OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rhipidomys

Rhipidomys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Les espècies d'aquest grup viuen a Panamà, el nord dels Andes, l'Amazones, l'altiplà brasiler i la Mata Atlàntica. N'hi ha una vintena d'espècies, algunes de les quals han sigut descrites durant la dècada del 2010.
El nom genèric Rhipidomys significa ‘ratolí semblant a un ventall’ en llatí.

## Taxonomia

* Rhipidomys
** Grup fulviventer
*** Rhipidomys caucensis
*** Rhipidomys fulviventer
*** Rhipidomys venustus
*** Rhipidomys wetzeli
** Grup leucodactylus
*** Rhipidomys albujai
*** Rhipidomys austrinus
*** Rhipidomys cariri
*** Rhipidomys couesi
*** Rhipidomys emiliae
*** Rhipidomys gardneri
*** Rhipidomys ipukensis
*** Rhipidomys itoan
*** Rhipidomys latimanus
*** Rhipidomys leucodactylus
*** Rhipidomys macrurus
*** Rhipidomys mastacalis
*** Rhipidomys modicus
*** Rhipidomys nitela
*** Rhipidomys ochrogaster
*** Rhipidomys tribei
*** Rhipidomys venezuelae
** Grup macconnelli
*** Rhipidomys macconnelli

## Referències

* ↑ Entrada «Rhipidomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Entrada «Rhipidomys» d'Animalia (en anglès).
# Peromyscus polius

Peromyscus polius és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del centre-oest de Chihuahua (Mèxic). Els seus hàbitats naturals són els boscos de coníferes i determinats matollars xeròfils. Està amenaçat per la desforestació i la mineria a cel obert practicada a la seva distribució. El seu nom específic, polius, significa ‘gris’ en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.,; Castro-Arellano, I.; Lacher, T.; Vázquez, E.; Arroyo-Cabrales, J. Peromyscus polius. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 agost 2016.
* ↑ Entrada «Peromyscus» d'Animalia (en anglès).
# Peromyscus megalops

Peromyscus megalops és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Mèxic, on viu a altituds d'entre 1.500 i 3.000 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos de pins i roures situats a altiplans. Prefereix les zones riberenques. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, megalops, significa ‘ull gran’ en llatí.

## Referències

* ↑ Castro-Arellano, I.; Vázquez, E. Peromyscus megalops. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 12 agost 2016.
* ↑ Entrada «Peromyscus» d'Animalia (en anglès).
# Kafr Qallil

Kafr Qallil (àrab: كفر قلّيل, Kafr Qallīl) és un vila palestina de la governació de Nablus, a Cisjordània, al nord de la vall del Jordà, 4 kilòmetres al sud de Nablus. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques tenia 2.491 habitants en 2007.

## Referències

* ↑ 2007 PCBS Census Arxivat 2019-04-09 a Wayback Machine.. Palestinian Central Bureau of Statistics. p.110.
* ↑ Kafr Qalil. Jerusalem Media and Communications Center (JMCC).
# Peromyscus bullatus

Peromyscus bullatus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Mèxic, on viu a altituds d'entre 2.250 i 2.500 msnm. El seu hàbitat natural són les zones planes de sòl sorrenc amb herbes, arbres i iuques. Està amenaçat per la transformació del seu medi per a usos agrícoles. El seu nom específic, bullatus, significa ‘inflat’ en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I. Peromyscus bullatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 17 agost 2016.
* ↑ Entrada «Peromyscus» d'Animalia (en anglès).
# Al-Masara

Al-Masara o al-Ma'sara (àrab: المعصرة, al-Maʿṣara) és una vila de la governació de Betlem, al centre de Cisjordània, situada 6,2 kilòmetres al sud-oest de Betlem. Segons l'Oficina Central d'Estadístiques de Palestina (PCBS), tenia 1.011 habitants en 2016. Limita a l'est amb la vila de Khallet al-Haddad.
El seu nom, que es tradueix com «la premsa», deriva d'una premsa d'olives romana d'Orient encara ubicada a al-Ma'sara. En 1883 el Survey of Western Palestine (SWP) del Fons per a l'Exploració de Palestina va assenyalar «munts de pedres i cisternes» a la zona. La vila moderna va ser fundada el 1930 per membres de les tribus àrabs al-Zawahra i al-Ta'mirah. L'Autoritat Nacional Palestina (PNA) va establir un comitè de desenvolupament local de set membres per administrar el poble, la major part de la qual es troba a Àrea B, deixant a jurisdicció de l'ANP els afers civils d'Al-Ma'sara. Actualment, el cap del comitè local és Mahmoud Alaeddin.
Hi ha una mesquita, una mesquita al-Ma'sara i una escola primària i secundària al poble. L'agricultura representa el 70% de l'activitat econòmica d'Al-Ma'sara, mentre que el sector civil representa el 16%. La superfície total de la terra és de 973 dúnams, dels quals 42 dúnams són urbanitzats. La major part de la resta, 505 dúnams, és sòl cultivable.

