OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rafael Echagüe y Bermingham

Rafael Echagüe y Bermingham (castellà: Rafael Echagüe) (Sant Sebastià, 13 de febrer de 1815 - Madrid, 23 de novembre de 1915) fou un militar espanyol.
Descendent d'una família de la noblesa basca. Als divuit anys ja era capità de les tropes liberals que sostenien la causa d'Isabel II (1833). Prengué part en la guerra civil contra els carlins, i en el seus inicis com ajudant de camp del general O'Donell,i després com a coronel d'un regiment d'infanteria; en acabar aquella lluita fratricida, que durà set anys, s'afilià al Partit Moderat, prenent part en la revolta d'alguns regiments de cavalleria al front (28 de juny de 1854), a la qual s'hi posaren els generals O'Donell i Dulce, aconseguint els insurrectes una assenyalada victòria en els camps de Vicálvaro (Vicalvarada) sobre les tropes fidels al ministeri moderat, que caigué del poder. Fou diputat a les Corts en 1855 i en 1860.
Ascendí a general pel seu antic cap, el general O'Donell. Durant el seu ministeri es distingí notablement en la guerra d'Àfrica, especialment en el combat del Serrallo, contra forces molt superiors (novembre de 1859), en el que sofrí una ferida; per la seva conducta en aquella campanya rebé el títol de comte del Serrallo, i més endavant ascendí a tinent general. Gaudí de gran prestigi dintre del partit liberal, en el que desenvolupà un paper molt important, especialment durant els preparatius de la famosa revolució de Setembre, que li costà el tron a Isabel II. El ministeri presidit per González Bravo (7 de juliol de 1868) el feu detenir i deportar a Canàries junt amb els generals Serrano i d'altres pertanyents al partit unionista i progressista.
Desenvolupà comandaments importants en l'última guerra carlista (1873-76) com a general en cap dels exèrcits del Nord i del Centre, distingint-se especialment en la presa de les altures de las Muñecas i en la insurrecció del Setge de Bilbao. En premi a aquests serveis, el rei Alfons XII li concedí la grandesa d'Espanya i li confià el comandament del cos d'alabarders. Posseïa apreciades condecoracions, tant nacionals com estrangeres. També fou senador vitalici.

## Referències

* ↑ Nicolás de Soraluce: Historia de la provincia de Guipúzcoa, pág. 87.
* ↑ ECHAGUE BERMINGHAM, RAFAEL, Índex del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 2, pàg. 2 (ISBN 84-239-4519-7)
# Voerendaal

Voerendaal (limburguès Voelender) és un municipi de la província de Limburg, al sud-est dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 12.757 habitants repartits sobre una superfície de 31,55 km² (dels quals 0,01 km² corresponen a aigua). Limita amb Nuth i Heerlen, a l'oest amb Valkenburg aan de Geul i al sud amb Gulpen-Wittem i Simpelveld.

## Centres de població

* NeerlandèsLimburguèsPoblació
* Voerendaal-KunradeVoelender-Kunder6780
* KlimmenKlumme1980
* UbachsbergGen Berg1390
* RansdaalRanzel910
* TermaarTermaar840
* WeustenradeGeweustrao250
* Barrier-Craubeek't Breer-Krawbich230
* RetersbeekGerieësjbrich160
* ColmontKoalmet100
* FrombergFrómmerig80
* WinthagenWindjhage80
* (Font: CBS)

## Enllaços externs

* www.voerendaal.nl
# Oligolepis

Oligolepis és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Oligolepis acutipennis (Valenciennes, 1837)
* Oligolepis cylindriceps (Hora, 1923)
* Oligolepis jaarmani (Weber, 1913)
* Oligolepis keiensis (Smith, 1938)
* Oligolepis stomias (Smith, 1941)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & Valenciennes, A., 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Historie naturelle des poissons. v. 12: i-xxiv + 1-507 + 1 p., Pls. 344-368.
* ↑ Hora, S. L., 1923. Fauna of the Chilka Lake. Fish, part V. Memoirs of the Indian Museum v. 5: 737-769.
* ↑ Weber, M., 1913. Süsswasserfische aus Niederländisch Süd- und Nord-Neu-Guinea. A: Nova Guinea. Résultats de l'expédition scientifique Néerlandaise à la Nouvelle-Guinée. Zoologie. Leiden. Süsswasserfische aus Niederländisch Süd- und Nord-Neu-Guinea. v. 9 (livr. 4): 513-613, Pls. 12-14.
* ↑ Smith, J. L. B., 1938. A new gobioid fish from South Africa. Transactions of the Royal Society of South Africa v. 26 (pt 4): 319-320.
* ↑ Smith, H. M., 1941. The gobies Waitea and Mahidolia. Journal of the Washington Academy of Sciences v. 31 (núm. 9): 409-415.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Wu, H.-L. i Sh.-D. Lin, 1983: On a new species of Oligolepis Bleeker (Perciformes: Gobiidae) from China. Journal of Fisheries of China v. 7 (núm. 1): 83-86.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)
# Josep Crous i Casellas

