OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Família Strozzi

Els Strozzi foren un llinatge florentí que originàriament va pertànyer als popolani i que a partir del segle xiii desenvolupà un important paper en la història de Florència. Els Strozzi donaren gran nombre d'alts càrrecs a la República de Florència.
A aquest llinatge va pertànyer (segle XV) Pallas Strozzi. El seu fill Filipo Strozzi "el Vell", (1428-14 de maig de 1491, adquirí en la Baixa Itàlia una gran fortuna amb bons negocis bancaris, i per mediació del rei de Nàpols aconseguí el permis per tornar a Florència, on el 1489 començà la construcció del palau Strozzi.
El seu fill Giovanni Battista anomenat també "el Jove" (1488- 18 de desembre de 1538 continuà amb èxit i fortuna els negocis de banca del seu pare i el 1508 va contraure matrimoni amb Clara Mèdici (1493-1528 la qual era neta de Llorenç el Magnífic. Més tard va tindre un conflicte amb els Mèdici, i tan aviat com Alexandre de Mèdici fou nomenat duc 1532 abandonà Florència, i en ser assassinat aquest (1537) intentava reconstituir la Constitució republicana; però fet presoner a Montemurlo fou dut a la presó de Florència, on se suïcidà. Dels deu fills que va tenir amb Clara Mèdici tres; Piero, Llorenç i Roberto entraren al servei del Regne de França i volgueren continuar la lluita contra l'emperador i els Mèdici, però sense cap resultat.
Piero Strozzi morí el 1558 sent mariscal de França i el seu fill Filippo di Piero Strozzi morí el 1582 a la batalla de l'Illa Terceira. Lleó, fill de Roberto, fou almirall de l'esquadra francesa. Amb aquest últim s'extingí la línia de Filippo el Jove. En la persona d'un dels descendents de Filippo el Vell (Llorenç Strozzi es continuà la línia d'aquest, havent aconseguit el tal Llorenç el 1644, el títol napolità de duc de Bagnolo i, el 1722, el títol romà de príncep de Forano.
A finals del segle xix el cap de la família Strozzi era Pero Strozzi-Majorca Renzi príncep de Forano (nascut 20 de setembre de 1855) i, des de 1896 membre del Senat italià.

## Referències

* 1 2 3 4 Volum. 57, pàgs. 1331-32 de l'Enciclopèdia Espasa ISBN 84-239-4557-X
# Departament Ledesma

Departament Ledesma és un departament de la província de Jujuy (Argentina).

## Vegeu també

* El Familiar
# Dundee (Florida)

Dundee és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 2.912 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dundee tenia 2.912 habitants, 1.123 habitatges, i 811 famílies. La densitat de població era de 286,1 habitants/km².
Dels 1.123 habitatges en un 28,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,7% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 27,7% no eren unitats familiars. En el 24,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 23% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 23,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.174 $ i la renda mediana per família de 33.831 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.218 $ mentre que les dones 20.449 $. La renda per capita de la població era de 14.411 $. Entorn de l'11,8% de les famílies i el 12,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dundee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dundee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hamahanot Haolim

Hamahanot Haolim (en hebreu: המחנות העולים) es un moviment juvenil sionista israelià. Aquest grup està associat amb el moviment del quibuts unificat. Els seus principis bàsics són: el sionisme, el socialisme, la democràcia i l'humanisme. Des del moment de la seva creació l'any 1931, els seus membres han treballat per tal de promoure una àmplia gamma de projectes que beneficien la societat israeliana. Hi ha actualment més de 50 branques a l'Estat d'Israel i més de 7.000 membres. En el mes de juny de l'any 2012, aquesta organització juvenil va ser expulsada del Moviment Internacional dels Falcons, perquè el grup no va posar fi a les seves activitats en els assentaments israelians en els territoris palestins ocupats.
Actualment, hi ha branques actives de l'organització per tot l'Estat d'Israel, en les ciutats, els pobles, els quibuts i les viles. Els seus membres son encoratjats per tal de prendre responsabilitats per les seves contribucions a la realització de promoure el pluralisme, el sionisme i la igualtat social a Israel i prendre part en una àmplia gamma d'activitats locals, regionals i nacionals, com ara activitats comunitàries, seminaris, passejades i acampades. També prenen part en activitats internacionals, com ara la commemoració de l'Holocaust, i fan viatges a Polònia per als estudiants de batxillerat dels instituts.