## Referències

* ↑ «Projecció de població pel Districte de Betlem, ordenat per municipis, 2006- 2016». Arxivat de l'original el 2013-11-22. [Consulta: 4 octubre 2017].
* 1 2 3 4 Al-Ma'sara Village Profile. Applied Research Institute-Jerusalem (ARIJ). 2010.
* ↑ Conder and Kitchener, 1883, SWP III, p. 359
* ↑ Masara Profile. Jerusalem Media and Communications Center (JMCC). 2007-02-09.

## Bibliografia

* Conder, Claude Reignier; Kitchener, Herbert H. The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. 3. Londres: Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1883.
* Palmer, E. H.. The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer. Comitè del Fons per a l'Exploració de Palestina, 1881. (p. 400)
# Habromys lophurus

Habromys lophurus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 2 i 3.110 msnm a Guatemala, Mèxic i, possiblement, El Salvador. Es tracta d'un animal nocturn i semiarborícola. El seu hàbitat natural són els boscos montans humits situats al cinturó de pins i roures. Està amenaçat per la desforestació. El seu nom específic, lophurus, significa ‘cua crestada’ en llatí.

## Referències

* ↑ Reid, F.; Vázquez, E.; Emmons, L. Habromys lophurus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 21 agost 2016.
* ↑ Entrada «Habromys» d'Animalia (en anglès).
# Onychomys arenicola

Onychomys arenicola és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu als Estats Units (Arizona, Nou Mèxic i Texas) i Mèxic. Els seus hàbitats naturals són les selves nebuloses i els boscos de pins i roures. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, arenicola, significa ‘arenícola’ en llatí.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V. et al. Onychomys arenicola. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 agost 2016.
* ↑ Entrada «Onychomys» d'Animalia (en anglès).
# Onychomys torridus

Onychomys torridus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu als Estats Units (Arizona, Califòrnia, Nevada, Nou Mèxic i Utah) i Mèxic. Els seus hàbitats naturals són els matollars desèrtics i les zones de sòl rocós, creosota o semidesert. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, torridus, significa ‘tòrrid’ en llatí.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V. et al. Onychomys torridus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 agost 2016.
* ↑ Entrada «Onychomys» d'Animalia (en anglès).
# Ratolí de Florida

El ratolí de Florida (Podomys floridanus) és una espècie de rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Florida (Estats Units). Ocupa una àmplia varietat d'hàbitats, majoritàriament de clima calorós i àrid. Està amenaçat per la destrucció del seu medi i el declivi de les poblacions de tortuga gòfer, de les quals depèn en gran manera per als seus caus. El seu nom específic, floridanus, significa ‘de Florida’ en llatí.

## Referències

* ↑ Pergams, O.; NatureServe (Hammerson, G.; Jackson, D. R.). Podomys floridanus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 24 agost 2016.
* ↑ Entrada «Podomys» d'Animalia (en anglès).
# Ratolí de Thomas ashaninca

El ratolí de Thomas ashaninca (Thomasomys onkiro) és una espècie de rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del sud del Perú, on viu a altituds d'aproximadament 3.350 msnm. Es tracta d'un animal terrestre. El seu hàbitat natural són els boscos montans. Està amenaçat per la desforestació, la fragmentació d'hàbitat i l'agricultura. El seu nom específic, onkiro, significa ‘ratolí’ en ashaninca.

## Referències

* ↑ Pacheco, V.; Vargas,, J. Thomasomys onkiro. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 agost 2016.
* ↑ Entrada «Thomasomys» d'Animalia (en anglès).
# Wiedomys

Wiedomys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Les dues espècies vivents d'aquest grup són endèmiques de l'est del Brasil, mentre que l'espècie extinta vivia en allò que avui en dia és l'Argentina. Tenen una llargada de cap a gropa de 100–128 cm, la cua de 160–205 cm i un pes de fins a 40 g. El nom genèric Wiedomys significa ‘ratolí de Wied’ en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Wiedomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Entrada «Wiedomys» d'Animalia (en anglès).
# Akodon aerosus

Akodon aerosus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 1.200 i 2.400 msnm a Bolívia, l'Equador i el Perú. Es tracta d'un animal nocturn que s'alimenta d'insectes, llavors i plantes. Els seus hàbitats naturals són els boscos perennifolis, les zones montanes i els herbassars. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, aerosus, significa ‘ple de coure’ en llatí.