Josep Crous i Casellas (Barcelona, 1 d'abril de 1846 - València, 20 de maig de 1887) fou un metge pioner en l'ensenyament universitari de les neurociències a l'estat espanyol i defensor de la medicina experimentalista, tot i la seva oposició al materialisme i al darwinisme.
Format a la Universitat de Barcelona, es doctorà el 1869 i col·laborà amb professors destacats com Joan Giné i Partagàs i Antoni Coca i Cirera. Després d'intentar sense èxit obtenir la càtedra de Patologia Mèdica a Barcelona el 1875, guanyà la mateixa plaça a la Universitat de València, on desenvolupà la seva carrera fins a la mort. A València, fundà les revistes Archivos de la Medicina valenciana i Las Ciencias Médicas, que publicaren estudis rellevants, incloent-hi els primers treballs de Santiago Ramón y Cajal. La seva obra més destacada fou Programa-Sumario de Patología Médica (1877), un dels primers manuals de medicina interna experimental basats en investigacions de laboratori. També tractà temes psiquiàtrics amb obres com Elementos de frenopatología (1882). Actiu en institucions científiques i acadèmiques, presidí l'Acadèmia de la Joventut Catòlica de València, on adquirí un gran prestigi per la seva tasca docent i mèdica.

## Referències

* 1 2 Barberà i Martí, Faustí «Recuerdo Necrológico del Dr. José Crous Casellas». Butlletí de l'Institut Mèdic Valencià, vol. 20, 1887, pàg. 135-139.
* ↑ «Josep Crous i Casellas». galeriademetgescatalans. [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ «Crous y Casellas, José (1846-1887)». mcnbiografias.com. [Consulta: 25 setembre 2024].

## Bibliografia

* López Piñero, José María «José Crous Casellas (1846-1887)». Mente y Cerebro, vol. 29, 2008, pàg. 9-11.
* Barberà i Martí, Faustí «Recuerdo Necrológico del Dr. José Crous Casellas». Butlletí de l'Institut Mèdic Valencià, vol. 20, 1887, pàg. 135-139.
* Campo y Pausas, Luis del. «Reseña biográfica del malogrado dr. d. José Crous y Casellas catedrático por oposición de patología y clínica médicas de la Facultad de Medicina de Valencia» p. 24. Establecimiento Tipo-litográfico de los Sucesores de N. Ramírez y Cª, 1887.
* Calbet i Camarasa, Josep Maria; Corbella i Corbella, Jacint. Universitat de Barcelona. Diccionari biogràfic de metges catalans (pdf). vol. I (A-E), p. 159.
* López Piñero, José María. Vicent García. Historia de la medicina valenciana. vol. III, 1$^r$ de gener de 1992. ISBN 8485094719.
* Barona i Vilar, Josep Lluís. Madrid, CSIC. La doctrina y el laboratorio. Fisiología y experimentación en la sociedad española del siglo XIX (pdf), 1992.
* López Piñero, José María «José Crous Casellas (1846-1887). Iniciador de la enseñanza universitaria española de las neurociencias». Investigación y Ciencia, vol. 28, 2008, pàg. 9-11.
# Magdalena de Proust

