament de l'era digital. Un exemple notable és la font Georgia.
Una versió de Times New Roman va ser produïda per Monotype per Microsoft, i distribuïda amb totes les còpies de Microsoft Windows des de la versió 3.1. Igual que amb Times a l'Apple Macintosh, és usada com la tipografia per defecte en moltes aplicacions informàtiques, especialment en navegadors web i Processadors de textos. En tot cas, Microsoft ha reemplaçat Times New Roman per Calibri, una font de pal sec com la font per defecte en les versions beta de Microsoft Office 2007 publicades a principis de 2006.
En 2004, el Departament d'Estat dels Estats Units va anunciar que a partir de l'1 de febrer de 2004 tots els documents de la diplomàcia dels Estats Units usarien Times New Roman de 14 punts en comptes de l'anterior tipografia Courier New de 12 punts.

## Times Roman

Times Roman és una tipografia amb serifa. És la versió de Linotype de la tipografia Times New Roman corresponent a Monotype.
Les diferències entre Times Roman i Times New Roman PS són majoritàriament temes de la propietat de la marca registrada. Els sistemes Microsoft Windows tenen la tipografia de Monotype Times New Roman PS mentre que els sistemes d'Apple Macintosh tenen la tipografia de Linotype Times Roman (anomenada simplement 'Times' ). Els sistemes que utilitzen programari Open Source solen tenir la versió de URW Nimbus Roman No9 L , que és la versió PostScript de Times Roman de URW, publicada sota la GNU General Public License.

## Referències

* ↑ Gomez-Palacio, Bryony; Vit, Armin. Graphic Design, Referenced: A Visual Guide to the Language, Applications, and History of Graphic Design (en anglès). Rockport Publishers, 2009, p. 385. ISBN 1592534473.
* ↑ Masanés, Cristina «La lletra més universal». Sàpiens [Barcelona], núm. 84 data = octubre 2009, p. 7. ISSN: 1695-2014.
* ↑ El final d'una era per Times New Roman? Arxivat 2010-10-05 a Wayback Machine. - Andrew Whitacre, kairosnews.org

## Vegeu també

* Arial
* Verdana
* Core fonts for the Web

## Enllaços externs

* Times New Roman (classic version)
* Times New Roman font information (Microsoft typography)
* Downloadable version of Times New Roman (Core fonts for the Web)
* Times Roman vs. Times New Roman
* Times New Roman a letrag Arxivat 2008-05-26 a Wayback Machine.
# Tinja

Tinja o Tindja (àrab: تينجة, Tīnja) és una ciutat de Tunísia a la governació de Bizerta, situada a la franja de terra entre el llac de Bizerta i el llac d'Ichkeul, a la vora d'aquest darrer i a uns 16 km de Bizerta i a uns 4 km de Menzel Bourguiba, que és a l'est i a la vora del llac de Bizerta. Té estació de ferrocarril. La municipalitat té 17.454 habitants dels quals 11.219 viuen a la mateixa ciutat i la resta als nuclis dependents. És capçalera d'una delegació amb 20.560 habitants al cens del 2004

## Orografia

A la vora hi passa l'Oued Tinja que desguassa al llac. Hi ha un canal que comunica el llac d'Ichkeul, d'aigua dolça, amb el llac de Bizerta, d'aigua salada, i regula el nivell necessari de salinitat del primer.

## Economia

L'activitat és pesquera, agrícola i darrerament industrial amb l'obertura d'una zona industrial creada pel govern, on s'aprofita la proximitat de les drassanes de Menzel Bourguiba per a l'obertura de noves indústries.

## Història

Fou la romana Thimida, nom del queal en deriva l'actual.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 17 59 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en tres sectors o imades:
* Tinja (17 59 51)
* Guengla (17 59 52)
* Ez-Zarour (17 59 53)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 17 15), que s'estén pels tres sectors o imades de la delegació o mutamadiyya.

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 55-59. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 140-141. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «أمر حكومي عدد 602 لسنة 2016 مؤرخ في 26 ماي 2016 [Decret governamental núm. 2016-602 del 26 de maig de 2016]». الرائد الرسمي للجمهورية التونسية [Diari Oficial de la República Tunisiana], any 159 núm. 43, 27-05-2016, pàg. 1970-1998. ISSN: 9061 0330 9061 [Consulta: 7 desembre 2023].
# Scilla luciliae

Scilla luciliae és una espècie de planta amb flors del gènere Scilla dins la família de les asparagàcies (Asparagaceae), nativa de Turquia.

