# Chester Brown

Chester Brown (Montreal, 16 de maig de 1960) és un dibuixant quebequès.

## Biografia

Chester William David Brown va néixer el 16 de maig de 1960 al Royal Victoria Hospital de Montreal, Quebec, Canadà. Va créixer a Châteauguay, un suburbi de Montreal amb una gran minoria de parla anglesa. El seu avi era el professor d'història Chester New, en honor del qual Chester New Hall porta el nom la Universitat McMaster a Hamilton, Ontario. Té un germà, Gordon, que és dos anys més jove que ell. La seva mare tenia esquizofrènia i va morir el 1976 després de caure per les escales mentre estava a l'Hospital General de Montreal.
Tot i que va créixer en una província predominantment francòfona i va tenir el seu primer èxit principal amb la biografia del líder rebel Louis Riel un métis francòfon, Brown diu que no parla francès. Va dir que tenia poc contacte amb la cultura francòfona quan era gran, i els francòfons amb qui va tenir contacte parlaven amb ell en anglès.
Brown es va descriure com un "adolescent nerd" atret pels còmics des de ben jove, especialment els sobre superherois i monstres. Pretenia una carrera en el còmic de superherois, i després de graduar-se de l'escola secundària el 1977 es va dirigir a la ciutat de Nova York, on va tenir entrevistes infructuoses però encoratjadores amb Marvel i DC Comics. Es va traslladar a Montreal on va assistir al Dawson College. El programa no tenia com a objectiu una carrera de còmics, i va abandonar després d'una mica més d'un any. Va intentar trobar feina a Nova York, però va ser rebutjat de nou. Va descobrir l'escena alternativa dels còmics que s'estava desenvolupant a principis dels anys vuitanta i es va agafar a la seva llibertat per produir el que volia. Als 19 anys es va traslladar a Toronto, on va aconseguir una feina en un laboratori de fotografia i va viure frugalment en cases d'habitacions.

### Toronto (1979-1986)

Als vint anys, els interessos de Brown es van allunyar dels còmics de superherois i monstres cap al treball de Robert Crumb i altres dibuixants underground, la revista Heavy Metal i la novel·la gràfica de Will Eisner A Contract with God (1978). Va començar a dibuixar amb un estil d'inspiració underground i va presentar el seu treball a les editorials Fantagraphics Books i Last Gasp; va rebre un rebuig encoratjador quan es va presentar a la revista Raw d'Art Spiegelman i Françoise Mouly. Es va fer amic de l'arxiver de cinema Reg Hartt, i els dos van planejar sense èxit publicar una antologia de còmics anomenada Beans and Wieners com a aparador del talent local de Toronto.
El 1983, la xicota de Brown, Kris Nakamura, el va presentar a l'editor de premsa petita John W. Curry (o "jwcurry"), l'exemple del qual va inspirar la comunitat de la petita premsa local. Nakamura va convèncer Brown aquell estiu perquè imprimís el seu treball inèdit com a minicòmics, que va fer sota la seva empremta Tortured Canoe. El Yummy Fur autopublicat esporàdicament va durar set números com a minicòmic. Brown aviat es va trobar al centre de l'escena de la petita premsa de Toronto. Tot i que al principi li va resultar difícil, Brown va aconseguir fer arribar el títol a les llibreries independents, les botigues de còmics emergents i altres minoristes contraculturals, i també el va vendre a través de la creixent xarxa de zines nord-americans. Yummy Fur va tenir vendes respectables a través de diverses reimpressions.
Brown i una sèrie d'altres dibuixants van aparèixer en una mostra anomenada Kromalaffing a la Grunwald Art Gallery a principis de 1984. S'havia convertit en part de la comunitat avantguardista de Toronto, juntament amb altres artistes, músics i escriptors, centrada al voltant de Queen Street West. El 1986, a instàncies del futur amic de Brown, Seth, l'editor de Vortex Comics Bill Marks va recollir Yummy Fur com un còmic habitual, inicialment bimensual. Brown va deixar la seva feina per treballar a temps complet a Yummy Fur.