La magdalena de Proust, fenomen de Proust o efecte proustià és un fenomen memorístic humà pel qual una percepció (especialment una olor) evoca un record o reminiscència que pot ser un objecte, gest, imatge o un altre element de la vida quotidiana. El nom prové del record que li provocà el sabor d'una magdalena sucada en te al protagonista de Du côté de chez Swann (el primer volum de la sèrie À la recherche du temps perdu), escrita per Marcel Proust el 1913. En les següents 3000 pàgines del llibre, l'autor se submergeix en el record evocat en provar la magdalena amb te.
| « | (francès) Et tout d'un coup le souvenir m'est apparu. Ce goût c'était celui du petit morceau de madeleine que le dimanche matin, à Combray, [...] ma tante Léonie m'offrait après l'avoir trempé dans son infusion de thé ou de tilleul. | (català) I de cop el record m'aparegué. Era un gust d'un petit tros de magdalena que, diumenge el matí a Combray [...] m'oferia la tieta Léonie després d'haver-la remullat dins de la seva infusió de te o de til·la. | » |
Es caracteritza per ser un fenomen involuntari relacionat sobretot amb la memòria olfactòria. Es creu que aquesta relació olfacte-memòria es deu al fet que les emocions i el processament de les olors es troben en la mateixa zona del cervell, a l'interior del sistema límbic.
L'expressió «magdalena de Proust» ha passat de ser un recurs literari a ser utilitzat en altres camps com el màrqueting o la neurologia.

## Referències

* 1 2 3 Pedro Gargantilla. «El secreto de la magdalena de Proust: ¿por qué un olor puede hacerte viajar al pasado?» (en castellà). ABC, 04-10-2017.
* 1 2 ANDREW JOHNSON / ANDREW MOSS. «La magdalena de Proust, o por qué somos capaces de recordar los olores de la infancia» (en castellà). El País, 23-04-2017.
* ↑ Elena Sanz. «¿Qué es el "fenómeno de Proust" de la memoria?» (en castellà). Arxivat de l'original el 2019-10-07. [Consulta: 13 juny 2020].
* ↑ Proust, Marcel. Gallimard. Du côté de chez Swann (en francès), 1988. ISBN 2070379248. OCLC 22888281.

## Vegeu també

* Tropisme
# Kamienka

Kamienka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país. La primera referència escrita de la vila data del 1342.
# Güepsa

Güepsa és un municipi de Colòmbia, pertanyent a la província de Vélez, al departament de Santander. Limita al nord amb els municipis de San Benito i Chipatá, a l'est amb San José de Pare al departament de Boyacá, amb el riu Suárez al mig, a l'oest amb Chipatá i Vélez i al sud amb Barbosa, i se situa a 204 km de Bucaramanga, la capital del departament. El seu territori està dividit administrativament en 7 sectors rurals anomenats veredas.
Al municipi destaca la cobertura vegetal de sistemes agroforestals, cultius permanents i semipermanents, amb grans extensions de canya panelera, i petites extensions de cafè, cítrics, guaiaba i plàtan, i alguns cultius transitoris com la dacsa i la mandioca.
La conca del Suárez constitueix el sistema ecològic de major importància a la província dins del qual es troben també els municipis de Barbosa, San Benito, Aguada, Vélez i Puente Nacional. L'activitat econòmica principal de Güepsai se centra en el sector primari. Es tracta d'una economia tradicional especialment adreçada al cultiu de la canya panelera que exerceix una significativa pressió socioeconòmica sobre els recursos naturals essent aquesta una regió de minifundis.

## Referències

* ↑ «Nuestro municipio» (en espanyol europeu). [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ «SANTANDER-GÜEPSA». [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ «Güepsa en la region de Santander - Municipio y alcaldía de Colombia». [Consulta: 30 novembre 2022].
# TopView

TopView fou un programari desenvolupat per IBM i llançat al mercat el mes de març de l'any 1985 que permetia l'execució de més d'un programa en mode text en els ordinadors IBM AT. La seua presentació fou l'any 1984, quan encara no estava finalitzat, per a d'aquesta manera ajudar a les vendes del AT i competir amb els altres entorns gràfics que ja havia presentat la competència.
IBM va considerar que era necessari un entorn amb multitasca per a aprofitar la potència dels nous IBM AT (Intel 80286 a 6 MHz, fins a 512 KB de memòria RAM), i així acontentar als usuaris del nou maquinari que veien com el PC-DOS no aprofitava les noves característiques del maquinari.
TopView s'executava en mode real en qualsevol processador x86, i no utilitza cap de les característiques de virtualització dels Intel 80386.
TopView va ser el primer a utilitzar fitxers PIF, fitxers que contenien informació de com s'havien de comportar els programes MS-DOS en un entorn multitarea.
IBM va prometre un entorn gràfic per al TopView, però mai es va llançar al mercat.
TopView requereix DOS 2.x i no s'executa amb versions superiors.

