OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nitrato d'argento

Nitrato d'argento és una pel·lícula italiana de 1996, l'últim treball dirigit per Marco Ferreri.

## Argument

La pel·lícula recorre la història i l'evolució (tant tècnica com artística) del cinema. Presenta una visió general dels diferents avenços tecnològics (el "mut", l'arribada del so, l'ús del color) i els gèneres (des del western fins als primers grans humoristes, des de la comèdia fins al cinema d'art, passant pel cinema social, guerra, "polítics"; a documentals, pel·lícules musicals, òpera, ciència-ficció). També hi ha moltes pistes sobre els canvis culturals que es van produir durant el segle xx. El títol fa referència a un dels compostos químics fotosensibles presents a les pel·lícules fotogràfiques o cinematogràfiques.

## Repartiment

* Iaia Forte: dona donant a llum al cinema
* Marc Bergman: Mario
* Éric Berger: Mark
* Sabrina La Loggia: dona que alleta
* Doriana Bianchi: Mara
* Fabio De Luigi: Fabio

## Producció

Al plató de la pel·lícula el director Pappi Corsicato va rodar el curtmetratge Argento puro.

## Distribució

Es va presentar com a esdeveniment especial a la 53a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

## Referències

* ↑ «Nitrato d'argento». cinematografo.it.
* ↑ Nitrato d'argento a filmoteca.cat
* ↑ «Nitrate d'argent». festival-villerupt.com.

## Enllaços externs

* Maurizio Porro, Appassionato "Nitrato d'argento" per dire addio al cinema, Corriere della Sera, 3 settembre 1996
* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Kilbourne (Louisiana)

Kilbourne és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 436 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kilbourne tenia 436 habitants, 168 habitatges, i 124 famílies. La densitat de població era de 123,8 habitants/km².
Dels 168 habitatges en un 38,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,1% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 25,6% no eren unitats familiars. En el 21,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,2% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 12,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.536 $ i la renda mediana per família de 34.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.250 $ mentre que les dones 23.250 $. La renda per capita de la població era de 13.374 $. Entorn del 16% de les famílies i el 19,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kilbourne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kilbourne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Herodes Filip

Herodes Filip (també Herodes Boet o Herodes II) fou fill d'Herodes el Gran i de Mariamne II. Es va casar amb Heròdies, que al cap d'un temps es va divorciar d'ell per casar-se contra la llei jueva amb Herodes Antipes, germanastre del seu primer marit. Fora d'aquesta circumstància no se li coneix cap paper a la història.

## Referències

* ↑ Kokkinos, Nikos. The Herodian dynasty : origins, role in society and eclipse. Sheffield, England: Sheffield Academic Press, 1998, p. 237. ISBN 1-85075-690-2.
* ↑ Gillman, Florence Morgan. Herodias : at home in that fox's den. Collegeville, Minn.: Liturgical Press, 2003, p. 16. ISBN 0-8146-5108-9.
# Molena

Molena és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 475 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Molena tenia 475 habitants, 134 habitatges, i 110 famílies. La densitat de població era de 105,4 habitants/km².
Dels 134 habitatges en un 42,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,2% hi vivien parelles casades, en un 12,7% dones solteres, i en un 17,9% no eren unitats familiars. En el 13,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,36.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 21,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 69,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.673 $ i la renda mediana per família de 41.818 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.875 $ mentre que les dones 17.656 $. La renda per capita de la població era de 12.369 $. Entorn del 6,3% de les famílies i el 10% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Molena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Molena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Niotaze

Niotaze és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 122 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Niotaze tenia 122 habitants, 47 habitatges, i 32 famílies. La densitat de població era de 127,3 habitants/km².
Dels 47 habitatges en un 34% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,4% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,3% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 112,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.500 $ i la renda mediana per família de 27.679 $. Els homes tenien una renda mediana de 17.500 $ mentre que les dones 9.583 $. La renda per capita de la població era de 9.738 $. Entorn del 21,6% de les famílies i el 29% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Niotaze». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Niotaze». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Anem-nos-en, Bàrbara

Anem-nos-en, Bàrbara (en castellà Vámonos, Bárbara) és una pel·lícula espanyola rodada el 1977 i estrenada el 1978, ópera prima de Cecilia Bartolomé com a director i guionista. La pel·lícula està inspirada en la pel·lícula estatunidenca Alícia ja no viu aquí (1974) planejant en el guió els problemes de parella i les dificultats del divorci a Espanya per les dones en el context de la transició espanyola. L'historiador de cinema Romà Gubern i la crítica la considera la primera pel·lícula feminista d'Espanya. Ha estat doblada al català.

## Argument

Ana (Amparo Soler Leal) pertany a una família burgesa catalana. Treballa en un estudi de publicitat. Està casada i malgrat l'oposició familiar decideix separar-se del seu marit. Després de la seva separació se'n va de vacances amb la seva filla Bàrbara de 12 anys, amb qui comparteix l'aventura i les dificultats. Té com a objectiu deixar enrere el passat i portar una vida més lliure i sense lligams. Es dirigeixen a casa de la tia Remedios amb l'objectiu de descansar i reflexionar sobre el futur.

## Repartiment

* Amparo Soler Leal: Ana
* Cristina Álvarez: Bárbara
* Iván Tubau: Iván
* Julieta Serrano: Paula
* José Lifante: Andreu
* Josefina Tàpias i Martínez: Tía Remedios
* Conxita Bardem: Madre de Ana
* Manuel Gas: Padre de Ana

## Context

Anem-nos-en, Bàrbara va ser el primer llargmetratge de Cecilia Bartolomé cineasta que va destacar durant els anys 60 en els seus primers treballs durant el final de l'era franquista sent pionera a abordar temes com l'avortament, el divorci i els drets de les dones a Espanya. Va rebre l'encàrrec per part del productor, Alfredo Matas de realitzar una adaptació al context espanyol de la pel·lícula estatunidenca Alícia ja no viu aquí (1974) dirigida per Scorsese. La directora va decidir canviar el final perquè va considerar que "la solució per la dona no és trobar al príncep blau quan el que ella vol és trobar-se a si mateixa i no repetir la història que havia tingut amb el seu marit" És una de les primeres vegades en les quals apareix una dona lliure al cinema espanyol i també un arquetip diferent de mare amb la proposta de mantenir un diàleg "de tu a tu" assenyala el crític de cinema Luis E. Parés sobre la pel·lícula.

## Referències

* ↑ Mary G. Santa Eulalia. «La Alicantina Cecilia Bartolomé estrenará en breve Vámonos Bárbara». Diario Ya, 09-06-1978.
* 1 2 Galán, Diego «Cecilia Bartolomé, cineasta con coraje» (en castellà). , 17-01-2016 [Consulta: 18 novembre 2021].
* 1 2 Historia del cine. «Vámonos, Bárbara, presentación». RTVE.
* ↑ Anem-nos-en, Bàrbara, esadir.cat
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/es/film505894.html>
* ↑ «Vámonos Bárbara» (en castellà). [Consulta: 18 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Vámonos, Bárbara, presentació. Historia de nuestro cine. RTVE
* Encuentro con Cecilia Bartolomé. Vámonos, Bárbara. Academia de Cine a YouTube
# Ca n'Alzamora

Ca n'Alzamora és un edifici del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia reformada al segle xvii que consta de dos cossos adossats, d'estructura rectangular i teulat a dues vessants. Per sobre de la façana principal, s'alça una cornisa on hi ha una petita figura de terracota. A la façana principa,l s'obren quatre finestres al primer pis i tres a la planta baixa que estan rematades en pedra. Algunes tenen decoració gòtica i en la finestra central, apareix un blasó d'un avantpassat. Sota la finestra central hi ha la porta d'entrada de punt rodó, decorada amb fals adovellat imitant la pedra.

## Història

Les primeres dades que es coneixen són del 1299, època en què s'anomenava Mas Mestre. Posteriorment es va dir Mas Argelagués. Alzamora és una denominació que ve de l'àrab i significa «la rodejada». Al segle xiv pertanyia a Santa Maria de Campanyà i el 1400 a Sant Ciprià d'Aqualonga. Més tard, va pertànyer a Sant Cugat i des del 1885 a la parròquia de Rubí.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ca n'Alzamora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].
# Jeanerette

Jeanerette és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 5.997 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Jeanerette tenia 5.997 habitants, 2.057 habitatges, i 1.513 famílies. La densitat de població era de 1.047,7 habitants/km².
Dels 2.057 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,2% hi vivien parelles casades, en un 26,2% dones solteres, i en un 26,4% no eren unitats familiars. En el 24% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,92 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,46.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,6% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 12,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.888 $ i la renda mediana per família de 26.810 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.170 $ mentre que les dones 15.000 $. La renda per capita de la població era d'11.871 $. Entorn del 31,2% de les famílies i el 34,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Jeanerette». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Jeanerette». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ursicí

Ursicí (en llatí Ursicinus) va ser un metge i màrtir romà nadiu de la Ligúria que va desenvolupar la seva activitat a Ravenna. És venerat com a sant al si de l'Església catòlica, commemorant-se'n la memòria el 28 d'abril, però no apareix a l'església grega. El significat del mot Ursicinus (d'ursus, os), va fer que a Catalunya, Ursicí també fos conegut com a Sant Ós, i que es digués que era pelut i amb tot el cos cobert de pèls. Per això, els barbers els veneraven com a sant patró.
Va compartir el martiri amb Vidal de Ravenna, pare de Gervasi i Protasi i, com ells, hi ha fonts que el situen al segle i i d'altres al segle iii. Es va convertir al cristianisme en un període molt primerenc, potser per alguns seguidors directes dels apòstols, i va anar a Ravenna on va fer nombroses curacions i aprofitava per convertir als seus pacients al cristianisme. Detingut per ordre de Gai Suetoni Paulí va patir martiri l'any 67 i va ser cruelment torturat. Condemnat a mort, de camí al patíbul i davant de la propera mort, va tenir por i va defallir; Vidal el va encoratjar. Va ser decapitat i enterrat, juntament amb Vidal. La narració és llegendària i no se'n té més documentació. La basílica de San Vitale, consagrada el 548, ja tenia un altar dedicat a Sant Ursicí, que també és representat amb Vidal, Gervasi i Protasi a la filera de sants en mosaic.

## Referències

* ↑ Joan Amades. Costumari Català, vol. 3, p. 902.
* ↑ Smith, William (ed.). «Ursicinus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 5 novembre 2022].
# Mitchell (Geòrgia)

Mitchell és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 173 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mitchell tenia 173 habitants, 72 habitatges, i 51 famílies. La densitat de població era de 46,1 habitants/km².
Dels 72 habitatges en un 26,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,5% hi vivien parelles casades, en un 5,6% dones solteres, i en un 27,8% no eren unitats familiars. En el 26,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,1% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 27,7% de 45 a 60 i un 20,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.375 $ i la renda mediana per família de 44.063 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.000 $ mentre que les dones 21.875 $. La renda per capita de la població era de 18.103 $. Entorn del 2,9% de les famílies i el 7,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mitchell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mitchell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Horacio Sáenz Guerrero

Horacio Sáenz Guerrero (Logronyo, La Rioja, Espanya 1921 - Dénia, 30 d'agost del 1999) va ser un periodista espanyol.

## Biografia

Nascut el 21 de novembre de 1921 a la ciutat de Logronyo. Estudià periodisme a l'Escola de Periodisme de Madrid, entrà a treballar el 16 d'octubre de 1942 al diari La Vanguardia Española, nom amb el qual era conegut el diari barceloní La Vanguardia.
Dins aquest diari desenvolupà la seva carrera periodística fent tasques de crític literari, teatral, cinematogràfic i taurí; encarregat de paginació; redactor en cap de les notícies nacionals. El 1961 va ser nomenat subdirector, amb Manuel Aznar de director i, més tard, amb Xavier de Echarri. Així mateix també fou corresponsal de Time Life i The New York Times. El 1969, amb la mort de Xavier de Echarri, fou nomenat per la familia Godó director de La Vanguardia.
Durant el seu mandat, fins al 1982, succeït per Lluís Foix, va consolidar la línia de moderació liberal del diari i d’una certa complicitat amb el catalanisme dels darrers anys de la dictadura i durant la Transició. Va col·laborar en altres mitjans, com ara Destino i Radio Nacional de España.
El 1981, va rebre el premi de l’Agència EFE a la millor tasca informativa. El mateix any, amb motiu del centenari del diari, Sáenz Guerrero va retirar del nom del diari l'adjectiu "española" imposat durant el 1939 per poder continuar publicant-se.
El 1987 va rebre el premi Mariano de Cavia del diari ABC i el desembre del mateix any li fou concedida la Creu de Sant Jordi per part de la Generalitat de Catalunya en reconeixement de la seva tasca democràtica i de defensa dels valors nacionals de Catalunya. El 1988 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries de Comunicació i Humanitats "per la seva llarga i fecunda tasca com a director de La Vanguardia, on va propiciar, amb esperit democràtic i tolerant, un pluralisme integrador i, també, per l'exercici, fins avui, d'un periodisme de gran qualitat literària".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Horacio Sáenz Guerrero». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries de Comunicació i Humanitats 1988 Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine.
# Can Canyameres (Sentmenat)

Can Canyameres és un edifici del municipi de Sentmenat (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici presenta una arquitectura que correspon al model clàssic de la masia catalana quant a forma i estructura. Té un frontis totalment asimètric, amb portal adovellat i arc de mig punt a la planta baixa, flanquejat per dos finestres de moderna factura i que és aliè a l'estructura genuïna. Els elements de la façana estan distribuïts de manera harmònica, malgrat que les seves mides quant a les obertures no siguin del tot uniformes.
En la primera planta, i marcant l'eix de simetria de l'edifici hi ha una gran finestra amb elements gòtics i molt restaurada al mig del mur, arribant la seva llinda quasi a sota del teulat. Les altres obertures estan també restaurades i tenen elements gòtics. Els murs són arrebossats i tota la façana està molt reformada.
L'interior manté una distribució totalment adaptada a les necessitats actuals i no conserva gairebé res de l'habitacle típic anterior. S'ha conservat l'embigat de fusta. El carener és perpendicular a la façana i el ràfec, d'escassa sortida, presenta una lleu decoració en el seu intradós, formada per teules arrebossades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Canyameres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Garyville

Garyville és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 2.775 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Garyville tenia 2.775 habitants, 913 habitatges, i 717 famílies. La densitat de població era de 51,2 habitants/km².
Dels 913 habitatges en un 36,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48% hi vivien parelles casades, en un 24,9% dones solteres, i en un 21,4% no eren unitats familiars. En el 17,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,48.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 11,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.375 $ i la renda mediana per família de 34.155 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.639 $ mentre que les dones 21.154 $. La renda per capita de la població era d'11.998 $. Entorn del 24,1% de les famílies i el 28% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Garyville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Garyville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Orestes (metge)

Orestes (en grec antic Ορέστης) fou un metge grec cristià de Tiana a Capadòcia, anomenat també Arestes, que va patir martiri en l'anomenada persecució de Dioclecià l'any 303 o 304.
Simeó Metafrastes dona un interessant relat de les tortures a les que suposadament va ser sotmès i de la seva mort, i li dona el nom d'Arestes. També el menciona el Menologi. Va ser canonitzat per les esglésies grega i romana i la seva commemoració és el 9 de novembre.

## Referències

* ↑ Orestes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 43