## Descripció

És una planta herbàcia perenne i vivaç, amb bulb ovoide de fins a 2 cm de diàmetre. Les fulles són linears d'entre 7 i 20 cm de llargària i es presenten en un nombre que va se dues a quatre. Les flors són blaves amb el centre blanc, amb sis tèpals que acaben formant un tub curt. S'agrupen en una inflorescència, l'escap pot atènyer els 10 cm i els pedicels 3 cm. El fruit és una càpsula.

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser publicada per primer cop l'any 1844 sota el nom de Chionodoxa luciliae a l'obra Diagnoses Plantarum Orientalium novarum del botànic suís Pierre Edmond Boissier (1810-1885). Posteriorment, l'any 1971, el botànic austríac Franz Speta (1941–2015) va moure el tàxon al gènere Scilla, prenent el nom actual.

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims de Scilla luciliae:
* Sinònims homotípics
* Chionodoxa luciliae Boiss.
* Sinònims heterotípics
* Chionodoxa gigantea Whittall
* Chionodoxa grandiflora Wore ex Wilks & Weather
* Chionodoxa luciliae var. alba M.C.Sedgw. & R.Cameron
* Chionodoxa luciliae var. allenii W.Watson
* Chionodoxa luciliae var. gigantea M.C.Sedgw. & R.Cameron

## Referències

* 1 2 «Scilla luciliae» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 5 abril 2024].
* ↑ Nixon, Kevin C. Flora of North America (en anglès). vol. 26. via eFloras, Missouri Botanical Garden i Harvard University Herbaria, 1977 [Consulta: 5 abril 2024].
* ↑ Dashwood i Mathew, 2005, p. 7.
* ↑ «Chionodoxa luciliae Boiss.» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 5 abril 2024].
* ↑ «Scilla luciliae (Boiss.) Speta» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 5 abril 2024].

## Bibliografia

* Dashwood, Melanie; Mathew, Brian «Hyacinthaceae – little blue bulbs» (en anglès). RHS Plant Trials and Awards, núm. 11, 9-2005, pàg. 1-15.
* Mathew, Brian (1987), The Smaller Bulbs, London: B T Batsford, ISBN 978-0-7134-4922-8
* Mathew, Brian (2005), "Hardy Hyacinthaceae, Part 2: Scilla, Chionodoxa, xChionoscilla", The Plantsman (New Series) 4 (2): 110–21
# Pseudotropheus cyaneus

Pseudotropheus cyaneus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: és una espècie de peix endèmica del llac Malawi.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Maréchal, C., 1991. Pseudotropheus. p. 401-415. In: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels and D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1990. Konings's Book of Cichlids and All the Other Fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey.
* Konings, A., 1995. Malawi Cichlids in their Natural Habitat. Segona edició. Cichlid Press, St. Leon-Rot, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stauffer, J. R., Jr. 1988. Three new rock-dwelling cichlids (Teleostei: Cichlidae) from Lake Malawi, Africa. Copeia 1988 (núm. 3): 663-668.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Museu de la Trinidad