### Vortex and Ed the Happy Clown (1986–1989)

A partir de la publicació el desembre de 1986, els tres primers números de Yummy Fur van reimprimir el contingut dels set números del minicòmic anterior, i Brown va deixar la seva feina a la copisteria. Brown va començar a teixir algunes de les tires anteriors no relacionades. Entre els continguts de Yummy Fur, destacava una tira còmica d'humor negre surrealista, anomenada Ed the Happy Clown. Les estranyes desgràcies del personatge del títol inclouen ser inundat de les femtes d'un home incapaç de deixar de defecar, ser perseguit per pigmeus caníbals, fer-se amic d'un vampir venjatiu i substituir el cap del seu penis pel cap d'un Ronald Reagan en miniatura d'una altra dimensió. Més endavant (el 1989) va ser editada com a novel·la gràfica per l'editorial Vortex, i després (1992), en una versió lleugerament diferent, per Drawn & Quarterly.
Brown també va començar a fer una adaptació directa dels Gospels, començant per l'Evangeli de Marc en un estil suau. El que semblava un objectiu natural de la sàtira per a l'autor d' Ed va ser, en canvi, un intent continuat de Brown per trobar el que realment creia, després d'haver estat criat com a baptista cristià. Les adaptacions van continuar posteriorment amb l' Evangeli de Mateu i l'apòcrif "El Bessó" del text gnòstic Pistis Sophia, i Brown va passar per períodes d'agnosticisme i gnosticisme.
El contingut ofensiu d'Ed va fer que l'editor l'eliminés, i se sospita que està darrere de la decisió de Diamond Comic Distributors de deixar de distribuir Yummy Fur a partir del número 9. Després que The Comics Journal anunciés que investigarien el problema, Diamond va començar a distribuir-lo de nou.
El 1989 va aparèixer la primera col·lecció Ed, recopilant les històries d'Ed dels primers dotze números de Yummy Fur amb una introducció de l'escriptor nord-americà Splendor Harvey Pekar i dibuixada per Brown. En aquest punt, Brown havia anat perdent l'interès per la història d'Ed mentre gravitava cap a l'enfocament autobiogràfic de Pekar, Joe Matt i Julie Doucet, i l'obra d'art més senzilla de Seth. Va portar a Ed a un final brusc a Yummy Fur núm. 18 per recórrer a l'autobiografia.

### Autobiografia i Drawn & Quarterly (1990–1992)

El 1991, Brown va passar a publicar Yummy Fur a l'editorial Drawn & Quarterly. El número 19 de Yummy Fur va començar el seu període autobiogràfic. Primer va arribar la tira "Helder", sobre un inquilí violent a la pensió de Brown, seguida de "Showing 'Helder'", sobre la creació de "Helder" i les reaccions dels amics de Brown davant el treball en curs. Amb "Mostrar 'Helder'", Brown trenca amb el seu estil anterior donant als panells sense vores i organitzant-los orgànicament a la pàgina, un estil que caracteritzarà la seva obra d'aquest període. Va trobar que els seus amics estaven incòmodes amb el seu escrit sobre les seves vides, i aviat va recórrer a la seva adolescència com a material d'origen.
Entre 1994 i 1997 Brown va publicar un nou comic book, Underwater, del qual es van publicar 11 números, i que roman inconclús, en què es proposava explicar la història de la vida d'un xiquet des del punt de vista del xiquet mateix, des del seu naixement. La seua obra més recent és la novel·la gràfica Louis Riel: A Comic-Strip Biography (2003), biografia en còmic de Louis Riel, personatge destacat de la història del Canadà, que prèviament havia aparegut també en format comic book, i que va ser considerada un dels millors còmics del 2003 pel columnista de Time Andrew Arnold, i nominada per a un Premi Eisner el 2004.
Brown va començar la primera entrega del que es convertiria en la novel·la gràfica The Playboy in Yummy Fur núm. 21, sota el títol Disgust. La història reveladora i confessional explica els sentiments de culpa de l'adolescent Brown per la seva obsessiu masturbació amb la revista Playmates of Playboy, i les dificultats que va tenir per relacionar-se amb les dones fins i tot en l'edat adulta. La recepció de la crítica i dels fans va ser forta, tot i que va provocar algunes crítiques d'aquells que van veure que glorificava la pornografia. L'editor de Playboy, Hugh Hefner, va escriure a Brown una carta de preocupació perquè Brown pogués sentir tanta culpa en un món post-revolució sexual. Va aparèixer en una edició recopilada titulada The Playboy el 1992.
Al voltant d'aquesta època, Brown s'havia fet amic dels dibuixants Seth i Joe Matt. Els tres es van fer coneguts per fer còmics autobiogràfics confessionals a principis dels anys noranta i per representar-se mútuament a les seves obres. El 1993, van fer una entrevista junts al número de còmics autobiogràfics The Comics Journal. Seth s'havia unit a la nova editorial de còmics de Mont-real Drawn & Quarterly, que també havia començat a publicar Julie Doucet. Chris Oliveros de D&Q també havia estat cortejant Brown per unir-se, però Brown s'havia sentit lleial a Bill Marks per donar-li el seu primer descans. Tanmateix, quan el seu contracte va arribar el 1991, Oliveros va oferir a Brown gairebé el doble de la regalia que obtenia de Vortex. Brown es va traslladar a D&Q començant amb Yummy Fur núm. 25.

