OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tylochromis trewavasae

Tylochromis trewavasae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Camerun.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. 1920. A revision of the African cichlid fishes of the genus Tylochromis. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 5 (núm. 26): 163-169.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stiassny, M. L. J. 1989. A taxonomic revision of the African genus Tylochromis (Labroidei, Cichlidae); with notes on the anatomy and relationships of the group. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 258: 1-161.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ermita de Sant Sebastià de Sitges

L'ermita de Sant Sebastià és un edifici religiós del segle xix a Sitges, al Garraf inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

L'ermita de Sant Sebastià, de planta quadrada, forma part del cementiri de Sitges. És un edifici d'una sola nau, amb creuer i capelles laterals. La façana presenta una composició simètrica amb teulada a dues vessants. A la part baixa hi ha una base de carreus regulars de pedra. El portal centrat té arc de mig punt de dovelles de pedra. A la part superior de la façana hi ha una obertura circular. El conjunt queda completat amb una fornícula situada a la línea de la façana sobre el vèrtex de la teulada. És realitzada en maó i rajoles, on apareix la imatge de Sant Sebastià. El campanar situat a la part posterior es corona amb coberta de pavelló amb rajoles.

## Història

Tot i que no hi ha documentació sobre els orígens de la primitiva ermita de Sant Sebastià, hom pensa que data del segle VIII; la inscripció de l'any 1614 que hi havia als seus murs ha fet que els historiadors situessin en aquesta data unes obres de remodelació. L'edificació actual va iniciar-se l'any 1857 (data que apareix a la dovella central de la porta), sota la direcció d'obres Cros.
L'edifici actual, però, és obra del segle xix (1857-1861) pel mestre d'obres Francesc Cros; un cop acabada la construcció, va ser adscrita al servei de capella del cementiri. A banda de la imatge de Sant Sebastià que s'hi venera, en l'ermita es poden veure també passos de la Setmana Santa sitgetana. Va ser beneïda el 23 d'agost de 1861 i el dia 25 del mateix mes s'hi va portar el sant en processó. En aquesta data va quedar convertida en capella del cementiri.
Depèn de la parròquia de Sant Bartomeu i Santa Tecla de Sitges. Celebracions principals: Del 19 al 27 de gener, novena de sant Sebastià, amb ofici solemne el dia 20. Per dimecres Sant, al vespre es fa el Pòrtic de la Setmana Santa, i dijous i divendres s'exposen els passos de la processó (no tots; alguns tenen altres llocs d'exposició). Per Sant Pere s'hi celebra l'ofici en commemoració de la festa del barri de les Cases Noves. El 2 de Novembre, Missa pels difunts.
En els goigs de Sant Sebastià, s'agraeix al sant que hagués alliberat Sitges de la pesta.

## Referències

* 1 2 3 «Ermita de Sant Sebastià de Sitges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Bibliografia

* Servei del Patrimoni Arquitectònic El Baix Penedès. El Garraf Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1991. Col. Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya 3. ISBN 84-393-1227-X

## Enllaços externs

* Plana de l'ermita en la web de la Parròquia de Sitges Arxivat 2008-05-10 a Wayback Machine.
* Fotografia Arxivat 2008-07-05 a Wayback Machine.
# Arroyomolinos (Madrid)

Arroyomolinos és un municipi de la comunitat autònoma de Madrid. Limita amb els municipis de Moraleja de Enmedio, Móstoles, Fuenlabrada i Navalcarnero.