El Museu Nacional de Pintura i Escultura, anomenat habitualment Museu de la Trinidad, va ser un centre museístic públic espanyol de pintura i escultura. Creat el 1837, va estar ubicat a l'antic convent de trinitaris calçats de Madrid i va estar obert fins a 1872, quan es va integrar al Museu del Prado.
Fundat arran de la desamortització de béns de l'Església promoguda pels reials decrets del ministre Juan Álvarez Mendizábal. Per Reial Ordre de 31 de desembre de 1837, on va disposar-se que es formés un museu nacional on reunir escultures i pintures dels convents desamortitzats de Madrid, Toledo, Àvila i Segòvia. Aquesta tasca va estar sota la protecció de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran, atesa la possibilitat de sostracció, ocultació i venda de les obres, i va tenir el suport de la reina regent Maria Cristina de Borbó.
El museu va obrir oficialment el 24 de juliol de 1838. L'edifici on va ubicar-se va ser l'antic convent de la Trinitat Calçada, al carrer d'Atocha, del qual va rebre el seu nom. La cessió definitiva de l'edifici es va fer per Reial Ordre de 3 de desembre de 1838. A banda dels béns desamortitzats, l'estat va anar augmentant la col·lecció, primer el 1838 amb la col·lecció de pintura de l'infant Sebastià de Borbó, decomissada el 1835 perquè havia abraçat la causa carlina. Des del 1856 l'estat va enriquir-la a partir de noves adquisicions, però amb una política desigual, si bé va incorporar obres de Morales, El Greco, Alessandro Allori i sobretot un conjunt de retrats de Goya.
Al llarg de la seva història, l'estat de les obres que conservava no va ser l'òptim, a més l'edifici va tenir altres usos que van agreujar-ne la conservació, per exemple quan el govern de Bravo Murillo va decidir instal·lar al mateix edifici la seu del ministeri de Foment.
El museu va tancar definitivament el 1872 i la seva col·lecció va passar al Museu del Prado. Les obres procedents del museu de la Trinidad són les segones en nombre quan conformen l'actual col·lecció del Prado després de la col·lecció reial. L'edifici va ser enderrocat el 1926 i actualment hi ha la plaça de Jacinto Benavente.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Museo de la Trinidad» (en castellà). Historia del Museo del Prado. Ministeri de Cultura i Esport. Arxivat de l'original el 11 de setembre 2022. [Consulta: 11 novembre 2022].
* 1 2 3 Antigüedad del Castillo-Olivares, María Dolores «El museo de la Trinidad, germen del museo público en España». Espacio, Tiempo y Forma, núm. 11, 1998, pàg. 367, 371-372, 378.
* 1 2 3 4 «El Museo de la Trinidad en el Prado» (en castellà). Museu del Prado, 2004.
# Districte d'An Oriant

El districte d'An Oriant (bretó Arondisamant an Oriant) és un dels tres districtes amb què es divideix el departament francès d'Ar Mor-Bihan, a la regió de la Bretanya. Té 15 cantons i 60 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura d'An Oriant.

## Categoria

cantó d'Auray - cantó de Belle-Île - cantó de Belz - cantó de Groix - cantó d'Hennebont - cantó de Lanester - cantó d'An Oriant-Centre - cantó d'An Oriant-Nord - cantó d'An Oriant-Sud - cantó de Ploemeur - cantó de Plouay - cantó de Pluvigner - cantó de Pont-Scorff - cantó de Port-Louis - cantó de Quiberon

## Vegeu també

* Cantons d'Ar Mor-Bihan
# Ventura Román Calvo

Ventura Román Calvo (Elx, Baix Vinalopó, 1890 - 26 de març de 1913) fou una escriptora i socialista valenciana. Va ser la mare de la primera pediatra d'Elx, Gloria Miñana Roman.

## Biografia

Ventura (Ventureta) Román Calvo va nàixer a Elx el 1890. Filla de Pascual Román Antón, moliner de professió, i d'Antonia Calvo Mendiela, mestressa de casa. Son pare fou un dels fundadors del Partit Socialista Obrer Espanyol a Elx i fou el primer alcalde socialista en la història de la ciutat entre abril i juny de 1931. El matrimoni va tenir quatre filles i Pascual Román i la seua dona els oferiren una educació poc habitual. Totes anaren a un col·legi religiós, Les Francesetes, malgrat la condició de socialista i maçó del pare. Totes quatre reberen també una educació musical i, com que es tractava d'una família modesta, no pogueren aprendre a tocar el piano, però sí instruments de corda com la guitarra, el llaüt o la bandúrria. Les quatre germanes es dedicaren a brodar a màquina des de sabatilles, cobertors a qualsevol altre tipus de teixits. Ventura va destacar aviat per la seua afició a escriure i va arribar a publicar algun article al setmanari socialiste il·licità Trabajo, en el qual defensà idees anticlericals.
El 1922 es va casar amb Francisco Miñana Antón i, a conseqüència del naixement de la seua filla Glòria, va morir per febres puerperals al cap de poc dies del naixement de la seua filla, el 1923. La seua mort fou recollida pel mateix setmanari en el qual havia col·laborat i, amb motiu del primer aniversari de la seua mort, Trabajo li va dedicar un homenatge poètic. L'esforç dels seus pares perquè les quatre germanes tingueren la millor educació possible feu possible que la filla de Ventura, Gloria Miñana Román, fóra la primera llicenciada en Medicina de la ciutat d'Elx. La germana de Ventura, Concha, fou també una de les poques dones il·licitanes que abans de la Guerra Civil escrigueren sovint articles en la premsa il·licitana. Com que no era infreqüent en aquells temps, quan Ventura va morir, el seu vidu acabà casant-se amb la seua cunyada Antonia el 1919. Era una fórmula d'arranjament ben vista i, moltes vegades, propiciada per la mateixa família.

