OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Maria de Corroncui II

Santa Maria de Corroncui II és la nova església perroquial romànica del poble de Corroncui, de l'antic terme de Viu de Llevata, actualment pertanyent al terme municipal del Pont de Suert, a l'Alta Ribagorça.
Està refeta amb la incorporació de bona part dels elements de l'església vella. És un temple d'una sola nau, sense absis exempt, que ha sofert nombroses modificacions al llarg de la història.
Fou construïda al pla, a l'actual poble de Corroncui, incorporant les pedres de l'església vella, que era al lloc conegut com a Corroncui vell. Té molt elements, fins i tot ornamentals, procedents del temple antic.

## Referències

* ↑ Torres, Núria «Enmig del Pla de la Calma». Sàpiens [Barcelona], núm. 66, 4-2008, p. 55. ISSN: 1695-2014.

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert [et al.]. "Santa Maria de Corroncui", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7
* GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7.

## Vegeu també

* Santa Maria de Corroncui I

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santo Lapis

Santo Lapis (Bolonya, 1725 - 1764) fou un compositor italià del Classicisme.
Entre les seves composicions figuren, a més de 6 duets, 12 sonates per a clavicèmbal, 6 simfonies, etc., les òperes La generosità di Tiberio amb la col·laboració de Cordans i, La Fede in Cimento.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 29, pàg. 1775 (ISBN 84 239-4529-4)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 15, pàg. 535. (ISBN 84-239-4515-4)
# Sara Ramón Rosselló

Sara Ramón Rosselló (Sant Antoni de Portmany, 22 de febrer de 1973) és una farmacèutica i política eivissenca, diputada al Parlament de les Illes Balears en la IX legislatura.
És llicenciada en Farmàcia. A les eleccions municipals espanyoles de 2011 fou escollida regidora d'educació i cultura de l'ajuntament de Sant Antoni de Portmany pel PP i regidora del districte de Sant Rafel, compartit amb el regidor Francisco Cardona Ramon. Comprèn s’Olivera, Cas Arabins, es Fornàs, Puig des Planells, sa Creu i sa Coma.
Fou escollida diputada del PP d'Eivissa a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2015. Fou presidenta de la Comissió de l'estatut dels diputats i diputades del Parlament Balear del 9 de juliol de 2015 fins al 2 d'abril del 2019.
El 10 de juliol de 2019 fou nomenada Vicepresidenta tercera i consellera de Cultura, Educació i Patrimoni del Consell d'Eivissa.

## Referències

* ↑ Los vecinos de Sant Rafel piden el arreglo urgente de tres caminos, Diario de Ibiza, 8 de novembre de 2014
* ↑ Estructura organitzativa i competencial de l'ajuntament de Sant Antoni de Portmany i delegacions d'alcaldia i de ple municipal per al mandat 2011-2015 PDF
* ↑ Los 59 diputados que formarán el Parlament
* ↑ Fitxa del Parlament Balear
* ↑ Decret de Presidència núm. 2019000472, de data 10 de juliol de 2019, de nomenament de les persones membres del Consell Executiu i de les vicepresidències del Consell Insular d'Eivissa
# Víctor Gebhardt i Coll

Víctor Gebhardt i Coll (Barcelona, 28 d'agost de 1830 - Barcelona, 16 de març de 1894) fou un historiador català. Fill de Felip Gebhart i Antònia Coll. Cursà la carrera de Dret a la Universitat de Barcelona, on es graduà com a advocat el 1853. El 1867 fou nomenat secretari de la Companyia de Ferrocarril de Tarragona a Martorell i Barcelona i després desenvolupà un alt càrrec en el de Tarragona a Barcelona i França. Va pertànyer a les Acadèmies de Jurisprudència i Legislació, de Bones Lletres i de Belles Arts de Barcelona, i fou corresponent de la Real Academia de la Historia, secretari de la Junta del Conservatori de Música i Declamació del Liceu d'Isabel II, secretari dels Jocs Florals de Barcelona el 1865 i mantenidor el 1866 i un dels fundadors de l'Associació de Catòlics de Barcelona (1870).
Malgrat que no va ser polític militant, professà idees carlines, sent empresonat i deportat a Mallorca. Col·laborà a El Correo Catalán i altres diaris i fou redactor del Diario de Barcelona, en el que va estar encarregat de la secció estrangera.