## Referències

* ↑ IBM. TopView Announcement Letter. 1985-02-19.
* ↑ John C. Dvorak «Whatever Happened to Topview?». , 16-01-2007.
* ↑ IBM. TopView Announcement Letter. 1984-08-14.
* ↑ Markoff, John «Microsoft Does Windows». InfoWorld. Popular Computing [Menlo Park, CA], 5, 47, 21-11-1983, pàg. 32–36. ISSN: 0199-6649.
* ↑ Edelhart, Mike «TopView Enters the Fray». PC Magazine, 30-04-1985, pàg. 125–126 [Consulta: 28 octubre 2013].
* ↑ Lawrence J. Magid «IBM TopView Promising but Has Limitations». Los Angeles Times, 17-06-1985.
# Cristina Masanés Casaponsa

Cristina Masanés Casaponsa (Manresa, 1965) és una filòsofa i escriptora catalana.
Llicenciada en Filosofia per la Universitat de Barcelona i Màster en Estudis de Gènere per la Universitat de València, viu a l'Alt Empordà des de fa més de trenta anys. Escriu sobre cultura i territori a diversos mitjans de comunicació com Descobrir Catalunya, Sàpiens, El Temps de les Arts, Mirador de les Arts, Alberes i Revista de Girona.
A part de les obres publicades, ha col·laborat en el catàleg Dalí. Afinidades electivas (Barcelona: 2004) i Germaine Gargallo: cos, pintura i error (Girona: Llibres del Segle, cop. 2014). En aquest llibre es relata el periple vital de Germaine Gargallo, la dona per la qual es va suïcidar Carles Casagemas, amant del jove Picasso, i esposa de Ramon Pichot. També ha escrit Lídia de Cadaqués. Crònica d'un deliri, Eroica, publicada per l'Avenç el 2021 i ha col·laborat amb nombrosos textos per a catàlegs de diferents exposicions.
Col·labora amb diferents institucions culturals i ha estat curadora d'exposicions que s'han presentat al Museu de l'Empordà, Museu de Granollers, Casa de Cultura de Girona, Palau Robert de Barcelona i a la Xarxa de Museus d'Art de Catalunya.

## Premis

* 1998 - Recvll de Blanes en la modalitat de retrat literari
* 2008 - Carles Rahola de Cadaqués, per l'article “La dona que va fascinar Dalí. Delirant i torbadora història de Lidia de Cadaqués”
* 2009 - Premi Triangle Rosa (2009)
* 2013 - Carles Rahola de Cadaqués, per l'article "Anys de guerra a Cadaqués"

## Referències

* 1 2 Casaponsa, Cristina Masanés. «Cristina Masanés Casaponsa, autor a El Temps de les Arts». [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ Diccionari Biogràfic de l'Alt Empordà. Girona: Diputació. ISBN 9788496747548 [Consulta: 28 gener 2015].
* ↑ Masanés, Cristina, 1965-. Germaine Gargallo : cos, pintura i error. ISBN 978-84-89885-78-3.
* ↑ «L'enigme de la musa Germaine Gargallo». Setmanari de l'Alt Empordà, 25-11-2014, pàg. 65.
* ↑ «La musa més enigmàtica». El Punt Avui, 22-09-2014. [Consulta: 21 març 2015].
* ↑ Masanés, Cristina, 1965-. Lídia de Cadaqués : crònica d'un deliri. 1. ed. Barcelona: Quaderns Crema, 2001. ISBN 84-7727-352-9.
* ↑ Masanés Casaponsa, Cristina. Eroica. Barcelona: L'Avenç, 2021, p. 159. ISBN 9788418680069.
* ↑ Vázquez, Eva. «Raspallar a contrapel», 13-10-2020. Arxivat de l'original el 2020-11-01. [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ «La política d'adquisicions d'art contemporani del Museu de Granollers, a l'exposició "Utopies persistents" | Ajuntament de Granollers». [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ Ponsatí, Oriol «Parlar de llibres, llibres parlas». La Vanguardia, 12-09-2012.
* ↑ HERNÁNDEZBARCELONA, ÓSCAR. «El país de las emociones» (en castellà), 22-12-2010. [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ «Maneres de dir jo | Xarxa de Museus d'Art de Catalunya». [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ «Cristina Masanés | festivalmot.cat». Arxivat de l'original el 2021-01-30. [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ «Cristina Masanés | Festival MOT 2019». Arxivat de l'original el 2021-01-29. [Consulta: 23 gener 2021].
# Maurice Karnaugh