## Història

Segons algunes fonts, Arroyomolinos va ser fundat pels àrabs, per a més tard ser conquistat i cristianitzat pel monarca Alfons VI de Castella en el seu avanç cap a la decisiva reconquesta de Toledo (1085). En aquells dies, el lloc era conegut amb el nom de Barracas del Arroyo. Altres fonts no obstant això consideren que la localitat va ser fundada en l'any 1400, amb la mateixa denominació, per a més tard canviar a l'actual.
Fou durant aquells mateixos anys quan Pere I el Cruel va concedir a Día Gómez de Toledo el privilegi de repoblar el terme d'Arroyomolinos amb 80 habitants. Cap a 1476, Juan de Oviedo es va ensenyorir de la vila i va ordenar la construcció d'una torre, coneguda en l'actualitat com Torrassa d'Arroyomolinos o Torre del Pan. Quan en aquest any, Gonzalo Chacón va assetjar Arroyomolinos para combatre Oviedo, la Torrassa no s'havia conclòs encara, de manera que va ser aquest últim qui va ordenar la seva finalització. A la fi del segle xix i a principi del xx, la Torrassa va ser utilitzada com a graner en les dues primeres plantes i com a colomar en les tres restants.
D'aquesta època data l'entapissat dels buits de les plantes superiors per a controlar les aus i va anar també llavors quan es van arrasar el parapet i els merlets del terrat, amb la finalitat de construir els més de 4.000 nius que en el passat tenia la torre. Malgrat la seva proximitat a l'autovia d'Extremadura no es va veure molt afectat pel creixement poblacional dels anys 1970 que van afectar altres localitats del seu entorn. No obstant això al començament del segle XXI l'alt preu de l'habitatge a Madrid, unit al seu escàs desenvolupament urbanístic previ, ha obert les portes a l'especulació immobiliària i ha impulsat el desenvolupament demogràfic, duplicant la seva població en tot just un any, de 3984 habitants en 2005 a 9020 en 2006.

## Enllaços externs

* Todoarroyo.com Arxivat 2008-07-03 a Wayback Machine.
* UD Arroyomolinos, pàgina oficial Arxivat 2008-09-18 a Wayback Machine.
# Districte de Mende

El Districte de Mende és un dels dos districtes del departament francès de la Losera a la regió d'Occitània. Té el cap a la prefectura de Mende i té 18 cantons i 135 municipis.

## Composició

* Cantó d'Aumont-Aubrac amb sis municipis
* Cantó de Le Bleymard amb 12 municipis
* Cantó de la Canourgue amb sis municipis
* Cantó de Chanac amb 5 municipis
* Cantó de Châteauneuf-de-Randon amb 8 municipis
* Cantó de Fournels amb 10 municipis
* Cantó de Grandrieu amb 7 municipis
* Cantó de Langogne amb 9 municipis
* Cantó de Le Malzieu-Ville amb 9 municipis
* Cantó de Marvejols amb 11 municipis
* Cantó de Mende-Nord amb 5 municipis
* Cantó de Mende-Sud amb sis municipis
* Cantó de Nasbinals amb sis municipis
* Cantó de Saint-Alban-sur-Limagnole amb 5 municipis
* Cantó de Saint-Amans amb 10 municipis
* Cantó de Saint-Chély-d'Apcher amb 7 municipis
* Cantó de Saint-Germain-du-Teil amb 7 municipis
* Cantó de Villefort amb 7 municipis
# Sargochromis carlottae

Sargochromis carlottae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 34,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Angola, Namíbia, Botswana, Zàmbia i Zimbàbue.

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1920. The classification of the fishes of the family Cichlidae.--I. The Tanganyika genera. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 5 (núm. 25): 33-53.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Boulenger, G. A. 1905. Description of a new fish of the genus Paratilapia, from the Upper Zambesi. Ann. S. Afr. Mus. v. 3 (pt 7, núm. 8): 301-302, Pl. 14.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Olivier Aubert

Pierre François Olivier Aubert (Amiens, Picardia, 1763 - París?. 1830) fou un violoncel·lista i compositor francès.
Distingit violoncel·lista que va pertànyer durant vint-i-cinc anys a l'Òpera Còmica de París. Va escriure dos mètodes de violoncel, un d'ells molt notable per ser el primer que es feu amb una base racional, i gran nombre d'obres per a violoncel.
També se li deu un assaig titulat Histoire abregée de la musique ancienne et moderne ou Reflexions sur ce qu'il y a de plus probable dans les écrits qui ont traité ce sufet. (París, 1827).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 6, pàg. 986 (ISBN 84-239-4506-5)
# Macouba

Macouba és un municipi francès, situat a la regió de Martinica. El 2009 tenia 1.325 habitants. Es troba a la part més septentrional de l'illa.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Sainte-Rose Cakin | UMP |

## Referències

* ↑ «Commune de Macouba (97215)».
# Sarotherodon linnellii

Sarotherodon linnellii és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Barombi Mbo (oest del Camerun).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lönnberg, E. 1903. On a collection of fishes from the Cameroon containing new species. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 12 (núm. 67): 37-46.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E. i G.G. Teugels, 1991. Sarotherodon. p. 425-437. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París, França.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sarritor

Sarritor és un gènere de peixos pertanyent a la família dels agònids.

