OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maripasoula

Maripasoula és un municipi francès, situat a la regió d'ultramar de la Guaiana Francesa. L'any 2006 tenia 4.507 habitants. Limita al nord amb Papaïchton i Saül, a l'est amb Camopi, al sud amb l'estat d'Amapá (Brasil) i a l'oest amb Surinam. La majoria de la població són aluku o boni, ètnia formada per antics esclaus cimarrons, però també hi ha amerindis wayana, criolls, brasilers i haitians.

## Geografia

El seu punt més alt és la muntanya Bellevue d'Inini, a 851 metres d'altitud. És la comuna més extensa de França, i una de les menys densament poblades. En comparació, la comuna és comparable en grandària a la regió de Llemosí. La seva superfície és d'aproximadament un 21,2% de la de Guaiana. Just al sud de la comuna hi ha els poblats amerindis d'Antécume-Pata, Élahé, Pidima, Kayodé i Talhuen-Twenke (ubicat a la zona restringida). Les principals alçàries són:
* Bellevue de l'Inini (851 m)
* Mont Itoupé (830 m)
* Mont Mitaraka (670 m) a l'extrem sud, vora la frontera amb Brasil

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 606 | 646 | 884 | 1.007 | 1.748 | 3.710 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008-2014 | Tobie Balla | |
| 2014- | Serge Anelli | |

## Història

El 1947 fou fundat la vila de Maripa-Soula, que el 1950 esdevingué centre administratiu i el 1968 comuna.

## Enllaços externs

* Vistes aèries de Maripasoula. Arxivat 2020-02-21 a Wayback Machine.
# Cotens

Cotens (francès Coutens) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
* ↑ «Coutens - Notice Communale». [Consulta: 24 juliol 2023].
# Malagoda

Malagoda (francès Maleguode) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Molin Nòu

Molin Nòu (en francès Moulin-Neuf) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Oreothlypis

Oreothlypis és un gènere d'ocells de la família dels parúlids (Parulidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 15.1, 2025) aquest gènere està format per dues espècies:
* Bosquerola degollada - (Oreothlypis superciliosa Hartlaub, 1844)
* Bosquerola flamígera - (Oreothlypis gutturalis Cabanis, 1861)

## Referències

* ↑ «Oreothlypis (Oreothlypis sp.) - Avibase». [Consulta: 7 març 2025].
* ↑ «Oreothlypis Ridgway, 1884» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 7 març 2025].
* ↑ «New World warblers, mitrospingid tanagers – IOC World Bird List». [Consulta: 7 març 2025].
# Rineloricaria latirostris

Rineloricaria latirostris és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 36 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Paranà.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1900. Descriptions of three new species of siluroid fishes from southern Brazil. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 5 (núm. 26): 165-166.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sulpícia (segle I dC)

Sulpícia (en llatí Sulpicia) va ser una poeta romana del final del segle i. Formava part de la gens Sulpícia.
Va ser cèlebre per la seva expressivitat amorosa dirigida al seu marit Calè (Calenus). En fan menció amb elogi Marcial, Ausoni i Sidoni Apol·linar. Juvenal va conservar algunes línies de la seva obra. Ausoni, en la seva obra Satyricon Carmen sive Ecloga de edicto Domitiani, o Satyra de corrupto republicae statu temporibus Domitiani, inclou uns versos que es creu que eren d'aquesta poeta. Des d'un punt de vista literari, els poemes tenen poc sentit i molt poc esperit.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 945.
# Putte

Putte és un municipi belga de la província d'Anvers a la regió de Flandes. Està compost per les seccions de:
| # | Nom | Extensió (km²) | Població (01/01/2000) |
| I (III) (IV) | Putte - Putte - Peulis - Grasheide | | 10.295 6.896 1.558 1.841 |
| II | Beerzel | | 5.074 |

## Evolució de la població
### Segle xix

| Any | 1806 | 1816 | 1830 | 1846 | 1856 | 1866 | 1876 | 1880 | 1890 |
| Població | 2451 | 2566 | 2733 | 2947 | 3033 | 3150 | 3518 | 3658 | 4068 |

### Segle XX (fins a 1976)

| Any | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1947 | 1961 | 1970 | 1976 |
| Població | 4501 | 5070 | 5335 | 5769 | 6198 | 6752 | 6953 | 7283 |

### 1977 ençà

| Any | 1977 | 1980 | 1985 | 1990 | 1995 | 2000 | 2005 |
| Població | 13.766 | 14.014 | 14.268 | 14.648 | 15.102 | 15.394 | 15.474 |
| Font: NIS ||||||||
# Tiberiu Olah

Tiberiu Olah (Arpășel, 2 de gener de 1928 - Târgu Mureș, 2 d'octubre de 2002) fou un compositor, professor i musicòleg hongarès-romanès.