## Enllaços externs

* www.hamahanot-haolim.org/ (hebreu)
# Jorge Capapey Larrosa

Jorge Capapey Larrosa (Belchite, 1945) és un ex-pilot de motocròs aragonès que destacà en competicions estatals durant la dècada de 1970, arribant a guanyar 3 Campionats d'Espanya de motocròs.
Nascut a l'Aragó, a dotze anys es traslladà amb la seva família a Cunit, on els seus pares havien aconseguit feina de masovers de la finca particular de Francesc Xavier Bultó, la famosa masia de Sant Antoni. Criat doncs entre motos i pilots des de ben petit (compartí jocs d'infantesa amb Ignasi Bultó, amb qui practicava el fora d'asfalt en bicicleta), aviat se sentí atret per les competicions. Lògicament, atenyent on residia, Capapey estigué lligat durant tota la seva vida esportiva a Bultaco, tot i que la primera motocicleta que conduí, a 14 anys, fou la Mobylette del seu germà gran (una setmana més tard ja s'atreví amb una Bultaco amb sidecar).
Disputà la seva primera cursa a 19 anys, concretament una de "debutants" en 125 cc inclosa al programa del Gran Premi d'Espanya de 1964, celebrat al Circuit de Santa Rosa de Santa Coloma de Gramenet. Una de les seves actuacions internacionals més destacades fou al Gran Premi d'Espanya de 1972, en un molt enfangat Circuit del Vallès, on realitzà una segona mànega molt meritòria i estigué a punt de ser un dels pocs pilots que aconseguiren acabar-la, però a una volta del final es quedà sense benzina i no va poder ser.
Actualment, Capapey regenta un taller de reparació de motocicletes a Vilanova i la Geltrú, així com un concessionari d'Honda que ha batejat amb el seu sobrenom, Jortin. El gener del 2023, la Federació Catalana de Motociclisme li concedí el premi Legends en reconeixement de la seva trajectòria motociclista.

## Palmarès al Campionat d'Espanya

| Any | Motocicleta | 500 cc | 250 cc | 125 cc |
| 1971 | Bultaco | - | 1r | - |
| 1972 | Bultaco | - | ? | 2n |
| 1973 | Bultaco | - | 1r | ? |
| 1974 | Bultaco | - | 2n | - |
| 1975 | Bultaco | - | 1r | - |
| 1976 | Bultaco | 7è | 9è | - |
| 1977 | Bultaco | - | 16è | - |
| Total títols | Total títols | 0 | 3 | 0 |

## Referències

* 1 2 3 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Motocross». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 279. ISBN 84-920886-5-6.
* 1 2 3 Ventura, Joan «El Campeón de España Jorge Capapey habla para los pilotos infantiles» (en castellà). SOLO MOTO. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 50, 13-08-1976, p. 11.
* ↑ Ventura, Xavier. «Por tres veces campeón nacional de Moto-cross. Capapey.» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 01-04-1976. [Consulta: 25 abril 2014].
* ↑ Vignati, Alejandro. «Motocross». A: Motociclismo (en castellà). Esplugues de Llobregat: Plaza & Janés, 1972, p. 37. ISBN 84-01-70016-7.
* ↑ «Jorge Capapey Larrosa» (en castellà). guias11811.es. [Consulta: 2 gener 2011].
* ↑ «Jortin Cross». vilanova.cat. Ajuntament de Vilanova i la Geltrú. [Consulta: 2 gener 2011].
* ↑ «La FCM celebra la gran festa del motociclisme català». fcm.cat. FCM, 16-01-2023. [Consulta: 1r febrer 2024].

