OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arispe

Arispe és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 89 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Arispe tenia 89 habitants, 42 habitatges, i 25 famílies. La densitat de població era de 66,1 habitants per km².
Dels 42 habitatges en un 21,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,5% hi vivien parelles casades, en un 2,4% dones solteres, i en un 38,1% no eren unitats familiars. En el 35,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,1% tenia menys de 18 anys, un 3,4% entre 18 i 24, un 21,3% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 32,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.000 $ i la renda mediana per família de 27.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 16.250 $ mentre que les dones 14.167 $. La renda per capita de la població era d'11.999 $. Entorn del 17,4% de les famílies i l'11,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Arispe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Arispe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Csepel

Csepel és el districte XXI de Budapest, el més meridional, que està situat al nord de l'Illa de Csepel.
Csepel és fàcilment accessible des del centre de Budapest mitjançant el HÉV, el tren urbà. També hi ha ponts que connecten el districte amb la zona sud de Pest, com ara amb els districtes de Ferencváros i Pesterzsébet; a més a més hi ha una línia de ferry que uneix Csepel i Soroksár.
Csepel esdevingué oficialment part de Budapest el 1950. Antigament era una zona obrera amb multitud de fàbriques, però actualment la fisonomia del barri ha canviat força i ha zones residencials amb parcs i jardins i centres comercials.

## Enllaços externs

* Web oficial del Districte XXI
# Petite-Île

Petite-Île és un municipi de l'illa de la Reunió. L'any 2006 tenia 11.282 habitants. Limita amb els municipis de Saint-Joseph a l'est i Saint-Pierre a l'oest. Fou creada el 1935

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Guito Ramoune | |
* Grand-Anse
# Defence Force SC

El Defence Force Sport Club (també anomenat Mekelakeya) és un club etíop de futbol de la ciutat d'Addis Abeba. En el passat es va anomenar Army SC i Mechal SC.

## Palmarès

* Lliga etíop de futbol:
** 1949, 1951, 1952, 1953, 1954, 1956, 1976, 1982, 1984, 1988, 1989
* Copa etíop de futbol:
** 1946, 1949, 1950, 1951, 1954, 1955, 1956, 1975, 1982, 1990, 2006, 2013, 2015, 2018

## Referències

* ↑ «Referee attacked by Ethiopian footballers for goal decision». BBC, 01-05-2018.
* ↑ Okinyo, Collins «Defense(Mekelakeya) lift Ethiopia Football Federation Cup for a record 13th time». soka25east, 27-09-2015.
* ↑ Team profile – ethiofootball.com
* ↑ Team profile – soccerway.com
* ↑ Ethiopian Premier League 2010-2011 Historical Data – crankshaw-sports-stats.com
* ↑ «Ethiopia - List of Champions». [Consulta: 24 març 2018].
* ↑ «Ethiopia - List of Cup Winners». [Consulta: 24 març 2018].
# Richard Gabriel

Richard Gabriel (1874 - 1960) fou un compositor alemany.
Fou deixeble de Humperdinck, a partir del 1902 fou organista i director de cors de Sagan. Entre les seves composicions figuren balades per a veus d'homes, Frülingsouverture, per a orquestra, Nach Walhall, per a cor mixt, solos i orquestra.

## Referències

* Tom núm. 25 de l'Enciclopèdia Espasa.
# Potències Centrals

Les Potències Centrals foren les nacions d'Alemanya, Àustria-Hongria, l'Imperi Otomà, i Bulgària, que lluitaren contra els Aliats durant la Primera Guerra Mundial. Eren anomenats així perquè eren situats geogràficament entre l'imperi Rus a l'est i França i el Regne Unit a l'oest.
Alemanya i Àustria-Hongria esdevingueren aliats des del 7 d'octubre de 1879, als quals se'ls va unir el (20 de maig de 1882) (vegeu Triple Aliança) Itàlia, que intentaven limitar l'aliança amb propòsits defensius. En començar la guerra, els alemanys i austrohongaresos reclamaren als italians que intervenissin en favor seu, però el govern italià ho va rebutjar basant-se en el fet que Àustria i no pas Sèrbia declarà la guerra, i que per tant no era una guerra defensiva. Itàlia entrà en la Primera Guerra Mundial el 23 de maig de 1915, al costat dels Aliats.
Després de l'esclat de la guerra a Europa l'agost de 1914, l'Imperi Otomà va intervenir a la fi d'octubre contra Rússia i va provocar així la declaració de guerra de la Triple Entesa—Rússia, França i el Regne Unit.
Bulgària, encara ressentida per la derrota de juliol de 1913 a mans de Sèrbia, Grècia, Romania i l'Imperi Otomà, fou l'última nació en declarar la guerra a l'Entesa, envaint Sèrbia juntament amb les tropes alemanyes i austrohongareses l'octubre de 1915.
Les Potències Centrals van rebre algun suport extern, com el dels rebels que donaren suport a l'Aixecament de Pasqua a Dublín l'abril de 1916; ells es referien als "aliats galants d'Europa." El 1917-18 els finesos sota Carl Gustav Mannerheim i els nacionalistes ucraïnesos i lituans que feien causa comuna contra Rússia.
Bulgària signà un armistici amb els aliats el 29 de setembre de 1918, després de l'avanç Aliat a Macedònia. L'Imperi Otomà va fer el mateix el 30 d'octubre quan britànics i àrabs s'apoderaren de Palestina i Síria. Àustria i Hongria signaren l'alto el foc per separat durant la primera setmana de novembre després de la desintegració de l'Imperi dels Habsburg, i Alemanya signà l'armistici que acabà la guerra l'11 de novembre després de successius avenços de belgues, britànics, francesos i nord-americans al nord-est de França i Bèlgica.
Dates de rendició de les Potències Centrals
* Bulgària, el 29 de setembre de 1918
* Imperi Otomà, el 30 d'octubre de 1918
* Àustria-Hongria, el 4 de novembre de 1918
* Imperi Alemany, l'11 de novembre de 1918

## Potències Centrals

Àustria-Hongria Imperi Alemany Imperi Otomà Bulgària

## Vegeu també

* Triple Entesa
* Potències de l'Eix (aliats del Tercer Reich en la Segona Guerra Mundial)
* Aliats de la Primera Guerra Mundial
* Mitteleuropa

## Referències

* ↑ Lee, Stephen J. Imperial Germany 1871-1918 (en anglès). Routledge, 2013, p. 38. ISBN 1134665679.
# Aredale

Aredale és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 89 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Aredale tenia 89 habitants, 36 habitatges, i 23 famílies. La densitat de població era de 34,4 habitants per km².
Dels 36 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 5,6% dones solteres, i en un 36,1% no eren unitats familiars. En el 36,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 27,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 11,2% entre 18 i 24, un 16,9% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 21,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.500 $ i la renda mediana per família de 40.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 15.579 $. Cap de les famílies i el 5,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Aredale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Aredale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Torre de Na Valora

La torre de Na Valora, és una torre gòtica del segle xiii que formava part del primitiu sistema defensiu de la vila d'Alcoi.

## Història

Va ser descoberta al novembre de 1987 en l'annex del carrer Verge Maria hui desaparegut conegut com el Carreró de les Comèdies conseqüència de l'enderrocament d'uns edificis confrontants. A l'aparéixer part de la seua fàbrica original l'arquitecte Josep Briet va paralitzar les obres immediatament.
Aquesta torre, identificada per P. Picher com la torre dels Calderers al segle xviii està construïda amb una tècnica mixta de tapial i cantonades de carreus tallats de roca travertina.
Amb una planta de 6.5 x 5.8 m. els seus murs tenen una grossària de 1.13 m. excepte el mur d'ingrés de 0.92 m. Construïda originàriament de dos plantes, la segona es trobava sobre un embigat a 5.45 m. de terra sent l'alçada total de la torre 10.2 m. aproximadament. El terrat amb merlets va ser cobert possiblement per una teulada inclinada direcció fora murs.
L'element principal de la torre el constituïx un arc apuntat perfecte de 4 m. d'altura i 2.5 d'amplada. Construïda entre els anys 1260 i 1275, no obstant el mur adjacent és posterior a l'atac granadí de 1304. Els estudis arqueològics realitzats demostren l'absència d'ocupament previ a la seua construcció.
Al segle xix es van realitzar diverses actuacions a l'edifici com la col·locació de clavegueram o la seua transformació en edifici de pisos de tres plantes.

## Obra Reial de la Conquesta

La Federació Valenciana de Municipis ha triat 10 edificis sufragats amb diners de la corona per a celebrar el 800 aniversari del naixement de Jaume I qualificant-los com a Obra Reial de la Conquesta. La torre Na Valora ha sigut triada com un d'aquests testimonis.

## Referències

* ↑ Ciudad de Alcoy núm. 8343, any LVI, 15 de juliol de 2008

## Bibliografia consultada

* TORRÓ, Josep (2002). "La torre de Na Valora" en Revista de festes de moros i cristians. Alcoi: Associació de Sant Jordi.

## Enllaços externs

* Europapress.es Alacant.-Un faristol en la Torre Na Valora d'Alcoi homenatja la labor municipal del rei Jaume I en el seu 800 aniversari (castellà)
* I CONCURSO GEOCRÍTICA DE FOTOGRAFÍA (castellà) En aquesta pàgina es pot veure una foto de José Antonio Segrelles Serrano de 1986 en la que es pot apreciar com era l'entorn. La torre de Na Valora apareix en el marge inferior esquerre amb un balcó i una porta centrals.
# Cantó de Saint-Louis-2

El cantó de Saint-Louis-2 és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a una fracció de la comuna de Saint-Louis.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2004 - | Yvon Bello | PCR |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Taula de Canvi (revista)

Taula de canvi va ser una revista teòrico-política i cultural fundada i dirigida per Alfons Carles Comín i Ros el 1976. La publicació va arribar a la fi amb el número extra el 1981, un any després de la mort del seu fundador. La idea va començar a gestar-se en el 1974 aprofitant el clima de certa tolerància informativa que es va viure en l'etapa en què Ricardo de la Cierva va estar al capdavant de la direcció general de cultura del ministeri d'Informació i Turisme. No obstant, un darrer gir involucionista del règim franquista va provocar que la revista no veiés la llum fins al 1976, després de la mort de Franco. L'objectiu de la publicació era reivindicar-se com un altaveu del grup dissident Bandera Roja. Un cop aquest grup es va integrar dins del PSUC, la revista es va orientar en una plataforma on les diferents sensibilitats del partit poguessin participar en igualtat de condicions. Aquesta mateixa combinació d'elements diversos va provocar la creació d'un espai ideològic propi i una forma innovadora de plantejar la dicotomia entre reforma i rutpura present en els debats de l'època. Malgrat la seva curta durada, no va trobar solució de continuïtat després de la mort del seu fundador, és referenciada per molts estudiosos demostrant l'impacte que va tenir malgrat la curta existència.

## Referències

* ↑ «Comin Ros, Alfonso Carlos». Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans, p. 417-418, 6-1981 [Consulta: 13 abril 2014]].
* ↑ Registre Bibliogràfic de Taula de Canvi al CCUC
* ↑ «Taula de canvi». Extra de: Taula de canvi, núm. 3, p. 74-76, 6-1981 [Consulta: 13 abril 2014]].
* ↑ «Taula de canvi». Extra de: Taula de canvi, núm. 3, p. 75, 6-1981 [Consulta: 13 abril 2014]].
* ↑ «Los Intelectuales y la reivindicación catalana». Los Intelectuales y la transición política : un estudio del campo de las revistas políticas en España, p. 196-197, 2008 [Consulta: 13 abril 2014]].
# Llorenç Melich

Llorenç Melich fou un religiós servita, músic i pedagog català del segle XVIII.
Va ser prior del convent de Sant Martirià que l'orde dels Servites de Maria tenien a Banyoles situat al cim del turó de Lió a la rodalia de la vila. Derruït durant la Guerra del Francès.
Tenim notícies de les seves habilitats en la didàctica de la música, ja que Baldiri Reixac li encarregà la part musical del que havia de ser un segon volum de les Instruccions per a l'ensenyança de minyons. Però aquest segon volum no veié la llum segurament per la prohibició d'editar llibres escolars a favor de la Universitat de Cervera. Fou publicat el 1981.

## Un petit tractat d'educació musical

L'epítom d'educació musical de fra Llorenç Melich és enclòs per Reixac, seguint la tradició del quadrivi, en el capítol dedicat a les matemàtiques, l'aritmètica i l'astronomia. Tot considerant la música i el cant com a una de les parts de les matemàtiques.
Reixac en el segon volum d'aquella obra per presentar el treball de Melich escrigué: " posarem aquí un petit tractat de la solfa per lo cant pla, que a petició mia compongué lo R.P. Fr. Llorens Melich, servita, essent prior del convent de Sant Martirià de Banyoles, perquè no faltàs en est llibre esta instrucció".
El text de l'aportació de Melich té dues parts. La primera és dedicada a la solfa, el compàs i l'entonació, les notes musicals, les tres claus i la seva diversitat. També exposa la fórmula medieval d'utilitzar en aquest aprenentatge la coneguda com a mà de Guido o ma guidaniana a on hi ha escrites les notes amb les corresponents síl·labes de la salmòdia.
La segona part assenyala les diferents tonalitats emprades en el cant dels salms o moments litúrgics. Finalment, es posa en valor el paper de la música i el cant per l'esperit humà.
La petita peça de didàctica musical del servita Llorenç Melich mostra que uns elementals coneixements musicals eren considerats necessaris per a una educació àmplia i de qualitat per a la mainada en la Catalunya rural del vuit-cents.

## Referències

* ↑ Reixac, Baldiri. Instruccions per a l'ensenyança de minyons. Girona: N. Oliva, 1749.
* ↑ Reixac, Baldiri. Instruccions per a l’ensenyança de minyons, tom II. Girona: Col·legi Universitari de Girona, 1981. Edició a cura de Salomó Marquès i Albert Rossich
* ↑ Reixac, Baldiri. Instruccions per a l’ensenyança de minyons, tom II. Girona: Col·legi Universitari de Girona, 1981, p. 46.
* ↑ Reixac, Baldiri. Instruccions per a l’ensenyança de minyons, tom II. Girona: Col·legi Universitari de Girona, 1981, p. 46 - 62.

## Bibliografia

* Gallofré, Jordi. “La presència dels ordes religiosos a Banyoles.” dins Miscel·lània en honor de Josep Maria Marquès. Barceloma: Diputació de Girona i Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2010.
* Reixac, Baldiri. Instruccions per a l'ensenyança de minyons. Girona: N. Oliva, 1749
* Reixac, Baldiri. Instruccions per a l’ensenyança de minyons, tom II. Girona: Col·legi Universitari de Girona, 1981. Edició a cura de Salomó Marquès i Albert Rossich.
# Manuel García Ferrando

Manuel García Ferrando (Godella, 1942) és un sociòleg valencià.
Després de graduar-se com Enginyer agrònom per la Universitat Politècnica de Madrid (especialitzat en Economia i Sociologia Agrària) se n'anà als Estats Units a on realitzà estudis de postgrau en Sociologia en les Universitats de Missisippi i Florida. Catedràtic de Sociologia per la Universitat Autònoma de Madrid, passat el temps va educar en la Universitat Complutense de Madrid i finalment en la Universitat de València, a on exerceix hui en dia i departament del qual fou director en el període 1987-1990.
Fou director dels gabinets de tècnics de l'Institut de l'Opinió Pública (1976) i del Centre d'Investigacions Sociològiques (1982). Els seus principals temes d'anàlisi abasten la metodologia en Ciències socials, el canvi social, l'estudi dels valors, i la sociologia de l'esport. Promotor i director de les enquestes nacionals sobre els hàbits esportius dels espanyols de periodicitat quinquenal des de 1980 fins 2005. Entre les seves obres destaquen Deporte y sociedad: las bases sociales del deporte en España (1982) (I Premi Cultura i Comunicació 1981, del Ministeri de Cultura); Socioestadística. Introducció a la estadística en sociologia (1999); Postmodernidad i Autonomía: los valores de los valencianos (2000), junt amb Antonio Ariño; Análisis de la realidad social: Métodos y técnicas de investigación.

## Referències

* 1 2 3 Gran enciclopedia de la Comunidad Valenciana, 2005. ISBN 84-87502-47-4.
# Mateu Alemany Enseñat

Matías Alemany Enseñat "Macià Taumet" (Andratx, 12 de juny de 1921 - 8 de gener de 2016) va ser un ciclista mallorquí que fou professional entre 1946 i 1956. De la seva carrera professional destaca un 2n lloc a la Volta a Llevant de 1949, i un 9è a la Volta a Catalunya del mateix any, on va vèncer en la categoria d'independents. Va participar en la volta ciclista Espanya l'any 1950, convertint-se aleshores en l'únic andritxol que ho ha aconseguit. Molt reconegut al seu poble, Andratx, on a l'any 2015 se li va fer un homenatge al final de la Challenge ciclista amb entrega d´un premi honorífic a la seva carrera i com a representant d´Andratx dins del món esportiu. Pare de tres fills i padrí de tres nets, va viure tota la seva vida amb la seva dona, na Margalida i va morir tan enamorat d´ella com hi estava el dia que es varen conèixer.

## Palmarès
### Resultats a la Volta a Espanya

* 1947. Abandona (3a etapa)
* 1950. 22è de la classificació general.
* 1956. Abandona (1a etapa)

## Referències

* ↑ Resultats finals
* ↑ Ciclistes de Mallorca

## Enllaços externs

* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Miguel Ángel Mulet Taló

Miguel Ángel Mulet Taló (Zúric, 29 de juny de 1956) és un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la IX legislatura.

## Biografia

Diplomat en professorat d'EGB. És treballador per compte d'altri des de 1974, primer en Construccions Luis Batalla i des de 1982 en la Refineria de BP de Castelló on actualment exerceix funcions de tècnic de Millora Contínua. Inicialment milità en el Partit Liberal, del que en fou secretari provincial. Després ha estat militant del PPCV des de la seva fundació, del qual ha estat Secretari i President de la Junta Local de Castello i membre del Comitè de Direcció Provincial, així com del Regional.
Escollit regidor i tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Castelló de la Plana a les eleccions municipals espanyoles de 1991, 1995, 1999, 2003, 2007 i 2011. De 2003 a 2011 ha estat diputat i vicepresident de la Diputació de Castelló. Actualment és president de la Comissió Informativa de l'àrea de cultura de la Diputació de Castelló.
Ha pertangut durant 16 anys a la Comissió de Cultura de la FEMP i al Consell Social de la Universitat Jaume I de Castello.
Fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 2015.
Membre de l'Institut d´Etnografia i Cultura Popular, he ho es també de diversos col·lectius culturals i festers, Ateneu, Castellonenca de Cultura, Cavallers de la Conquesta, Gaita y Colles. Ha estat membre de la Junta de Govern de Lledó, de la Junta de Festes de Castelló, de la Junta de Govern del Museu d´Art Contemporani de Vilafamés, dels Patronat s de la Fundació Huguet i Fundació Soler i Godes i Clavari de la Sang.
Ermità de la Magdalena, pintor (TALÓ) i dolçainer, a hores d´ara segueix implicat totalment amb els col·lectius culturals i festius de Castello, ostentant distincions com la de Guillem de Mont Rodom o Jaume I, El Voladoret d'Or, la consideració de Gaiater d'Honor i la de Fadri d'Honor, Polpet d´Or i Premi EUTERPE de la FSMCV, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Currículum al web de l'ajuntament de Castelló
* ↑ «Àrea de Cultura de la Diputació». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 15 setembre 2015].
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes
# Ackworth

Ackworth és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 85 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ackworth tenia 85 habitants, 31 habitatges, i 27 famílies. La densitat de població era de 109,4 habitants per km².
Dels 31 habitatges en un 41,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,2% hi vivien parelles casades, en un 16,1% dones solteres, i en un 9,7% no eren unitats familiars. En el 9,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 32,9% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.500 $ i la renda mediana per família de 38.438 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.625 $ mentre que les dones 26.875 $. La renda per capita de la població era de 17.478 $. Entorn del 10,3% de les famílies i el 6,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ackworth». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ackworth». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Aeroport Internacional de Fujairah

L'Aeroport Internacional de Fujairah és l'aeroport principal a la part oriental dels Emirats Àrabs Units, a l'emirat de Fujairah.
Es va obrir el 1987 fiançat amb fons federals, i permet el desenvolupament comercial i turístic de l'emirat de Fujairah. Es troba a la capital de l'emirat, a menys d'1 km al sud-oest, a 152 metres sobre el nivell del mar, del qual està a menys de 4 km.
El seu codi IATA és FJR i el seu codi AFTN és OMFJ. Disposa únicament d'una pista i té capacitat per contenir 15 aparells encara que nomé un pot aterrar o enlairar-se al mateix temps. Té una terminal de passatgers i una de càrrega i funciona les 24 hores.