## Biografia

Tiberiu Olah va néixer a Arpad, Bihor, i va començar els seus estudis al conservatori de Cluj el 1946. Entre el 1949 i el 54 va estudiar al Conservatori de Moscou, i el 1958 va ocupar un lloc com a professor i més tard com a professor al Conservatori de Bucarest. Entre els estudiants destacats hi ha Doina Rotaru, Liana Alexandra, Horațiu Rădulescu i Christian Wilhelm Berger.
Olah va ser membre del Teatre de Titelles "Csodamalom Bábszínház", on va actuar com a titellaire. Va rebre ajuts per a la investigació en musicologia i va presentar estudis i treballs internacionalment. També va publicar crítiques i articles en revistes incloent "Studii de Muzicologie, Muzica, România Literară" i "Melos". Va morir a Târgu Mureș.

## Treballs

* Olah era conegut per popularitzar l'oratori. Les composicions seleccionades inclouen:
* Cantata per a cor de dones, dues flautes, instruments de corda i percussió 1956, textos populars de Csango, traduït per Nina Cassian
* Prind visele aripi 1959, cantata per a cor i orquestra mixtes
* Lumina lui Lenin 1959, cantata per a cor masculí i orquestra de corda de les lletres de Nina Cassian
* O Stanca es Inalta 1959, cantata per a cor mixt i orquestra lletra de Maria Banús
* The Galaxy of Man 1960, oratori per a recitant, veu alta, cor mixt i orquestra de Vladimir Mayakovsky lletra
* Simfonia 1956
* Michael the Brave 1971, suite simfònica de la música cinematogràfica
* Crescendo homònim 1972, peça per a orquestra
* Condemna 1976, vídeo musical
La seva música ha estat enregistrada i publicada en diversos mitjans de comunicació, inclosos:
* [Electrecord ST-ECE 02941] Invocations III, Harmonies IV, Sonata per a clarinet solista, Sonata per a flauta en solitari, Space and Rhythm (LP, 1986)
* [Electrecord ST-CS 0201] Daniel Kientzy - Stockhausen / Cavanna / Harrison / Olah / Ioachimescu - Saxofon Contemporain (LP, 1986)

## Premis

* Premi de l'Acadèmia Romanesa, 1965
* Premi de música de cinema per a pelicà blanc, 1966
* Premi Internacional per a Koussewitzky, EUA, 1967
* Gran Premi de la Unió de Compositors i Musicòlegs de Romania per a tota la creació, 1993

## Referències

* ↑ Vă mai amintiţi de... Tiberiu Olah, 29 de març de 2011
* ↑ Strimple, Nick (2002), Música coral al segle xx, Amadeus
# Rosa Bruguera i Bellmunt

Rosa Bruguera i Bellmunt (Sabadell, 1 d'abril de 1940) és una política i sindicalista catalana.

## Biografia

Ha treballat a Banca Catalana de 1965 a 1988, com a cap de targetes de crèdit (1973-1977) i al departament de publicitat i relacions públiques (1977-1988).
Des del 1967 ha estat membre de Solidaritat d'Obrers de Catalunya (SOC) i de la Confederació Sindical de Catalunya (CSC). Milita a Convergència Democràtica de Catalunya des del 1974 on va ser la fundadora del partit a Gràcia. Va ser membre de la Comissió Permanent fins al V Congrés de CDC. Va formar part del Comité Executiu a Barcelona el 1984-1989 i responsable d'acció cívica i corporativa el 1992-1996. Va ser Consellera Nacional de CDC (2003-?).
Ha estat elegida diputada per la Província de Barcelona per CiU a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1988, 1992, 1995 i 1999, i ha estat Secretària de la Comissió de Justícia, Dret i Seguretat Ciutadana (1988-1995) i Secretària de la Comissió d'Estudi sobre les Causes que generen Violència Infantil (1995-1999).
És membre de l'Ateneu Barcelonès.
El 2001 va fundar Dones d'Avui per Catalunya, de la que n'és presidenta.
Ha estat presidenta del Club d'Amics de la Unesco de Barcelona.
És Vicepresidenta de la Fundació Música Solidària.