## Enllaços externs

* Imatge de Capapey amb la Bultaco Pursang MK8 250cc el 1975
# El Dorado (Kansas)

El Dorado és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2006 tenia 12.718 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, El Dorado tenia 12.057 habitants, 5.068 habitatges, i 3.182 famílies. La densitat de població era de 730,8 habitants/km².
Dels 5.068 habitatges en un 30,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,3% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 37,2% no eren unitats familiars. En el 31,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 17,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.098$ i la renda mediana per família de 40.461$. Els homes tenien una renda mediana de 31.648$ mentre que les dones 21.806$. La renda per capita de la població era de 18.458$. Entorn del 10,4% de les famílies i el 13,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- El Dorado». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- El Dorado». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ferrières-lès-Ray

Ferrières-lès-Ray és un municipi francès, situat al departament d'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat.
# Étienne Soler

Étienne Soler o Esteve Solere (Montlluís, 4 d'abril del 1753 - París, 1817) va ser un clarinetista i compositor nord-català que va fer carrera a París. Està ressenyat com a maçó de diverses lògies del Gran Orient de França.
Als catorze anys s'enrolà com a clarinetista en una banda militar del regiment d'Infanteria de la Xampanya, de guarnició a Montlluís per guardar la frontera. Després de dotze anys de servei, el 1779 obtingué llicència per passar com a primer clarinetista a l'orquestra del duc d'Orleans. A la mateixa època estudià amb Michel Yost, el fundador de l'escola francesa de clarinet, amb qui feu grans progressos que es traduïren en un èxit al Concert Espirituel del 1784. En morir el duc fou admès a la capella reial, també en qualitat de primer clarinet, i entrà com a professor de l'instrument a l'acabat de fundar (1895) conservatori de París. Havent estat comprès en la reforma del 1802, trobà en Jean-François Lesueur un protector que, dos anys més tard, el feu entrar com a músic al servei de Napoleó Bonaparte. Quan morí el pare d'Hippolyte Chélard, Soler ocupà la seva plaça de segon clarinet a l'orquestra de l'Òpera de París, i la retingué fins a la pròpia mort, el 1817.

## Obres

Va compondre dues simfonies concertants per a dos clarinets, set concerts per al mateix instruments, fantasies i gran nombre d'obres per banda. Va ser autor de setanta-cinc peces d'harmonia militar, fantasies, marxes, pasdobles... per a banda i d'altres peces de concert, especialment per a clarinet (com dues simfonies concertants i set concerts més per a aquest instrument).
* Symphonies concertantes pour deux clarinettes, núm. 1 et 2
* Concertos pour clarinettes, núm. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7
* Duos pour clarinettes, oeuvres 1 et 2
* Fantaisies pour clarinette et piano, núm. 1, 2, 3
* Airs variés pour la clarinette, liv. 1, 2, 3, 4, 5

## Referències

* ↑ L'Enciclopèdia Espasa Tom núm 57. Pag. 131 (ISBN 84-239-4557-X) que el ressenya com a Solere
* ↑ Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpignan: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1914, p. 589-590. (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978)
* ↑ «Pedro Etienne Solère» (en francès). [Consulta: 1r novembre 2014]. Cita: Le Bihan, Alain. Francs-maçons parisiens du Grand Orient de France. París: Bibliothèque national, 1966 (Mémoires et documents (France. Commission d'histoire économique et sociale de la Révolution française), 19).