## Obra

* «El retorno», article publicat per Ventura Román Calvo en el semanari socialista il·licità Trabajo, núm. 20.

## Bibliografia

* Entrevista amb Manola Pastor Román, mestra jubilada, Elx,19/11/2009.

## Referències

* 1 2 3 «Ventura Román Calvo». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Hipodermis

La hipodermis o hipoderma, també anomenat teixit subcutani, és la capa més profunda del sistema integumentari dels vertebrats, situada per sota de la derma. És la principal responsable de l'acumulació de greix. També s'anomena hipoderma a les estructures anàlogues d'artròpodes, nematodes i plantes.

## Origen embrionari

En els vertebrats, la hipoderma és un derivat de la mesoderma, però a diferència de la derma, no deriva del dermatoma. En el nematode Caenorhabditis elegans, la hipoderma deriva de l'epidermis.

## Estructura

* Greix subcutani. El greix està absent de les parpelles, gran part del pavelló auricular, el clítoris, el penis i l'escrot
* Bandes fibroses ancorant la pell a la fàscia profunda
* Fibres de col·lagen i elastina que l'uneixen a la dermis
* Vasos sanguinis i limfàtics en ruta cap a la dermis
* La part glandular d'algunes glàndules sudorípares; Les glàndules mamàries es troben completament dins del teixit subcutani (que són glàndules sudorípares apocrines modificades)
* Nervis cutanis i terminacions lliures
* Arrels del fol·licle pilós
* Corpuscles de Ruffini$^{:478}$ i de Pacini
* Mastòcits
* Bosses, a l'espai de les articulacions superposades per tal de facilitar el pas suau de la pell sobrejacent
* Làmines fines i planes de múscul, en determinades ubicacions, com ara el cuir cabellut, la cara, la mà, el mugró i l'escrot, anomenades panniculus carnosus

## Tipus cel·lulars

A la hipodermis s'hi poden trobar els següents tipus cel·lulars:
* fibroblasts
* adipòcits
* macròfags

## Referències

* ↑ Developmental Biology 8a edició, Scott F. Gilbert
* ↑ TA A16.0.03.001
* ↑ McMinn, R.M.H.. Lasts Anatomy: Regional and Applied. Churchill Livingstone, 2003, p. 3. ISBN 0729537528.
* ↑ «The hypodermis». An Organ Revealed. L'Oréal. Arxivat de l'original el 10 de desembre 2005. [Consulta: 4 juny 2013].
* ↑ Tamarkin, Dawn A. «Unit 4: Skin & Bone Structure». Springfield Technical Community College. Arxivat de l'original el 19 de maig 2014. [Consulta: 8 juny 2013].
* ↑ Fischer, Josef E.; Bland, Kirby I.; Callery, Mark P. Mastery of Surgery. Lippincott Williams & Wilkins, 18 desembre 2006, p. 482. ISBN 078177165X.
* ↑ Krstic, Radivoj V. Human Microscopic Anatomy: An Atlas for Students of Medicine and Biology. Springer, 18 març 2004, p. 466. ISBN 9783540536666.
* ↑ O'Rahilly, Ronan; Müller, Fabiola; Carpenter, Stanley; Swenson, Rand; Dartmouth Medical School. «Chapter 4: The skin, hair and nails». Basic Human Anatomy: A Regional Study of Human Structure. Arxivat de l'original el 11 de juliol 2020. [Consulta: 9 juny 2013].
* ↑ Kenneth, Saladin. Human Anatomy. Rex Bookstore, Inc., 2007, p. 135, 478, 602. ISBN 978-0071259712.
* ↑ Goldsmith, Lowell A.; Katz, Stephen I.; Gilchrest, Barbara A.; Paller, Amy S.; Leffell, David J.; Wolff, Klaus Fitzpatrick's Dermatology in General Medicine. 8. McGraw-Hill, 10 abril 2012, p. 64. ISBN 978-0071669047.
# Mancomunitat Zona de Cantalapiedra y Las Villas