## Referències

* 1 2 Diputats del Parlament de Catalunya en la IV Legislatura p. 24
# Sàtir I

Sàtir I (en llatí Satyrus, en grec antic Σάτυρος) va ser un rei del Bòsfor.
Era fill d'Espàrtoc I i va pujar al tron vers el 407 aC o 406 aC. Com que segons Diodor de Sicília el successor d'Espàrtoc, Seleuc, només va regnar quatre anys (vers 431 a 427 aC), resten vint anys sense notícies, el que indicaria un error de Diodor. Una teoria suggereix que després de Seleuc i hauria un altre rei de nom Espàrtoc i que aquest seria el pare de Sàtir.
Del seu regnat només se sap que va tenir contactes comercials amb Atenes, amb la que va tenir una relació amistosa; aquesta política la va continuar el seu fill Leucó I. Isòcrates d'Atenes el descriu en favorables termes.
Va morir al setge de Teodòsia l'any 393 aC i el va succeir el seu fill Leucó I.

## Referències

* ↑ Diodor de Sicília. Bibliotheca historica XXIV, 93
# Polemarc de Cízic

Polemarc de Cízic (en llatí Polemarchus, en grec antic Πολέμαρχος "Polémarkhos") fou un astrònom grec nadiu de Cízic, famós deixeble de l'astrònom Èudox de Cnidos del que va rebre instrucció a la ciutat de Cízic.
Va ser el mestre de Calip de Cízic (Calippus) que el va acompanyar a Atenes segons diu Simplici. Va viure a la meitat del segle iv aC.

## Referències

* ↑ 1.Polemarchus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 433
# Novi Plauci

Novi Plauci (en llatí Novius Plautius) va ser un artista romà, especialista en els treballs i l'ornamentació amb metall (caelatura). Es calcula que va viure a la meitat del segle iii aC.
Va ser l'autor de diverses obres de gran bellesa i perfecció trobades en diverses tombes a Itàlia, a Praeneste i al temple de la Fortuna, generalment d'ofrenes fetes per dones. Un dels objectes trobats i signat per Plauci mostra, magníficament gravades, escenes de l'expedició dels argonautes.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 407.
# Eleccions al Parlament d'Andalusia de 2008

Les Eleccions al Parlament d'Andalusia de 2008 se celebraren el 9 de març. Amb un cens de 6.234.104 electors, els votants foren 4.486.009 (72,0%) i 1.605.115 les abstencions (28%). El PSOE guanyà novament, aquest cop amb majoria absoluta, el PP guanya posicions i la Coalició Andalusista no aconsegueix representació. Manuel Chaves és novament president de la Junta d'Andalusia.
← Eleccions al Parlament d'Andalusia, 2008 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| PSOE | 2.178.296 | 48,41 | 56 |
| PP | 1.730.154 | 38,45 | 47 |
| Izquierda Unida-Verdes | 317.562 | 7,06 | 6 |
| Coalición Andalucista | 124.243 | 2,76 | |
| Unión, Progreso y Democracia | 27.712 | 0,62 | |
| LV | 25.886 | 0,58 | |
| Partido de Almería | 14.806 | 0,33 | |
| Convergencia Andaluza | 7.862 | 0,17 | |
| Ciudadanos-Partido de la Ciudadanía | 6.024 | 0,13 | |
| IR | 4.815 | 0,11 | |
| Partido Humanista | 3.951 | 0,09 | |
| PCPA | 2.743 | 0,06 | |
| Solidaridad y Autogestión Internacionalista | 2.729 | 0,06 | |
| Falange Española de las JONS | 1.763 | 0,04 | |
| Partido Social-Demócrata Andaluz | 1.477 | 0,03 | |
| Partido Familia y Vida | 890 | 0,02 | |
| Partido Positivista Andaluz | 780 | 0,02 | |
A part, es comptabilitzaren 47.705 (1,1%) vots en blanc.

## Diputats electes

* Manuel Chaves (PSOE)
* Javier Arenas (PP)
* Diego Valderas (IV-LV)

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions andaluses de 2008 Arxivat 2009-08-13 a Wayback Machine.
# Almojábana

L'almojábana o almojábano és un panet dolç típic de la cuina d'alguns països d'Amèrica Llatina. El seu nom deriva de l'àrab al-muyabbana, que podria traduir-se com "la que té formatge", o com a "coca amb formatge". La història de l'almojábana va ser descrita al Llibre de Coch (1525) del Mestre Robert, quan va escriure en el seu llibre de cuina, la recepta (Coca) de llesques de formatge fresc. A més podem veure-la en un llibre de receptes del segle tretze.
En alguns llocs d'Amèrica del Sud, és una coca o panet fet de farina de blat de moro i formatge camperol al qual s'afegeix mantega, ou i sucre. Amb aquests ingredients es fa una massa de la qual es formen boles que s'aixafen, perquè prenguin la forma de coques a l'hora d'enfornar-les o es rosteixen en la paella.
Les almojábanas es preparen i consumeixen arreu de Colòmbia. És típic prendre-les amb xocolata calenta per esmorzar. Diverses poblacions són famoses per les seves almojábanas, per exemple:
* Quatre Vies, Transversal del Carib, La Guajira.
* Hatonuevo, La Guajira.
* Cuestecitas, La Guajira.
* Campeche, Atlántico.
* La Paz, Cesar.
* Departament de Boyacá i Cundinamarca: En la majoria de pobles d'aquests departaments es preparen, sent destacats Garavito (localitat de Saboyá) en el primer, Paipa (lloc d'origen), Ubaté i Soacha en el segon.
La producció en alguns d'aquests llocs ha patit canvis a causa dels insumos utilitzats, generant que el consum es distribueixi a altres llocs que també ofereixen les almojábanas.

## Vegeu també

* Xipa

## Referències

* ↑ Cervantes, Biblioteca Virtual Miguel de. «Libre de doctrina per a ben servir, de tallar y del art de coch ... : [transcripció / Rupert de Nola]» (en castellà). [Consulta: 12 desembre 2020].
# Dulanggouïta

La dulanggouïta és un mineral de la sulfurs.

## Característiques

La dulanggouïta és un sulfur de fórmula química Bi₆Te₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de gener de l'any 2025, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema trigonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Geològic de la Xina, a Pequín (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: GMCTM2024009.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit d'or de Dulanggou, al comtat de Danba, a uns 250 km a l'oest de Chengdu (Sichuan, República Popular de la Xina). Aquest indret és l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Dulanggouite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 març 2025].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 83». European Journal of Mineralogy, 37, 1, 12-02-2025, pàg. 75–78. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-37-75-2025 [Consulta: 9 març 2025].
# Nicerat (escultor)

Nicerat (Niceratus, Nikératos Νικήρατος) fou un escultor grec d'Atenes, fill d'Euctemó.
Va florir segons Plini el Vell, en temps d'Alcibíades, del qual i de la seva mare Demareta, va fer estàtues. També va esculpir l'Esculapi a Hygieia que es conservava en temps de Plini el Vell al temple de la Concòrdia a Roma. Tatià esmenta les estàtues de Telesil·la i Glaucippe.

## Referències

* 1 2 Smith, Philip. «Nice'ratus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ (Plin. Nat. 34.8. s. 19. §§ 19, 31)
# Crisòtemis (filla d'Agamèmnon)

Segons la mitologia grega, Crisòtemis (grec antic: Χρυσόθεμις, Chrysothemis, del grec χρυσός 'or' i θέμις 'llei') fou una princesa micènica, filla d'Agamèmnon i de Clitemnestra.
Tot i que és esmentada per Homer, solament té un paper rellevant en l'Electra de Sòfocles, on fa de contrapès a la seva germana Electra.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana, 1997, p. 57 (Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1.
* ↑ Homer, Ilíada, IX, 145, 287.
# Maximià Etrusc

Maximià (llatí: Maximianus), dit també Maximià Etrusc, fou un poeta romà d'època tardana autor d'unes elegies que, durant força temps, foren atribuïdes al poeta Corneli Gal.
Tota la seva poesia coneguda es redueix a un petit recull d'elegies que figura, amb el nom de Maximià, en uns manuscrits que contenien un corpus de texts per l'aprenentatge del llatí al segle xi i xii. El 1501, Pomponi Gauric va publicar sis d'aquestes elegies sota el títol de Cornelii Galli fragmenta, i en el prefaci argumentava que eren obra de Corneli Gal, amic de Virgili i Ovidi, la resta de les obres del qual romanien perdudes. Aquesta identificació va triomfar força, i començaren a circular reproduccions d'aquestes elegies entre altres editors, generalment en edicions de Properci, Tibul, Catul i altres elegíacs. Amb el temps, però, es començà a examinar de manera més crítica i es rebutjà la identificació, principalment perquè els elements autobiogràfics de les elegies en qüestió no encaixen amb allò que hom sap de la biografia de Corneli Gal.
Maximià, doncs, fou un personatge diferent de Corneli Gal. No se sap res de la seva vida més que allò que es desprèn de la seva poesia: que era nascut a Etrúria, que havia estudiat de jove poesia i retòrica a Roma i que havia esdevengut bon orador; va ser enviat a l'est en una expedició. Per una referència a Boeci hom el situa al segle vi. Les seves elegies són editades i publicades per Johann Christian Wernsdorf a la seva edició dels Poëtae Latini Minores.