## Bibliografia

* François-Joseph Fétis Biographie universelle des musiciens Paris: Firmin-Didot, 1860-1865
# Ènnec I López

Ènnec I López fou el primer senyor històric de Biscaia. Va exercir la sobirania de Biscaia segons consta en inscripcions de 1017 i 1020: "Comes Enneco Lopiz Vizcayensis". Va gaudir a temporades la prefectura del comtat de .
L'any 1040 Ènnec I López és nomenat primer senyor de Biscaia governant la Biscaia nuclear (sense les Encartaciones ni el Duranguesat), exercint el càrrec en diferents etapes. També figura como a tinent d'Àlaba en 1030 i Durango en 1051. En 1063 rebé el senyoriu de Nájera. En 1076, amb la mort de Sanç IV de Pamplona i la invasió de Pamplona per Castella, com a senyor de Nàjera es declara vassall del rei de Castella. La Rioja i Biscaia queden sota la influència castellana i el govern de Nájera va passar al comte García Ordóñez, marit d'Urraca de Navarra, germana de Garcia Sanxes III de Pamplona, mentre que Ènnec va recuperar el senyoriu de Biscaia.
En 1076 va comprar unes cases a San Román de Cameros. Dona com a pagament "8 vaques parides i destetades i 20 sous de plata". El seu cunyat Ximeno Fortunión, tercer senyor dels Cameros i governador de Meltria, signà com a testimoni
En 1053 Íñigo i la seva esposa Toda Ortiz, donaren al monestir de San Juan de la Peña el castell i església del Gaztelugatxe i algunes heretats a Bermeo.

## Referències

* ↑ Garcia de Cortazar i Montero, 1984, p. 31.
* ↑ Ubieto Arteta, Antonio (1976), Cartulario de San Millán, p. 409, Valencia.
* ↑ «Gaztelugatxe». Ajuntament de Bermeo. [Consulta: 14 agost 2019].
# Trichomycterus ramosus

Trichomycterus ramosus és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,7 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Argentina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fernández, L. A. 2000. A new species of Trichomycterus from northwestern Argentina (Ostariophysi: Trichomycteridae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 11 (núm. 4): 349-354.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cudjoe Key

Cudjoe Key és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 1.695 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cudjoe Key tenia 1.695 habitants, 799 habitatges, i 541 famílies. La densitat de població era de 124,9 habitants per km².
Dels 799 habitatges en un 15,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62% hi vivien parelles casades, en un 3,4% dones solteres, i en un 32,2% no eren unitats familiars. En el 21,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,43.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 12,2% tenia menys de 18 anys, un 3,7% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 38,8% de 45 a 60 i un 18,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.500 $ i la renda mediana per família de 59.883 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.094 $ mentre que les dones 31.250 $. La renda per capita de la població era de 27.085 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 5,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cudjoe Key». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cudjoe Key». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hans-Erich Riebensahm

Hans-Erich Riebensahm (Königsberg, 1906 - Berlín, 1988) va ser un pianista i professor de piano alemany.

## Biografia

Com a alumne d'Artur Schnabel, va ser un excel·lent intèrpret de Beethoven. Sovint va incloure Paul Hindemith i l'oblidat Hans-Georg Burghardt al seu programa. A la celebració del 700 aniversari de Königsberg a Duisburg el 1955, va interpretar la trilogia de la natura de Heinz Tiessen i, com a estrena mundial, la Sonata per a piano en un moviment d'Otto Besch. El 1949 va esdevenir professor a la Universitat Acadèmica de Música de Berlín. Entre els seus estudiants hi havia Peter Ronnefeld i Peter Sauermann. Riebensahm va ser l'acompanyant de Dietrich Fischer-Dieskau. Entre 1956 i 1972 va tocar com a solista en dotze concerts de subscripció de l'Orquestra Simfònica de Berlín amb Carl August Bünte, interpretant obres de Ludwig van Beethoven, [[Robert Schumann i Franz Liszt.