Maurice Karnaugh (Nova York, 4 d'octubre de 1924 - Bronx, 8 de novembre de 2022) fou un enginyer de telecomunicacions estatunidenc. Graduat a la Universitat Yale el 1952, va ser governador emèrit del ICCC ( International Council for Computer Communication ).
Va treballar com a investigador en els Laboratoris Bell des de 1952 a 1966, desenvolupant el mapa de Karnaugh (1954), així com patents per a la codificació PCM i circuits i codificació lògica magnètica. Més tard va treballar a la Divisió de Sistemes Federals d'IBM a Gaithersburg (1966 a 1970) i a l'IBM Thomas J. Watson Research Center (1970 a 1994), estudiant xarxes d'interconnexió multietapa.
Així mateix, va impartir informàtica en el Politècnic de Nova York de 1980 a 1999, i des de 1975 va ser membre del IEEE ( Institute of Electrical and Electronics Engineers ) per les seves aportacions sobre la utilització de mètodes numèrics en les telecomunicacions.
Karnaugh va morir al Bronx el 8 de novembre de 2022 a l'edat de 98 anys.

## Referències

* ↑ Maurice Karnaugh a l'USPTO (anglès)
* ↑ ComSoc Profile
* ↑ Maurice Karnaugh a l'USPTO (anglès)
* ↑ Maurice Karnaugh a l'USPTO (anglès)
* ↑ Maurice Karnaugh a l'USPTO (anglès)
* ↑ Maurice Karnaugh a l'USPTO (anglès)
* ↑ «Maurice Karnaugh». Thomas C. Montera, Inc. Funeral Home. [Consulta: 10 novembre 2022].
# Víctor Niño Corredor

Víctor Niño Corredor (Paipa, Boyacá, 6 d'abril de 1973) és un ciclista professional colombià. Actualment a l'equip Team Sapura. Els seus germans Miguel i Libardo també s'han dedicat professionalment al ciclisme.

## Palmarès

* 1998
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Guatemala
* 2004
** 1r al Clásico Virgen de la Consolación de Táriba
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Costa Rica
* 2005
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia
* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Doble Copacabana Grand Prix Fides
* 2007
** Vencedor d'una etapa a la Doble Copacabana Grand Prix Fides
* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Independència Nacional
* 2011
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Chiapas
* 2012
** Vencedor d'una etapa al Tour de Taiwan

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Thomas J. Watson

Thomas John Watson (Campbell, Nova York, 17 de febrer de 1874 - Nova York, 19 de juny de 1956) va ser un empresari nord-americà que va exercir com a president i CEO d'IBM (International Business Machines) des de 1914 a 1956, en l'etapa del seu creixement internacional.
Watson va desenvolupar l'estil de gestió distintiu d'IBM i la cultura corporativa, i va convertir a IBM en una efectiva organització de vendes de màquines de tabulació de targetes perforades. Es convertí en un destacat industrial fet a si mateix i un dels homes més rics de la seva època. Era considerat el venedor més important del món quan va morir, l'any 1956.

## Referències

* ↑ Rodgers, William (1969) THINK, Stein and Day, p.18
* ↑ «Thomas J. Watson Sr. Is Dead; I.B.M. Board Chairman Was 82» (en angles). The New York Times. [Consulta: 1r juny 2015].

## Vegeu també

* Watson (intel·ligència artificial)

## Enllaços externs

* Biografia a la web d'IBM
* «El fundador d'IBM: un geni imperfecte» (en castellà). Wharton, University of Pennsylvania, 13-08-2003. [Consulta: 1r juny 2015].
# Esperança de vida del gat

L’esperança de vida del gat que viu a l'interior d'un domicili és d'uns 15,1 anys. En un estudi, les causes de mort més freqüents van ser traumatismes (12,2%), malalties renals (12,1%), neoplàsies (10,8%) i lesions encefàliques inespecífiques (10,2%). Un 11,2% de morts s'atribueixen a malalties sense especificar.
De mitjana, les gates sobreviuen als mascles, mentre que els gats castrats sobreviuen als gats sense castrar i els creuats als de raça pura. Com més gran és el pes d'un gat, menor és la seva esperança de vida.
Tot i que la longevitat normal varia entre 12 i 16 anys, alguns gats poden assolir i superar els 21 anys. Segons l'edició de 2010 del Llibre dels Rècords Guinness, el gat més longeu registrat va ser Creme Puff, que va morir el 2005, a l'edat de 38 anys i 3 dies.

## Comparació amb l'edat humana

L'edat d'un gat d'un any és comparable a la d'un ésser humà de 15 anys. La seva comparació amb l'edat humana no és lineal, progressivament l'equivalència decreix, com s'il·lustra en el diagrama següent, de manera que 15 anys de la vida d'un gat serien equivalents a entre 75 i 80 de la vida d'un humà.

## Vegeu també

* Esperança de vida
* Gat
* Envelliment humà

## Referències

* ↑ Pena, Melvin «How Long Do Cats Live? Facts About the Average Cat Lifespan» (en anglès). Catster, 03-07-2018.
* 1 2 3 O’Neill, D.G.; Church, D.B.; McGreevy, P.D.; Thomson, P.C.; Brodbelt, D.C. «Longevity and mortality of cats attending primary care veterinary practices in England». Journal of Feline Medicine and Surgery, vol. 17, 2, 2014, pàg. 125–133. DOI: 10.1177/1098612X14536176. ISSN: 1098-612X. PMID: 24925771.
* ↑ Cozzi, B.; Ballarin, C.; Mantovani, R.; Rota, A. «Aging and veterinary care of cats, dogs, and horses through the records of three university veterinary hospitals». Frontiers in Veterinary Science, vol. 4, 2017, pàg. 14. DOI: 10.3389/fvets.2017.00014. ISSN: 2297-1769. PMC: 5306394. PMID: 28261586.
* ↑ «Oldest cat ever». Guinness World Records. [Consulta: 1 diciembre 2015].
* ↑ Franny Syufy. «.com/cs/healthissues/a/agechart.htm Cats age conversion chart» (en anglès). Arxivat de l'.com/cs/healthissues/a/agechart.htm original el 15 de marzo de 2015. [Consulta: 12 diciembre 2014]..
* ↑ Franny Syufy. «[https://web.archive.org/web/20150906145412/http://cats.about .com/cs/catmanagement101/f/lifespan_cats.htm What is the life span of the common cat?]» (en anglès). Arxivat de l'com/cs/catmanagement101/f/lifespan_cats.htm original el 6 de septiembre de 2015. [Consulta: 12 diciembre 2014]..
# Crítica periodística

La crítica periodística és un tipus de crítica que consisteix en un article periodístic signat que utilitza la modalitat del discurs expositiu-argumentatiu de l'arxigènere didàctic per a expressar un judici raonat de valor sobre qualsevol producció en el terreny de l'art, l'esport i la cultura. Existeixen diferents tipus de crítica periodística:
* Crítica literària
* Crítica teatral
* Crítica cinematogràfica
* Crítica artística
* Crítica televisiva
* Crítica musical
* Crítica esportiva
La crítica conté en general una part expositiva que pot ser fins i tot una fitxa inicial amb els detalls objectius. La crítica literària pot adoptar la forma més breu de la ressenya o la més llarga i detallada de la recensió, que amb freqüència escapa al gènere periodístic i troba el seu lloc en les revistes especialitzades. Ha de constar d'una breu introducció sobre la trajectòria de l'autor i un examen i judici valoratiu sobre l'obra. La crítica teatral ha d'incloure l'apreciació del públic, sobretot si es tracta d'una estrena
* Martínez Albertos, J.L: Redacción periodística. A.T.E., 1974.
* Muñoz, José Javier: Redacción periodística. Teoría y práctica, Librería Cervantes, 1994.
* mulata
# Elburg

Elburg és un municipi de la província de Gelderland, al centre-oest dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 22.196 habitants repartits sobre una superfície de 65,95 km² (dels quals 2,1 km² corresponen a aigua). Limita al nord-oest amb Dronten, al nord-est amb Oldebroek, al sud-oest amb Nunspeet i al sud-est amb Epe.

## Centres de població

* Doornspijk
* Elburg
* 't Harde
* Hoge Enk
* Oostendorp

## Administració

El consistori consta de 19 membres, compost per:
* Algemeen Belang 4 regidors
* CDA 3 regidors
* ChristenUnie 3 regidors
* PvdA 3 regidors
* SGP 3 regidors
* VVD 2 regidors
* Gemeentebelang 1 regidor

## Galeria d'imatges

* Vischpoort
* Pont fortificat a l'entrada
* Església de Sint-Nicolaas

## Enllaços externs

* www.elburg.nl Arxivat 2015-12-25 a Wayback Machine.