## Referències

* ↑ Wetherbee, Winthrop. «From Late Antiquity to the Twelfth Century». A: Minnis, Alastair & Johnson, Ian. The Cambridge History of Literary Criticism. Vol. II: The Middle Ages. Cambridge UP, 2005, p. 122.
* 1 2 Smith, William (ed.). «Maximianus». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown and Co., 1867, p. 982.
* ↑ Wernsdorf, Johann Christian. Poëtae Latini Minores. Vol. VI, pars I, p. 269.
# Lísicles (segle V aC)

Lísicles (en grec antic: Λυσικλῆς, llatí: Lysĭclēs), fill d'Abrònic, fou un militar atenès que va viure al segle v aC.
Junt amb quatre col·legues el van enviar l'any 428 aC amb dotze vaixells a recaptar diners entre els aliats de la lliga de Delos. Quan era a Cària, on havia desembarcat, i es trobava a la plana del riu Meandre, el van atacar els caris i els samis i va morir junt amb molts dels seus homes, segons Tucídides.
Podria ser el mateix Lísicles de qui parla Aristòfanes, qui l'anomena «comerciant d'ovelles», i diu que era el predecessor de Cleó al capdavant dels demagogs. Diu Aristòfanes que, a la mort de Pèricles, s'hauria casat amb la seva dona, Aspàsia de Milet, i haurien tengut un fill, Poristes, un personatge localment destacat a Atenes que, segons Èsquines, es devia a la influència d'Aspàsia.

## Referències

* ↑ 1.Lysicles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 866
# Lucil·li de Tarra

Lucil·li de Tarra (en llatí Lucillus, en grec antic Λουκίλλιος va ser un escriptor grec de Tarrha a Creta, que va escriure una obra sobre la ciutat de Tessalònica. Aquesta obra és mencionada per Esteve de Bizanci.
Va escriure també un comentari sobre Les Argonàutiques d'Apol·loni Rodi, i una col·lecció de proverbis, als que fan referència Zenobi, Joan Tzetzes, Miquel Apostoli i Stefanos. La seva època exacta no s'ha pogut determinar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 825.
# Isàgores

Isàgores (Isagoras, Ἰσαγόρας) fill de Tisandre, fou un noble atenenc d'una destacada família, segons Heròdot.
Quan Cleòmenes I d'Esparta va anar a Atenes el 510 aC per expulsar a Híppies, va establir llaços d'hospitalitat i amistat amb Isàgores, però aquest va sospitar una intriga entre la seva dona i el rei espartà. Després apareix com a cap del partit oligàrquic oposat a Clístenes i quan va considerar que aquest era massa poderós va cridar en ajut a Cleòmenes però l'intent espartà d'establir l'oligarquia a Atenes va fracassar i quan Cleòmenes va envair Àtica per donar el poder a Isàgores, també va fracassar quan els corintis i el seu col·lega Demarat es van retirar.

## Referències

* ↑ Heròdot; Godley, A.D. (trad.). The Histories (en anglès). Cambridge: Harvard University Press, 1920.
* ↑ Elder, Edward. «Isagoras». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Tortròl

Tortròl (en francès Tourtrol) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Rineloricaria parva

Rineloricaria parva és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.
Els aduktss poden assolir els 11 cm de longitud total. Es troba a la conca del riu Paraguai.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1895. [Abstract of a report on a large collection of fishes formed by Dr. C. Ternetz in Matto Grosso and Paraguay, with descriptions of new species.]. Proceedings of the Zoological Society of London. 1895 (pt 3): 523-
* Regan, C. T. 1904. A monograph of the fishes of the family Loricariidae]. Trans. Zool. Soc. Lond. v. 17 (pt 3, núm. 1): 191-350, Pls. 9-21.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, 290 pp.