## Referències

* ↑ Das Ostpreußenblatt (4. Juni 1955) (PDF; 9,8 MB)
* ↑ Zur Geschichte der Klavierabteilung an der UdK Berlin

## Bibliografia

* Hugo Riemann, Music Encyclopedia, 12a edició, Vol 2, p. 504. Mainz 1961
* August Ludwig Degener, Walter Habel: Qui és qui? Volum 16,. Arani, Berlín 1970, ISBN 3-7605-2007-3, p. 1045.
* Christine Fischer-Defoy: Hannah Arendt: la llibreta d'adreces privada 1951–1975. Koehler & Amelang, Leipzig, 2007, ISBN 3-7338-0357-4, p. 187.
# Josep Freixas i Vivó

Josep Freixas i Vivó (Capellades, Anoia, 1930 - Terrassa, 17 de març de 2020) fou un músic, compositor, director i pedagog musical català.
Durant la seva trajectòria vital i professional va portar a terme una intensa activitat musical, principalment en el camp pedagògic, destacant el seu esperit emprenedor en la fundació de capelles de música i escolanies. Així, fou president de Joventuts Musicals i formà part de diversos conjunts instrumentals. Va formar part del grup impulsor de la creació d'Amics de les Arts i Joventuts Musicals, el 1954, i des dels seus inicis va ocupar diversos càrrecs a la Junta Directiva. Va ser professor, compositor, director de l'escolania de la Sagrada Família entre els anys 1953 i 1965, i de l'antiga coral Santa Cecília des del 1964. També fou director del Escola Municipal de Música de Terrassa entre els anys 1970 i 1991 i fundador i primer director de l'Escola Municipal de Música de Vilanova i la Geltrú el 1975. Més enllà de la seva activitat pedagògica i de direcció musical, Freixas va esdevenir també un prolífic músic i compositor. Durant la seva carrera va escriure més d'un centenar de sardanes i va editar una dotzena de discos.
L'any 2014 Terrassa distingí a Josep Freixas com a primer 'Músic de l'any' en reconeixement de la seva trajectòria professional en el camp de la composició i en la direcció de conjunts corals. El 2018 va tenir lloc el bateig de la biblioteca de l'"Escola Municipal de Música - Conservatori de Terrassa" amb el nom de Josep Freixas Vivó.

## Referències

* ↑ «Mor el compositor Josep Freixas i Vivó». Portal Sardanista, 17-03-2020. Arxivat de l'original el 6 d’abril 2020. [Consulta: 18 març 2020].
* 1 2 3 «Terrassa distingue al profesor Josep Freixas como primer 'Músico del Año'. Freixas tiene 84 años, ha sido profesor en el Conservatorio municipal, ha compuesto más de cien sardanas y ha editado una docena de discos». El Periódico, 19-11-2014 [Consulta: 11 març 2020].
* 1 2 3 «Freixas i Vivó, Josep, Capellades (Anoia), 1930». Músics per la Cobla. [Consulta: 11 març 2020].
* ↑ «Josep Freixas i Vivó». Amics de les Arts i Joventuts Musicals. [Consulta: 11 març 2020].
* 1 2 «Bateig de la biblioteca Josep Freixas Vivó a Terrassa». El Món, 22-11-2018 [Consulta: 11 març 2020].

## Bibliografia

* Lluís, Paloma Sánchez «Freixas i Vivó, Josep. Musiquer terrassenc. 224 fitxes biogràfiques». Terme, Núm. 27, 2012, pàg. 246-248. ISSN: 2014-9670.
# Edmond (Kansas)

Edmond és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 47 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Edmond tenia 47 habitants, 19 habitatges, i 12 famílies. La densitat de població era de 113,4 habitants/km².
Dels 19 habitatges en un 36,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,6% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 31,6% no eren unitats familiars. En el 26,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,4 homes.
La renda mediana per habitatge era d'11.875 $ i la renda mediana per família de 28.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.000 $ mentre que les dones 12.500 $. La renda per capita de la població era de 7.395 $. Entorn del 20% de les famílies i el 25,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Edmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Edmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sorans-lès-Breurey

Sorans-lès-Breurey és un municipi francès, situat al departament d'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat.