OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serrapinnus kriegi

Serrapinnus kriegi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,4 cm de llargària total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 24 °C - 27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraguai.

## Referències

* ↑ Malabarba, L. R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). Pp. 193-233. A Malabarba et al.. 1998.
* ↑ Schindler, O. 1937. Eine neue fischart (Characidae) aus Nordostparaguay. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 74 (núm. 13): 106-107.
* ↑ «Serrapinnus kriegi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Weitzman, S.H. i L.R. Malabarba 1999. Systematics of Spintherobolus (Teleostei: Characidae: Cheirodontinae) from eastern Brazil. Ichthyol. Explor. Freshwat, 10(1):1-43.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Serrasalmo stagnatilis

Serrasalmo stagnatilis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.
Viu en zones de clima tropical al riu Essequibo a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Jégu, Michel. Subfamily Serrasalminae (Pacus and piranhas). Porto Alegre: Edipucrs, 2003, p. 182–196. ISBN 978-85-7430-361-1.
* ↑ Casal, Christine Marie V.; Bailly, Nicolas. «Serrasalmus stagnatilis (Jardine, 1841)» (en anglès). FishBase.

## Bibliografia

* Schleser, David M. Piranhas : everything about selection, care, nutrition, diseases, breeding, and behavior. Hauppauge, NY: Barron's Educational Series, 1997. ISBN 0-8120-9916-8.
* Steindachner, F. 1908: Über sechs neue Serrasalmo- und Myletes-Arten aus Südamerika. Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 45 (núm. 18): 359-367.
# Serrat de les Abelles (Santa Coloma Sasserra)

El Serrat de les Abelles és un serrat del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès. Pertany al territori del poble rural de Santa Coloma Sasserra.
Està situat en el sector nord del terme de Castellcir, al sud-oest del nucli de Santa Coloma Sasserra i a prop del Roure del Giol, en la mateixa direcció. En el punt més alt d'aquest serrat hi hagué la Domus de Santa Coloma. Deu el seu nom als ruscs d'abelles que solia haver-hi.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció Monografies, núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8.

## Enllaços externs

* El Serrat de les Abelles en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; el topònim no surt en el mapa
# Central Transformadora de la Torrassa

La Central Transformadora de la Torrassa és una subestació elèctrica del barri homònim de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès), inclosa al Pla Especial de Protecció del Patrimoni Arquitectònic (PEPPA) de l'Hospitalet fins al 2001.

## Història

Va ser construïda el 1913 per la companyia Riegos y Fuerza del Ebro, més coneguda com a «La Canadenca», amb el nom de estación transformadora de Sans.
El 2017 es va aprovar una modificació del Pla General Metropolità per a la creació un camp de futbol al veí parc de la Torrassa, que va suposar la reubicació d'uns 5.000 m² de zona verda als terrenys que envolten la central, propietat d'Endesa i d'accés restringit.

## Descripció

L'accés es fa per una rampa des de la Ronda de la Torrassa. De planta rectangular (63 x 35 m), consta de dos cossos de diferent alçada que s'adapten al desnivell del terreny. Construïda en un estil noucentista, hi destaquen els grans finestrals que, rematats per arcs, columnes i pilastres, li donen una imatge de sobrietat.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Transcendente fealdad del transformador de la Torrassa». Memento Mori! (blog). Irineu Castillo, 01-08-2020.
* ↑ «Central Transformadora de La Torrassa». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Defensem el Castell de Bellvís (blog)».
* ↑ «Modificació puntual del Pla general metropolità per a la creació d'un nou àmbit de sistema d'equipaments comunitaris i dotacions de caràcter local (clau 7b) amb concreció de l'ús esportiu, destinat a camp de futbol, als barris de Collblanc i la Torrassa, districte II». Registre de Planejament Urbanístic de Catalunya.
* ↑ «Central Transformadora de La Torrassa». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.

## Vegeu també

* Les Tres Xemeneies
* Vaga de la Canadenca

## Enllaços externs

* «Central Transformadora de La Torrassa». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Setge de Magnèsia

El Setge de Magnèsia fou un dels episodis de la Companyia Catalana d'Orient a l'Imperi Romà d'Orient, que tingué lloc quan els grecs es revoltaren contra els catalans el 1304.

## Antecedents

Roger, amb els almogàvers, alguns alans fidels i un grup romà d'Orient, anà a defensar Filadelfia, a Anatòlia, amenaçada pels turcs; aquests foren derrotats a Àulax, i la ciutat restà alliberada. De camí cap a ponent, la host prengué algunes fortaleses i les ciutats de Nif, Nissa i Magnèsia, però els èxits militars de la Companyia Catalana d'Orient vers els emirats turcs d'Anatòlia no compensen els excessos a què era sotmesa la població romana d'Orient per part dels almogàvers i la població de Magnèsia es revolta contra la companyia.