## Obres
### Traduccions

* The Red Rover, de Cooper
* Du rôle de la familie dans l'Éducation, de Barrau
* L'Eglise romaine es face de la revolution, de Jacques Créatineau-Joly
* Les moines d'Occident, de Charles de Montalembert
* Filosofia de les Lleis

### Escrits

* Historia General de España y de sus Indias, (Barcelona, 1860-73)
* Historia de Francisco II de Napoles, (Barcelona, 1861, amb col·laboració amb Pere Puigbó, per la que fou condecorat amb la creu napolitana de l'orde de Francesc I)
* El pueblo español y las elecciones de 1864, (Barcelona, 1864)
* Lo siti de Girona en lo any 1809, (Barcelona, 1868, premiada en els Jocs Florals de Barcelona)
* Estudios sobre la historia de España, (Barcelona, 1870)
* Necrologia de D. Sebastián Antón Pascual, (Barcelona, 1873)
* La Tierra Santa, (Barcelona, 1875)
* Los dioses de Grecia y Roma, (Barcelona, 1881)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 1141 (ISBN 84-239-4525-1)
* «Necrología de D. Víctor Gebhardt». Boletín de la Asociación Artístico-Arqueológica Barcelonesa, 7-1894, pàg. 13-14.

## Referències

* ↑ Registre de defuncions. Any 1894. Registre núm.2545. Jutjat Lonja.Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona
# Pelmatochromis ocellifer

Pelmatochromis ocellifer és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13 cm de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical entre 25 °C-28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: rius Congo, Mangala i Ja.

## Referències

* 1 2 3 «Pelmatochromis ocellifer» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Daget, J., 1991. Pelmatochromis. p. 361-362. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Thys van den Audenaerde, D. F. E., 1968: A preliminary contribution to a systematic revision of the genus Pelmatochromis Hubrecht sensu lato (Pisces, Cichlidae). Revue de Zoologie et de Botanique Africaines v. 77 (pts 3-4): 349-391.
* Trewavas, E., 1973: I. On the cichlid fishes of the genus Pelmatochromis with proposal of a new genus for Pelmatochromis congicus; on the relationship between Pelmatochromis and Tilapia and the recognition of Sarotherodon as a distinct genus. Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 25 (núm. 1): 1-26.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Penny Black

El denominat Penny Black o Penic Negre va ser el primer timbre o segell de correus de la història, emès pel Regne Unit l'1 de maig de 1840 i vàlid per a ús postal des del 6 de maig per iniciativa de Rowland Hill després de la reforma del sistema postal britànic destinat a fer pagar al remitent segons el pes de l'enviament, i no al destinatari i segons la distància com fins llavors.
El timbre duu l'efígie de la reina Victòria. Per al seu disseny es va convocar un concurs en el qual van participar més de 2.000 dissenys i per al qual havia un premi de 600 lliures. No va haver un guanyador, pel que es va decidir utilitzar com disseny base un medalló de William Wyon realitzat en 1837 per a commemorar la visita de la reina a Londres, que va ser pintat per Henry Corboull, gravat per Frederick i Charles Health i imprès per Perkins Bacon. Va tenir un primer tiratge de 60.000 exemplars, però fins a ser retirat de la circulació, en 1841, es van emetre 68 milions d'exemplars, dels quals es calcula que sobreviuen un milió i mig.
Cada segell de correus mostra les coordenades del lloc que ocupava inicialment en la fulla d'impressió. Eixes coordenades es formen amb dues lletres, una per a la línia i altra per a la columna: d'AA a TL, que apareixen en els cantons dels timbres i que permeten als filatelistes reconstruir les fulles completes dels primers timbres britànics.

## Referències

* ↑ Arnau, Daniel «El primer segell de la història». Sàpiens. Sàpiens Publicacions [Barcelona], núm. 127, 3-2013, p.14. ISSN: 1695-2014.
* ↑ «Penny Black». Wiki Filatèlic. Filaposta. Foro de Filatelia i Amistad. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 7 febrer 2009].
# Penteu

D'acord amb la mitologia grega, Penteu (en grec antic Πενθεύς), va ser un rei de Tebes, fill d'Equíon, un dels Esparts, i d'Agave, una de les filles de Cadme.
La tradició més freqüent el fa hereu directe de Cadme, quan aquest, molt vell, va abdicar al seu favor. Una altra tradiació diu que entre Cadme i Penteu va regnar un fill de Cadme, Polidor, que Penteu va destronar.
La història de Penteu està relacionada amb el culte a Dionís. Com se sap, Dionís és un déu d'origen tebà, i per part de la seva mare, Sèmele, cosí de Penteu. Després de conquerir Àsia, el déu va decidir tornar a Tebes, la seva pàtria, i instaurar el seu culte, també per castigar les germanes de la seva mare, especialment Agave, per les calúmnies que havien llançat, un temps enrere, contra Sèmele. Després de passar Tràcia, Dionís va arribar a Tebes, on va fer embogir les dones, que van vestir-se com a bacants i van fugir a la muntanya a celebrar els misteris del déu. Però Penteu, tot i els advertiments de Cadme i de Tirèsias, es vol oposar a la propagació d'aquest culte violent. Es dirigeix a Dionís i el tracta de xerraire i d'impostor, tot i que el déu realitza alguns miracles, i el vol fer encadenar. El déu es deslliga de les seves cadenes i incendia el palau reial. El déu suggereix a Penteu que vagi en persona al mont Citeró, la muntanya de Tebes, per espiar les dones i ser testimoni dels excessos als quals es lliuren. Penteu escolta el consell i s'amaga darrere un pi. Però les dones el descobreixen, arrenquen el pi, i quan el tenen sota el seu poder, esquarteren el seu cos. Agave és la primera a agredir-lo, li agafa el cap i el clava a la punta d'un tirs. Torna a Tebes, passejant orgullosa el que ella creu que és el cap d'un lleó. Cadme la treu del seu error i Agave s'adona que ha matat el seu propi fill i no una fera.
Aquest mite va ser portat a escena per Eurípides i per Esquil. Va ser molt conegut en la literatura i l'art antics i se li atribuïa una significació religiosa, ja que Penteu era el prototip de l'impiu, castigat pel seu orgull.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 428. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 171. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Gran Decepció

La Gran decepció fou un esdeveniment important en la història del Moviment mil·lerista, un grup religiós dels Estats Units al segle xix.
William Miller, mitjançant una interpretació de texts de la Bíblia, havia calculat que Jesús de Natzaret tornaria a la Terra el 22 d'octubre de 1844. En arribar aquest dia i després que Jesús no apareguera com esperaven, gran nombre de seguidors mil·leristes van abandonar, cosa que provocà la desfeta del grup. Malgrat tot, molts continuaren amb la seva influència de treball.

## Història

Entre 1831 i 1844, William Miller tingué el paper molt important en el que els historiadors anomenen el Segon Despertar religiós. El moviment mil·lerista tingué una influència important en punts de vista sobre profecies bíbliques, inclòs en el que posteriorment seria l'Església Adventista del Setè Dia. Miller defensà un grup de catorze regles per a la interpretació de la Bíblia. Recolzant-se en l'estudi de la profecia de Daniel 8:14, Miller calculà que Jesús tornaria entre el 21 de març de 1843 i el 21 de març de 1844; posteriorment la data fou calculada pel calendari jueu i assenyalada per al 22 d'octubre de 1844.
Arribà el dia i Jesús no va aparèixer, provocant entre els seguidors de Miller el que es coneix com la "Gran Decepció". Milers de seguidors abandonaren el moviment. Però una resta va examinar novament les escriptures, i va concloure que Jesús va aparèixer al cel aquell mateix dia.

## Repercussions
### Església Adventista del Setè Dia

Els pensadors de l'Església Adventista van concloure que, en aquesta data, Crist passà del Lloc Sant del Santuari Celestial al Lloc Santíssim, on començà a jutjar els justos i els impius de tots els temps. Al final d'aquest judici és quan Crist ha de tornar a la Terra o (Segona Vinguda de Jesucrist).

### Altres grups

* Jonas Wendell experimentà períodes de debilitat de la seva fe després de 1844. Després d'un estudi de la cronologia bíblica, arribà a la conclusió que la Segona Vinguda de Jesucrist seria primer el 1868, i finalment el 1873.
* Nelson H. Barbour, l'editor de la revista adventista The Midnight Cry (El Crit de mitjanit), proclamava que Jesús tornaria de manera visible l'any 1874.
* B.W. Kieth, que més tard arribà a ser un escriptor i col·laborador de la revista La Talaia de Russell, després del fracàs de Barbour engendrà la idea de la presència invisible de Crist.
* Charles Taze Russell, influït per Nelson H. Barbour, heretà les especulacions profètiques sobres la fi del món i la presència invisible i inicià el Moviment d'Estudiants de la Bíblia. Seguint la tradició, pronosticà que la fi del món esdevindria l'any 1914, corroborant la seva teoria amb la piramidologia.
* Joseph Rutherford, successor de Russell, basant-se en textos bíblics, va defensar que les religions falses (catolicisme, protestantisme…) serien destruïdes l'any 1919 i que el 1925 seria l'inici dels 1.000 anys del regne de Crist.
# Petromyscus monticularis

Petromyscus monticularis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. Viu a Namíbia i Sud-àfrica a altituds d'entre 100 i 2.000 msnm. El seu hàbitat natural són les zones rocoses situades als matollars semidesèrtics. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, monticularis, significa 'del monticle' en llatí.

## Referències

* ↑ Coetzee, N.; Schlitter, D. Petromyscus monticularis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 febrer 2016.
* ↑ Entrada «Petromyscus» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Dendromus nyasae

Dendromus nyasae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. Viu a Burundi, la República Democràtica del Congo, Ruanda i Uganda a altituds d'entre 1.300 i 4.000 msnm. Ocupa una gran varietat d'hàbitats, incloent-hi els boscos oberts i els boscos de bambú. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, nyasae, es refereix a Nyasalàndia (actualment Malawi).

## Referències

* ↑ Dieterlen, F. Dendromus kivu. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 9 febrer 2016.
* ↑ Entrada «Dendromus» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Dendromus mesomelas

Dendromus mesomelas és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. Viu a Botswana, la República Democràtica del Congo, Kenya, Malawi, Moçambic, Namíbia, Sud-àfrica, Tanzània i Zàmbia. Els seus hàbitats naturals són els herbassars i els mosaics de boscos i herbassars. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, mesomelas, significa ‘esquena negra’ en llatí.

## Referències

* ↑ Coetzee, N.; Monadjem, A. Dendromus mesomelas. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 12 febrer 2016.
* ↑ Entrada «Dendromus» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Dendromus mystacalis

Dendromus mystacalis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. Viu a Angola, la República Democràtica del Congo, Etiòpia, Kenya, Lesotho, Malawi, Moçambic, Ruanda, Sud-àfrica, Eswatini, Tanzània, Uganda, Zàmbia i Zimbàbue. El seu hàbitat natural són els mosaics d'herbassar i sabana. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, mystacalis, significa ‘de bigotis' en llatí.

## Referències

* ↑ Coetzee, N.; Monadjem, A. Dendromus mystacalis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 13 febrer 2016.
* ↑ Entrada «Dendromus» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Steatomys caurinus

Steatomys caurinus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. Viu a Benín, Burkina Faso, Costa d'Ivori, Ghana, Mali, el Níger, Nigèria, el Senegal i Togo. Es tracta d'un animal nocturn. Els seus hàbitats naturals són els herbassars i els camps de conreu. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, caurinus, significa 'del nord-oest' en llatí.

## Referències

* ↑ Schlitter, D.; Coetzee, N. Steatomys caurinus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 febrer 2016.
* ↑ Entrada «Steatomys» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Eliurus tanala

Eliurus tanala és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. És endèmic de l'est de Madagascar, on viu a altituds d'entre 410 i 1.625 msnm. Grimpa als arbres. Els seus hàbitats naturals són els boscos humits tropicals situats a les faldes de les muntanyes i els boscos montans. Està amenaçat per la transformació del seu medi per a usos agrícoles. El seu nom específic, tanala, es refereix al grup ètnic dels tanala, que viuen al sud-est de Madagascar.

## Referències

* ↑ Goodman, S.; Raherisehena, M.; Ramiarinjanahary, H. Eliurus tanala. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 16 març 2016.
* ↑ Entrada «Eliurus» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Ratolí de peus grossos cuallarg

El ratolí de peus grossos cuallarg (Macrotarsomys ingens) és una espècie de rosegador de la família dels nesòmids. És endèmic del nord-oest de Madagascar, on viu a altituds d'entre 100 i 400 msnm. Es tracta d'un animal nocturn i gairebé completament arborícola. El seu hàbitat natural són els boscos caducifolis secs del Parc Nacional d'Ankarafantsika i els seus voltants. Està amenaçat pels incendis forestals, la tala d'arbres i la depredació per gossos i gats ferals. El seu nom específic, ingens, significa 'ingent' en llatí.

## Referències

* ↑ Goodman, S.; Rakotondravony, D.; Dollar, L. Macrotarsomys ingens. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 18 març 2016.
* ↑ Entrada «Macrotarsomys» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Voalavo antsahabensis

Voalavo antsahabensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. És endèmic del centre-est de Madagascar, on viu a altituds d'entre 1.250 i 1.425 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals montans. Està amenaçat per la destrucció del seu medi a causa de l'agricultura d'artigatge. El seu nom específic, antsahabensis, significa 'd'Antsahabe' i es refereix a un municipi de Madagascar.

## Referències

* ↑ Goodman, S. Voalavo antsahabensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 18 març 2016.
* ↑ Entrada «Voalavo» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Microtus abbreviatus

Microtus abbreviatus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic d'Alaska (Estats Units), on se'l troba a l'Illa Hall (M. a. abbreviatus) i l'Illa de Sant Mateu (M. a. fisheri). El seu hàbitat natural són les planes humides i les faldes dels turons. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, abbreviatus, significa ‘abreviat’ en llatí.

## Referències

* ↑ Frey, J.; NatureServe (Garibaldi, A.; Hammerson, G.). Microtus abbreviatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 13 abril 2016.
* ↑ Entrada «Microtus» d'Animalia (en anglès).
# Neodon

Neodon és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Totes les espècies d'aquest grup són oriündes de la Xina i països propers. S'assembla a Microtus en l'aspecte exterior i les característiques cranials, però se'n diferencia en la morfologia de la primera dent molar inferior. Les espècies d'aquest gènere es classificaven anteriorment en el si de Pitymys, que actualment es considera un subgènere de Microtus. El nom genèric Neodon significa ‘dent nova’ en llatí.

## Referències

* ↑ Andrew T. Smith, Yan Xie, Robert S. Hoffmann, Darrin Lunde, John MacKinnon, Don E. Wilson, W. Chris Wozencraft. A Guide to the Mammals of China (en anglès). Princeton University Press, 2010, p. 236. ISBN 9781400834112.
* ↑ Entrada «Neodon» d'Animalia (en anglès).