## Taxonomia

* Sarritor frenatus (Gilbert, 1896)
* Sarritor knipowitschi (Lindberg & Andriasev, 1937)
* Sarritor leptorhynchus (Gilbert, 1896)

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Evermann B. W., 1896. A check-list of the fishes and fish-like vertebrates of North and Middle America. Rep. U. S. Fish Comm. v. 21 (1895) Append. 5. 207-584.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H., 1896. The ichthyological collections of the steamer Albatross during the years 1890 and 1891. Report of the United States Fish Commission v. 19 (1893): 393-476, Pls. 20-35.
* ↑ Kanayama, T., 1980: Intraspecific variation in the agonid fish, Sarritor frenatus. Japanese Journal of Ichthyology v. 26 (núm. 4): 364-366.
* ↑ Andriàixev, A. P., 1937. To the knowledge of the ichthyofauna from the Bering and Chukchi seas. Issled. Morey SSSR, Leningrad v. 25: 292-355.
* ↑ Gilbert, C. H., 1896. The ichthyological collections of the steamer Albatross during the years 1890 and 1891. Rep. U. S. Fish Comm. v. 19 (1893): 393-476, Pls. 20-35.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Satyrichthys clavilapis

Satyrichthys clavilapis és una espècie de peix pertanyent a la família dels peristèdids.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu fins als 291 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: les illes Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1873. Ueber die Familie Triglidae, nebst einigen Worten über die Classification. Arch. Naturgeschichte v. 39 (núm. 1). 71-93.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fowler, H. W., 1938. Descriptions of new fishes obtained by the United States Bureau of Fisheries steamer "Albatross", chiefly in Philippine seas and adjacent waters. Proceedings of the United States National Museum v. 85 (núm. 3032): 31-135.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Richards, W.J., 1999. Triglidae. Gurnards, sea robins, armored gurnards, and armored sea robins. p. 2359-2363. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). FAO, Roma.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Satyrichthys lingi

Satyrichthys lingi és una espècie de peix pertanyent a la família dels peristèdids.

## Descripció

* Fa 50 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical (29°S-34°S) que viu a la plataforma continental i el talús continental.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del sud d'Austràlia.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1873. Ueber die Familie Triglidae, nebst einigen Worten über die Classification. Arch. Naturgeschichte v. 39 (núm. 1). 71-93.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Whitley, G. P., 1933. Studies in ichthyology. Núm. 7. Rec. Aust. Mus. v. 19 (núm. 1): 60-112, Pls. 11-15.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Gomon, M.F., C.J.M. Glover i R.H. Kuiter (eds.), 1994. The fishes of Australia's south coast. State Print, Adelaida. 992 p.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Scardinius

Scardinius és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Scardinius acarnanicus (Economidis, 1991)
* Scardinius dergle (Heckel & Kner, 1858)
* Scardinius erythrophthalmus (Linnaeus, 1758)
* Scardinius graecus (Stephanidis, 1937)
* Scardinius hesperidicus (Bonaparte, 1845)
* Scardinius knezevici (Bianco & Kottelat, 2005)
* Scardinius plotizza (Heckel & Kner, 1858)
* Scardinius racovitzai (Müller, 1958)
* Scardinius scardafa (Bonaparte, 1837)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Economidis, P. S. 1991. Check list of freshwater fishes of Greece. Recent status of threats and protection. Hellenic Society for the Protection of Nature. Atenes, Grècia. Check List Fish Greece: 1-48 pp.
* 1 2 Heckel, J. J. & R. Kner. 1858. Die Süsswasserfische der Österreichischen Monarchie, mit Rücksicht auf die angränzenden Länder. Leipzig. Die Süsswasserfische der östreichischen Monarchie mit rücksicht auf die angränzenden länder / bearbeitet von Jakob Heckel und Rudolf Kner. Leipiz.: i-xii + 1-388.
* ↑ Linnaeus, C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Vol. I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1: i-ii + 1-824.
* ↑ Stephanidis, A. 1937. Poissons d'eau douce, nouveaux pour l'ichthyofaune de la Grèce. (Note ichthyologique Núm. 1). Acta Inst. Mus. Zool. Univ. Atenes, Grècia. V. 1: 263-268, Pls. 1-2.
* ↑ Bonaparte, C. L. 1845. Catalogo metodico dei Ciprinidi d'Europa, e rilievi sul volume XVII dell´ istoria naturale dei pesci del Sig. Valenciennes. Milà, Itàlia. Catalogo metodico dei Ciprinidi d'Europa, ...: 1-20.
* ↑ Bianco, P. G. & M. Kottelat. 2005. Scardinius knezevici, a new species of rudd from Lake Skadar, Montenegro (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 16 (núm. 3): 231-238.
* ↑ Müller, G. J. 1958. Scardinius racovitzai n. sp. (Pisces, Cyprinidae), eine reliktäre Rotfeder aus Westrumänien. Senckenb. Biol. v. 39 (núms. 3/4): 165-168.
* ↑ Bonaparte, C. L. 1837. Iconografia della fauna italica per le quattro classi degli animali vertebrati. Tomo III. Pesci. Roma. Iconografia, v. 3: Fasc. 19-21, puntata 94-103, 105-109, 5 pls.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
# Scartella itajobi

Scartella itajobi és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,7 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic: Fernando de Noronha.

## Referències

* ↑ Rangel, C.A. & Mendes, L.F., 2009. Review of blenniid fishes from Fernando de Noronha Archipelago, Brazil, with description of a new species of Scartella (Teleostei: Blenniidae). Zootaxa, 2006: 51-61.
* ↑ Jordan D. S., 1886. List of fishes collected at Havana, Cuba, in December, 1883, with notes and descriptions. Proceedings of the United States National Museum v. 9 (núm. 551). 31-55.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.

## Bibliografia

* Bath, H., 1990: Über eine neue Art der Gattung Scartella von den Kapverdischen Inseln (Pisces: Blenniidae). Mitteilungen Pollichia v. 77: 395-407.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Scarus tricolor

Scarus tricolor és una espècie de peix de la família dels escàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 26,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a KwaZulu-Natal (Sud-àfrica), Madagascar, les Seychelles, Maurici, les Maldives, la Polinèsia Francesa, Tonga i Pitcairn.

## Referències

* ↑ Forsskål, Peter: Descriptiones animalium avium, amphibiorum, piscium, insectorum, vermium; quae in itinere orientali observavit... Post mortem auctoris edidit Carsten Niebuhr. Copenhaguen. Descr. Animalium . 1-20 + i-xxxiv + 1-164. Any 1775.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bleeker, P., 1847. Pharyngognathorum Siluroideorumque species novae Javanenses. Natuur. Geneesk. Arch. Neerl.-Ind. v. 4 (núm. 2): 155-169.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E. i J.H. Choat, 1980. Two new parrotfishes of the genus Scarus from the Central and South Pacific, with further examples of sexual dichromatism. Zool. J. Linn. Soc. 70:383-419.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Scherzo núm. 4 (Chopin)

El Scherzo núm. 4 en mi major, op. 54, és una obra per a piano composta per Frédéric Chopin el 1842; és el quart i darrer dels seus scherzi.
Chopin probablement va escriure l'Scherzo en mi major durant l'estiu de 1842. El 15 de desembre del mateix any, el músic en va proposar la publicació a l'editor alemany habitual, Breitkopf & Härtel, i va sol·licitar un pagament de 500 francs. La casa editorial de Leipzig el va publicar l'any següent, mentre que Schlesinger ho va fer a París, i Wessel a Londres no en va treure una edició fins al 1845. La dedicatòria està adreçada a dues alumnes: a Jeanne de Caraman a la pàgina autògrafa i per a la versió alemanya, i a Clotilde de Caraman per a la versió francesa.
A diferència dels tres scherzi precedents (op. 20, op. 31, op. 39), la tonalitat de mi major és més tranquil·la tot i que l'obra posseeix alguns moments excepcionalment apassionats i dramàtics. L'scherzo inicialment té l'estructura de rondó sonata; en el trio passa a do sostingut menor i es basa en una cançó popular de Polònia. És l'únic dels quatre scherzi de Chopin que la tonalitat principal està en mode major.
Aquest scherzo és el més llarg dels quatre, tant en temps (al voltant de 8-10 minuts) com en la quantitat de compassos (més de 960).

## Referències

* 1 2 Gastone Belotti, Chopin, EDT, Torí, 1984.