## El setge

Quan els homes de Roger de Flor retornaren a la ciutat els seus habitants es negaren a obrir-los les portes. La companyia inicià els preparatius per tal d'assetjar la ciutat que havia estat la seva pròpia base. Els romans d'Orient, comandants per Miquel IX Paleòleg, fill de l'emperador romà d'Orient Andrònic II Paleòleg, decidiren passar al contraatac contra el Segon Imperi Búlgar, que havia atacat els ports del mar Negre, però foren derrotats en la batalla de l'Skafida. Davant d'aquesta derrota, l'emperador s'apressà a cridar a la companyia, que va acudir en la seva ajuda, aixecant el setge.

## Conseqüències

Els grecs, pensant que la Companyia havia estat derrotada, s'apoderaren del botí de la Companyia. En acabar-se l'estiu del 1304, durant el setge de Magnèsia, el contingent dels alans, que s'havia reduït a la meitat, car ja tan sols en quedaven 500, desertà.

## Referències

* ↑ «Setge de Magnèsia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Speer, Andreas. 1308: Eine Topographie historischer Gleichzeitigkeit (en alemany). Berlín: De Gruyter, 2010, p.817. ISBN 978-3-11-021874-9.
* ↑ Rubió i Lluch, Antoni. Paquimeres i Muntaner. Institut d'Estudis Catalans, 1927, p. 44.
* ↑ Agustí Alemany, Denis Sinor, Bertold Spuler, Hartwig Altenmüller. «Handbuch Der Orientalistik: Sources on Alans».

## Bibliografia

* (grec) i (llatí) Jordi Paquimeres: De Michaele et Andronico Palæologis libri tredecim (1308)
* Ramon Muntaner: Crònica; Cap. 207. "Com lo magaduch rebe en Bt. d. Rocafort" (Còdex, 1325-1332)
* Ramon Muntaner: Chronica; Cap. 207. "...los Turchs foren vençuts, e morts be XVIII milia a la Porta del Ferre" Arxivat 2012-02-21 a Wayback Machine. (1a Edició, 1558)
* (castellà) Francesc de Montcada i de Montcada: "Expedición de los catalanes y aragoneses contra turcos y griegos" (Ed. 1623)
* (castellà) Rubén Sáez Abad: "Los Almogávares y la amenaza turca 1303-1312". Editorial Almena, Col. "Guerreros y Batallas" núm. 49. (Ed. 2008)
# Dimargaritals

Els dimargaritals (Dimargaritales) són un ordre de fongs kickxel·lomicots de la classe Dimargaritomycetes.
Són fongs paràsits.

## Referències

* ↑ Hyde, K.D. 2024. The 2024 Outline of Fungi and fungus-like taxa. Mycosphere, 15(1): 5146–6239, Doi 10.5943/mycosphere/15/1/25, ISSN 2077 7019. Versió web.
* ↑ Tanabe Y, O'Donnell K, Saikawa M, Sugiyama J «Molecular phylogeny of parasitic zygomycota (Dimargaritales, zoopagales) based on nuclear small subunit ribosomal DNA sequences». Mol. Phylogenet. Evol., vol. 16, 2, 8-2000, pàg. 253–62. DOI: 10.1006/mpev.2000.0775. PMID: 10942611.
# Portes al Montseny

Portes al Montseny o Portes del Montseny és una escultura en acer corben rovellat, situat a la població de Sant Celoni, obra de l'escultor Josep Planduira.

## Descripció

Aquesta escultura va ser la guanyadora del Concurs del Museu Urbà 2012 de Sant Celoni, una proposta que va néixer l'any 2012 de la mà d'un col·lectiu d'artistes locals interessats per engegar un projecte que donés una empenta a la creació artística i possibilites de disposar d'espais per mostrar diferents obres d'art.
L'estructura esta feta d'acer corten, integrada per tres arc botants o crosses que s'enllacen, convida a mirar i a caminar a través de les portes, presenta unes formes orgàniques i contundents que volen dialogar amb el paisatge del Baix Montseny.
L'estructura té una alçada de 6 metres d'alçada x 2,30 de llargada x 2,30 d'amplada i un pes de 2.500 Kg, va ser construït l'any 2013.

## Referències

* ↑ «Inauguració de l'escultura Portes del Montseny a Sant Celoni». Nacio Digital, 09-11-2013 [Consulta: 1r maig 2017].
* ↑ «Josep Plandiura guanya el concurs de Museu Urbà de Sant Celoni». Nacio Digital, 11-11-2012 [Consulta: 1r maig 2017].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Sant Celoni
# Janka Boga

Janka Boga (Suseni, 31 de gener de 1886 - Kecskemét, 4 d'octubre de 1963) fou una escriptora i pedagoga hongaresa. Va fer de mestra a Kecskemét fins al 1952. El 1920 va començar a publicar els seus escrits a diaris locals, i va dur a escena les seves obres teatrals a Szeged.

## Referències

* ↑ «Hírös Naptár». [Consulta: 17 juillet 2017].
* ↑ Kenyeres, Ágnes. Akadémiai kiadó. Magyar életrajzi lexikon I. (A–K) (en hongarès), 1967, p. 956. ISBN 978-963-05-2497-1.
# Setmana de Cinema Espiritual

La Setmana de Cinema Espiritual és un festival de cinema espiritual que se celebra a diferents ciutats d'Espanya cada any. Ofereix una selecció de les pel·lícules més significatives que han passat recentment per les cartelleres i festivals cinematogràfics internacionals que destaquen per la seva referència espiritual i religiosa. El seu àmbit abasta les diferents religions existents. És una iniciativa educativa i pastoral de l'Església Catòlica que va néixer l'any 2004 a Barcelona i que actualment es desenvolupa a moltes ciutats espanyoles, com Alcalá de Henares, Àvila, Barcelona, Bilbao, Burgos, Canàries, Lleida, Madrid, Mallorca, Menorca, Palència, Santiago de Compostela, Sant Feliu de Llobregat, Sevilla, Guadalajara, Tarragona, Terrassa, Toledo, València, Valladolid, Vic, Vitòria, Zamora i Saragossa.
Paral·lelament a la Setmana, es preparen diferents materials educatius i activitats amb la intenció d'aprofundir en les competències digitals, comunicatives i espirituals en els centres de formació, destinats a professors, agents de pastoral, responsables d'animació cultural i estudiants en general. La pastoral audiovisual, a través del gènere cinematogràfic, permet aproximar-se al diàleg entre fe i cultura en un mitjà tan estès actualment com ho és el de la comunicació audiovisual.
SIGNIS, l'Associació Catòlica Mundial per a la Comunicació, promou aquesta iniciativa mitjançant la seva difusió internacional. El coordinador és Peio Sánchez, professor de la Facultat de Teologia de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Aquest dijous s'obre la XI Mostra de Cinema Espiritual». CatalunyaReligió.cat, 05-11-2014 [Consulta: 5 novembre 2014].
* 1 2 3 Semana de Cine Espiritual. Signis. [Consulta: 6 de novembre de 2014]
* ↑ Sánchez Rodríguez, Peio «El cine espiritual como oportunidad para el diálogo fe-cultura». Vida nueva. PPC [Boadilla del Monte], núm. 2746, 3-2011.

## Enllaços externs

* Setmana de Cinema Espiritual
* Semana de Cine Espiritual
* Semana de Cine Espiritual de Palencia
* Tertio Millennio Film Fest. Fondazione Ente dello Spettacolo
# Districte administratiu del Seeland

El districte administratiu del Seeland és un dels 10 districtes administratius del Cantó de Berna a Suïssa.
Es tracta d'un districte germanòfon i com la resta fou creat el dia 1 de gener de 2010 a partir de quatre antics districtes, concretament el de Erlach i parts dels de Aarber i municipis dels de Büren i de Nidau.
El municipi de Aarberg és el cap del nou districte, que compta amb un total de 46 municipis i una població de 67209 habitants (a 31 de desembre de 2008), per a una superfície de 334,7 km².

## Llista de municipis

| Municipi | Habitants (31 de desembre de 2008) | Superfície en km² |
| Aarberg | 3963 | 7.9 |
| Anet | 3133 | 23.9 |
| Arch | 1560 | 6.4 |
| Bangerten | 161 | 2.2 |
| Bargen | 986 | 7.9 |
| Brüttelen | 592 | 6.6 |
| Büetigen | 791 | 3.6 |
| Bühl | 427 | 3.0 |
| Büren an der Aare | 3220 | 12.7 |
| Busswil bei Büren | 1931 | 3.1 |
| Erlach | 1146 | 3.5 |
| Champion | 772 | 10.8 |
| Diessbach bei Büren | 873 | 6.3 |
| Dotzigen | 1346 | 4.3 |
| Epsach | 348 | 3.4 |
| Finsterhennen | 470 | 3.6 |
| Gals | 708 | 7.9 |
| Grossaffoltern | 2823 | 15.1 |
| Hagneck | 412 | 1.8 |
| Hermrigen | 238 | 3.5 |
| Jens | 662 | 4.6 |
| Kallnach | 1513 | 10.6 |
| Kappelen | 1194 | 10.9 |
| Leuzigen | 1188 | 10.3 |
| Lüscherz | 530 | 5.4 |
| Lyss | 11423 | 11.8 |
| Meienried | 52 | 0.7 |
| Merzligen | 402 | 2.3 |
| Müntschemier | 1276 | 4.9 |
| Niederried bei Kallnach | 286 | 4.6 |
| Oberwil bei Büren | 797 | 6.7 |
| Radelfingen | 1178 | 14.7 |
| Rapperswil | 2120 | 18.2 |
| Ruppoldsried | 264 | 2.2 |
| Rüti bei Büren | 810 | |6.5 |
| Schüpfen | 3374 | 19.8 |
| Seedorf | 2989 | 20.9 |
| Siselen | 579 | 5.5 |
| Studen | 2705 | 2.7 |
| Täuffelen | 2537 | 4.4 |
| Treiten | 412 | 4.7 |
| Tschugg | 427 | 3.3 |
| Vinelz | 822 | 4.6 |
| Walperswil | 878 | 7.0 |
| Wengi | 615 | 7.1 |
| Worben | 2276 | 2.8 |
| Total: 46 | 67.209 | 334,7 |
# Belfegor

Belfegor és el dimoni cristià de la desídia, del mes d'abril i dels invents temptadors que l'home usa per fer-se ric en contra dels manaments de la fe. Se'l representa com un home vell, amb barba, malcarat, amb urpes i llarga cua.
En diverses històries exemplars protestants, Satan l'envia a esbrinar si existeix a la terra algun matrimoni perfecte, amb resultat negatiu.
El seu origen és una citació bíblica, on apareix com a divinitat babilònica (Baal Fegor o Baal Fogor)

## Referències

* ↑ « Israel s'havia establert a Setim. El poble començà de lliurar-se a la disbauxa amb les dones de Moab. Aquestes invitaren el poble als sacrificis dels seus déus, i el poble prengué part en el festí i es prosternà davant els déus d'aquestes. Israel s'adherí a Baal-Fegor, i Jahvè s'indignà contra Israel. Jahvè va dir a Moisès: «Pren tots els caps del poble i penja'ls davant Jahvè a ple sol, perquè la indignació de Jahvè es desviï d'Israel». Moisès digué als jutges d'Israel: «Que cadascú mati aquells dels seus que s'hagin adherit a Baal-Fegor. » — Bíblia de Montserrat. Nombres 25, 1-5
# Corbés

Corbés (en francès Corbès) és un municipi francès situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Puig de s'Escolà

El puig de s'Escolà és una muntanya del massís de Randa (Mallorca) situada la major part al terme de Llucmajor i una petita part al d'Algaida.
El puig es troba molt a prop de les possessions de Son Saleta (Llucmajor) i Son Reus de Randa (Algaida), essent la majoria del vessant propietat d'aquesta darrera. També frega la muntanya la carretera MA-5010 que uneix les dues localitats. Presenta una altitud de 303 metres.
A la vora del puig es troba la font de Son Reus, aquest qanat d'origen medieval, és el més llarg de Mallorca, 300 metres, i abastia d'aigua la ciutat de Llucmajor fins a 1969. Pel que sembla a canvi d'aquest servei els propietaris de Son Reus es trobaven exempts de pagar contribució. També s'hi ha localitzat una cova amb restes prehistòriques.
El nom del puig es troba relacionat amb la llegenda del puig de ses Bruixes. Sembla que quan el rei Jaume I va foragitar les bruixes del puig veïnat, un escolà poruc va romandre sobre aquest turó proper per observar la feta.

## Referències

* L'origen del nom del puig Arxivat 2007-12-12 a Wayback Machine.
* Son Reus de Randa. Miquel Sastre Pujol “Fiolet”. Possessions d'Algaida
# Palmetto Bay

Palmetto Bay és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 24.469 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Palmetto Bay tenia 24.469 habitants, 7.970 habitatges, i 6.783 famílies. La densitat de població era de 1.082,7 habitants/km².
Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Palmetto Bay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Palmetto Bay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Walter Soomer

Walter Soomer (Liegnitz, Prússia, 1878 - ?) fou un cantant alemany de la tessitura de baix. Cursà la carrera a Breslau, distingint-se com a baix-cantant en les obres wagnerianes. Va actuar a Bayreuth moltes temporades i als principals teatres d'Alemanya i Estats Units.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 57, pàg. 429, ISBN 84-239-4557-X
* Kutsch/Riemens: Großes Sängerlexikon. Unveränderte Auflage., K. G. Saur, Bern, 1993, Zweiter Band M–Z, S. 2793, ISBN 3-907820-70-3 (alemany)
* Walter Soomer. In: Rudolf Vierhaus (Hrsg.): Deutsche Biographische Enzyklopädie. 2. überarbeitete und erweiterte Ausgabe. Band 9, K. G. Saur Verlag, München 2008, ISBN 978-3-598-25039-2, S. 516

## Enllaços externs

* Soomer Walter Arxivat 2018-04-18 a Wayback Machine.. Operissimo (alemany)
# Arraiolos

Arraiolos és un municipi portuguès, situat al districte d'Évora, a la regió d'Alentejo i a la subregió de l'Alentejo Central. L'any 2006 tenia 7.980 habitants. Limita al nord amb Mora i Sousel, a l'est amb Estremoz, al sud amb Évora, al sud-oest amb Montemor-o-Novo i al nord-oest amb Coruche.

## Població

Població del concelho d'Arraiolos (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 3887 | 4053 | 8738 | 11260 | 12786 | 8883 | 8207 | 7616 | 7382 |

## Freguesies

* Arraiolos
* Igrejinha
* Sabugueiro
* Santa Justa
* São Gregório
* São Pedro de Gafanhoeira
* Vimieiro

## Galeria d'imatges

* Cerrer Dordio Gomes
* Castell d'Arraiolos
* Un edifici
* Font de Pedra
# Walther Edmund Ehrenhofer

Walther Edmund Ehrenhofer (Vrchlabí, 15 de març de 1872 - Viena, 23 de maig de 1928) fou un músic i enginyer txec.
Cursà la carrera d'Enginyeria i Música a Praga i Brno, i es distingí notablement en l'exercici d'ambdues professions, que va simultaniejar des de 1897, any en què desenvolupavà a Rossitz ensems el càrrec d'inspector de mines i de director de cor de la Societat Filharmònica d'aquella ciutat.
Va desenvolupar alts càrrecs oficials al seu país i és autor de nombroses obres tècniques. Els seus extensos coneixements en la construcció d'orgues li conquerí gran autoritat en el seu país. El 1904 fundà a Graz la revista Zeitschrift für Orgel und Harmoniumbau, que publicà entre altres obres de teoria organística, les titulades Grundlage der Orgelbaurevision i Tschenbuch des Orgelrevisors.
Com a compositor va produir diverses sonates per a piano, duets i peces corals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 749 (ISBN 84-239-4574-X)
# Redondo

Redondo és un municipi portuguès, situat al districte d'Évora, a la regió d'Alentejo i a la subregió de l'Alentejo Central. L'any 2004 tenia 6.990 habitants. Limita al nord amb Estremoz i Borba, a l'est amb Vila Viçosa i Alandroal, al sud-est amb Reguengos de Monsaraz i a l'oest amb Évora.

## Població

Població del concelho de Redondo (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 4189 | 4991 | 7915 | 10107 | 11967 | 8444 | 7948 | 7288 | 6990 |

## Freguesies

* Montoito
* Redondo

## Referències

Viccionari
# Klaus Richtzenhain

Klaus Richtzenhain (Berlín, 1 de novembre de 1934 - 6 de març de 2025) va ser un atleta alemany, especialista en curses de mig fons, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics de Melbourne, on disputà dues proves del programa d'atletisme. Guanyà la medalla de plata en els 1.500 metres, rere Ron Delany; mentre en els 800 metres quedà eliminat en sèries. Fou l'encarregat de dur la bandera alemanya en la cerimònia de clausura dels Jocs.
En el seu palmarès també destaca el campionat de la República Democràtica Alemanya dels 800 metres de 1956 i dels 1.500 metres el 1955, 1957 i 1958.

## Millors marques

* 800 metres. 1'48.9" (1956)
* 1.500 metres. 3'42.0" (1956)

## Referències

* ↑ «Trauer um Klaus Richtzenhain: Olympia-Zweiter von 1956 verstorben» (en alemany), 08-03-2025. [Consulta: 9 març 2025].
* 1 2 Klaus Richtzenhain a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften - Halle (Staffeln - Herren - Teil 1)». [Consulta: 10 juliol 2020].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften - Halle (Staffeln - Herren - Teil 1)». [Consulta: 10 juliol 2020].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 10 juliol 2020].