### Vancouver and Underwater (1992–1997)

El 1992, Brown va començar una relació amb el músic Sook-Yin Lee, i el 1993 es va traslladar a Vancouver per estar amb ella. Es va quedar allà amb ella fins al 1995, quan Lee va començar com a VJ a MuchMusic a Toronto, i els dos es van traslladar junts.

## Obres
### Còmics

* Yummy Fur (minicòmic. 7 números: 1983-1985)
* Yummy Fur (32 números: 1986-1994)
* Underwater (11 números: 1994-1997)
* Louis Riel (9 números: 1999-2003).
* Ed the Happy Clown

### Novelas gràfiques i compilacions

* Ed the Happy Clown (Vortex Comics, 1989; Reed. Drawn & Quarterly, 1992).
* The playboy: A comic book (Drawn & Quarterly, 1992)
* I Never Liked You (Drawn & Quarterly, 1994; Reed. 2002)
* The Little Man: Short Strips 1980-1995 (Drawn & Quarterly, 1998)
* Louis Riel: A Comic-Strip Biography (Drawn & Quarterly. 2003)

## Referències

* 1 2 Epp, 2002.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Bell, 2006, p. 144.
* ↑ Epp 2002 ; Bell 2006, p. 164.
* 1 2 Brown, 2002, p. 191.
* 1 2 Grace i Hoffman, 2013b, p. xxxii.
* 1 2 Juno, 1997, p. 132.
* 1 2 3 Bell, 2006, p. 146.
* ↑ Weisblott, 2008.
* ↑ Juno, 1997, p. 131.
* 1 2 Bell, 2006, p. 145.
* ↑ Juno, 1997, p. 135.
* 1 2 Bell, 2006, p. 154.
* ↑ Grace i Hoffman, 2013a, p. xvi–xvii.
* ↑ Mackay, 2005.
* ↑ Davis, 1989.
* ↑ Levin, 1993, p. 47.
* ↑ Grace i Hoffman, 2013a, p. xvi.
* ↑ Køhlert, 2012, p. 381.
* ↑ Pustz, 1999, p. 92.
* ↑ Grace i Hoffman, 2013a, p. xviii.
* ↑ Grace i Hoffman, 2013a, p. xviii–xix.
* ↑ Grace i Hoffman, 2013a, p. xix.
* 1 2 Grace i Hoffman, 2013a, p. xx.
* ↑ Bell, 2006, p. 150.

## Bibliografia

* Arnold, Andrew D. «Keeping It 'Riel'». Time magazine, 12-04-2004. Arxivat de l'original el 13 May 2011. [Consulta: 1r maig 2011].
* Baker, John F.; Atkinson, Nathalie «The World Needs More Canada». Publishers Weekly, vol. 251, 20, 17-05-2004.
* Balkissoon, Denise. «Sook-Yin Lee: Candid with the camera — except for one thing». The Toronto Star, 11-06-2010. [Consulta: 25 maig 2011].
* Bell, John. Invaders from the North: How Canada Conquered the Comic Book Universe. Dundurn Press Ltd., 2006. ISBN 978-1-55002-659-7.
* Brown, Chester. I Never Liked You. 2nd. Drawn & Quarterly, 2002. ISBN 978-1-896597-14-0.
    Brown, Chester. Ed the Happy Clown. Drawn & Quarterly. Nine issues (February 2005 – September 2006) (notes pages unnumbered, counted from first page of notes)
* Brown, Chester. Paying For It. Drawn & Quarterly, 2011. ISBN 978-1-77046-048-5.
* Carruthers, Sean. «Wigs 'n' Guns». AllMusic. [Consulta: 19 maig 2011].
* Davis, Erik «Ed's Big Boy». Spin, vol. 4, 10, 1-1989, pàg. 13.
* Donachie, Mike. «Mary Wept Over The Feet of Jesus: Chester Brown tackles prostitution in Biblical times». Metro News. Metro International, 14-04-2016. Arxivat de l'original el 2016-05-02. [Consulta: 30 abril 2016].
* Epp, Darell. «Two-Handed Man interviews cartoonist Chester Brown». twohandedman.com, 29-01-2002. Arxivat de l'original el 9 May 2008. [Consulta: 23 abril 2011].
* Garner, Dwight «A Graphic Memoir That Earns the Designation». The New York Times, 24-05-2011.
* Grace, Dominick; Hoffman, Eric. «Introduction». A: Grace, Dominick. Chester Brown: Conversations. University Press of Mississippi, 2013a, p. vii–xxxi. ISBN 978-1-61703-868-6.
* Grace, Dominick; Hoffman, Eric. «Chronology». A: Grace, Dominick. Chester Brown: Conversations. University Press of Mississippi, 2013b, p. xxxii–xxxiv. ISBN 978-1-61703-868-6.
* Grammel, Scott «Chester Brown (interview)». The Comics Journal. Fantagraphics Books, 135, 4-1990, pàg. 66–90.
* Hahn, Joel. «Urhunden Prize». Comic Book Awards Almanac, 2006. [Consulta: 2 maig 2011].
* Hammarlund, Ova. «Seriepris until Joakim Pirinen och Jan Lööf». www.serieframjandet.se Seriefrämjandet, 20-09-2009. Arxivat de l'original el 22 November 2011. [Consulta: 2 maig 2011]. (in Swedish)
* Heer, Jeet «A Chester Brown Notebook». The Comics Journal, 19-05-2011.
* Hwang, Francis. «Graven Images». City Pages, 23-12-1998. Arxivat de l'original el 2012-10-04. [Consulta: 1r abril 2014].
* Juno, Andrea. «Interview with Chester Brown». A: Dangerous Drawings. Juno Books, 1997, p. 130–147. ISBN 0-9651042-8-1.
* Kohler, Nicholas. «Romantic love is the last thing he wants». Maclean's, 02-05-2011. [Consulta: 3 maig 2011].
* Køhlert, Frederik Byrn. «I Never Liked You: A Comic-Strip Narrative». A: Beaty, Bart H.. Critical Survey of Graphic Novels: Independent and Underground Classics. Salem Press, 2012, p. 378–381. ISBN 978-1-58765-950-8.
* Lehoczky, Etelka. «God And Sex Workers — Plus Cartoons — In 'Mary Wept'». NPR, 16-04-2016. Arxivat de l'original el 2016-04-17. [Consulta: 2 maig 2016].
* Levin, Bob «Chester Brown». The Comics Journal, 162, 10-1993, pàg. 45–49.
* Mackay, Brad. «Special Ed». Canadian Broadcasting Corporation, 18-07-2005. Arxivat de l'original el 2005-09-08. [Consulta: 14 novembre 2011].
* Mackay, Brad. «Sex and the single cartoonist». The Globe and Mail, 30-04-2011. Arxivat de l'original el 2011-05-08. [Consulta: 1r maig 2011].
* Matheson, Emmet. «Chester Brown». Riel: a comic-book hero. CBC Digital Archives, 2004. [Consulta: 18 juny 2008].
* Mautner, Chris. «Robot Reviews: Paying for It». Comic Book Resources, 08-04-2011. Arxivat de l'original el 11 November 2011. [Consulta: 11 abril 2011].
* Park, Ed. «Text Appeal». Toronto Standard, 02-05-2011. [Consulta: 5 maig 2011]. (followup at The Comics Journal, Notes to a Note on the Notes of Chester Brown)
* Pustz, Matthew J. Comic Book Culture: Fanboys and True Believers. University Press of Mississippi, 1999. ISBN 978-1-57806-201-0.
* Randle, Chris. «Book Review: Paying For It, by Chester Brown». The National Post, 06-05-2011. Arxivat de l'original el 30 January 2013. [Consulta: 7 maig 2011].
* Rogers, Sean «A John's Gospel: The Chester Brown Interview». The Comics Journal, 09-05-2011. part 2 3 4 5 6 7 8.
* Sim, Dave «Getting Riel (interview)». Cerebus. Aardvark-Vanaheim, 295–297, 2003. Also available online: parts 1 2 and 3.
* Tousley, Nancy. «Interview: Chester Brown: Louis Riel's comic-strip biographer». Canadian Art, 01-03-2005. Arxivat de l'original el 21 March 2012. [Consulta: 19 abril 2012].
* Verstappen, Nicolas. «Chester Brown». du9.org, 01-08-2008. [Consulta: 1r abril 2014].
* Wagner, Vit. «Paying for It: A Comic-Strip Memoir About Being a John by Chester Brown». The Toronto Star, 29-04-2011. [Consulta: 1r maig 2011].
* Walker, Benjamen (17 May 2011). The Difference Between Giving and Taking (a conversation with Chester Brown) (Interview: Audio).
* Weisblott, Marc. «Chester the Libertarian», 17-09-2008. [Consulta: 5 maig 2011].
* Weisblott, Marc. «Federal election candidate publishes comic book memoir about prostitutes». Yahoo! News, 14-04-2011. [Consulta: 1r maig 2011].
* Wolk, Douglas. «Chester Brown: The Outsider». A: Reading Comics: How Graphic Novels Work and What They Mean. Da Capo Press, 2007, p. 147–155. ISBN 978-0-306-81509-6.

## Enllaços externs

* Entrevista amb Chester Brown (anglès)