Mancomunitat de Cantalapiedra y Las Villas és una mancomunitat de municipis de la província de Salamanca. Es va constituir en la localitat de Cantalapiedra el dia 13 de desembre de 1985, amb la integració de nou municipis. Progressivament s'han anat incorporant nous municipis fins a un total de 19 municipis i una pedania (Cilloruelo). El 29 de juny de 2001, la seu va passar a situar-se en la localitat de Villoria. Està formada pels municipis de:
* Aldearrubia
* Arabayona de Mógica
* Babilafuente
* El Campo de Peñaranda
* Cantalapiedra
* Cantalpino
* Cordovilla
* Encinas de Abajo
* Huerta
* Moríñigo
* Palaciosrubios
* El Pedroso de la Armuña
* Poveda de las Cintas
* San Morales
* Tarazona de Guareña
* Villaflores
* Villoria
* Villoruela
* Zorita de la Frontera

## Enllaços externs

* Dades extretes de wikisalamanca.org publicada sota llicència Commons 3.0 Arxivat 2008-10-02 a Wayback Machine.
# Vicent Casp i Verger

Vicent Casp i Verger (Carlet, la Ribera Alta, 12 d'agost de 1906 - Palma, 29 de gener de 1992) va ser un poeta valencià.
Els seus primers poemes van aparèixer el 1929 en El Vers Valencià, de Josep M. Bayarri. Va col·laborar també habitualment en la revista fallera Pensat i Fet i als diaris Levante i La Correspondencia de Valencia. Abans de la guerra del 36 militava en Acció Nacionalista Valenciana. En la postguerra va participar regularment en la tertúlia literària semiclandestina que es constituí al voltant de l'editorial Torre i la revista Esclat, capitanejades pel seu germà Xavier Casp i per Miquel Adlert. Fou un dels membres fundadors d'«Amigos de la Poesía», i va ser membre de la junta directiva d'aquesta agrupació des del 1950 fins que, el 1956, emigrà a Veneçuela, on va viure fins al 1969. D'aquesta etapa sud-americana són els títols en castellà que va publicar en tornar a València, i un últim recull poètic en valencià amb l'ortografia propugnada per la RACV i per Lo Rat Penat.

## Obres
### Poesia

* Instantànies: pictopoesia (amb dibuixos de Vicent Sanz i Castellanos), Acció, 1936
* Polsina d'hores, Torre, 1949
* A temps de cor, Torre, 1951
* Foc, Amigos de la Poesía, 1952
* Araira (en castellà), AP, 1979
* Tu voz (en castellà), AP, 1980
* Batecs al tròpic, AP, 1984
* Tu silencio (en castellà), AP, 1985

### Contes

* L'ondina, AP, 1953
* La catira de las sorpresas (en castellà), AP, 1973

## Curiositats

Va compondre un sonet en versos monosíl·labs, probablement el més breu de la literatura universal:
Diu / que / viu / bé // i és / flor / que es / mor // i / ni / u // sol / du / dol.
Al districte d'Algirós de la Ciutat de València hi ha una biblioteca que porta el seu nom, a prop de l'Avinguda del Port.

## Referències

* 1 2 Palazón, Alicia «Vicent Casp». Lo Rat, núm. 3, (2002), pàgs. 71-72.
* ↑ Argenter, Joan A. (ed.). Simposi Pompeu Fabra. Jornades científiques de l'Institut d'Estudis Catalans, Secció Filològica. vol. 7, 2000, pàgs. 139-140. ISBN 9788472835245.
* ↑ Cortés, Santi. «L'aportació valenciana a les revistes literàries clandestines de postguerra: “Esclat”». A: Estudis de Llengua i Literatura Catalanes, XX (Miscel·lània Joan Bastardas, 3). Barcelona: Abadia de Montserrat, 1990, pàg. 193. ISBN 9788478261277.
* ↑ Biblioteca Municipal Vicent Casp i Verger [consulta:30 de desembre de 2014]
* ↑ «Web de la Biblioteca». Arxivat de l'original el 2014-12-31. [Consulta: 30 desembre 2014].