## Referències

* ↑ Bernal, N.; Dunnum, J.; Vivar, E. Akodon aerosus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 2 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Akodon» d'Animalia (en anglès).
# Akodon caenosus

Akodon caenosus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu al nord-oest de l'Argentina i el centre-sud de Bolívia. Fou descrit el 1918 i des d'aleshores se l'ha classificat com a espècie a part i com a subespècie de A. lutescens (anteriorment A. puer). L'espècie A. aliquantulus, descrita el 1999 a partir d'uns espècimens molt petits trobats a l'Argentina, es considera un sinònim de A. canosus. El seu nom específic, caenosus, significa ‘fangós' en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Akodon» d'Animalia (en anglès).
# Akodon dolores

Akodon dolores és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del centre-nord de l'Argentina. El seu hàbitat natural són els matollars, però evita els herbassars d'altiplà. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, dolores, es refereix al municipi argentí de Villa Dolores.

## Referències

* ↑ D'Elía, G. Akodon dolores. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 4 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Akodon» d'Animalia (en anglès).
# Bibimys chacoensis

Bibimys chacoensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a l'est del Paraguai i el nord de l'Argentina. El seu hàbitat natural són els herbassars propers als boscos. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, chacoensis, significa ‘del Chaco’ en llatí.

## Referències

* ↑ D'Elía, G.; Pardiñas, U. Bibimys chacoensis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 19 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Bibimys» d'Animalia (en anglès).
# Juscelinomys huanchacae

Juscelinomys huanchacae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de la serralada de Huanchaca (Bolívia). El seu hàbitat natural són les sabanes ben drenades amb herba espessa i arbres o matolls dispersos. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, huanchacae, significa ‘de Huanchaca’ en llatí.

## Referències

* ↑ Dunnum, J. et al. Juscelinomys huanchacae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Juscelinomys» d'Animalia (en anglès).
# Lenoxus apicalis

Lenoxus apicalis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 1.100 i 2.500 msnm a Bolívia i el Perú. El seu hàbitat natural són els boscos primaris i secundaris. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, apicalis, significa ‘apical’ en llatí.

## Referències

* ↑ Dunnum, J. et al. Lenoxus apicalis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 29 octubre 2016.
* ↑ Entrada «Lenoxus» d'Animalia (en anglès).
# Oxymycterus nasutus

Oxymycterus nasutus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds superiors a 400 msnm al Brasil i l'Uruguai. S'alimenta d'insectes. Els seus hàbitats naturals són els aiguamolls, els bancs de sorra costaners, les pastures i les ribes dels rierols. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, nasutus, significa ‘nassut’ en llatí.

## Referències

* ↑ D'Elía, G.; Teta, P. Oxymycterus nasutus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 5 novembre 2016.
* ↑ Entrada «Oxymycterus» d'Animalia (en anglès).
# Anotomys leander

Anotomys leander és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'Equador, on viu a altituds d'entre 2.860 i 4.000 msnm. El seu hàbitat natural són les ribes dels rierols freds i turbulents que passen per boscos subalpins o páramos herbosos. Està amenaçat per la destrucció del seu medi i la contaminació de l'aigua. El seu nom específic, leander, significa ‘Leandre’ en llatí.

## Referències

* ↑ Anotomys leander. UICN 2010. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN (anglès), edició 2010, consultada el 19 novembre 2016.
* ↑ Entrada «Anotomys» d'Animalia (en anglès).
# Handleyomys melanotis

Handleyomys melanotis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'oest de Mèxic, on viu des del sud de Sinaloa fins al sud-oest d'Oaxaca. El seu hàbitat natural són els boscos de plana costaners. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, melanotis, significa ‘orella negra’ en llatí.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T. et al. Handleyomys melanotis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 21 desembre 2016.
* ↑ Entrada «Handleyomys» d'Animalia (en anglès).
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Nephelomys levipes

Nephelomys levipes és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 1.800 i 3.200 msnm a Bolívia i el Perú. El seu hàbitat natural són les selves nebuloses primàries i secundàries. Està amenaçat per la fragmentació del seu medi a conseqüència de la desforestació i l'expansió dels camps de conreu. El seu nom específic, levipes, significa ‘peu àgil’ en llatí.

## Referències

* ↑ Zeballos, H. Nephelomys levipes. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 24 gener 2017.
* ↑ Entrada «Nephelomys» d'Animalia (en anglès).
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Pere Cucurella i Ubach

Pere Cucurella i Ubach (Els Hostalets de Pierola, Anoia, 1829-1897) va ésser un hisendat i delegat de la Unió Catalanista a les Assemblees de Manresa (1892), Reus (1893) i Balaguer (1894). Era l'hereu d'una masia situada al centre del poble dels Hostalets de Pierola, coneguda com a Can Cucurella o Cal Figueres'. Pere Cucurella era l'exponent d'una nissaga catalana hisendada des del segle xiv com a mínim.

## Referències

* ↑ Ollé i Romeu, Josep. M.: Homes del catalanisme. Bases de Manresa. Diccionari biogràfic Barcelona: Rafael Dalmau, 1995, col·lecció Camí Ral, núm. 6. ISBN 84-232-0484-7, planes 94-95

## Enllaços externs

* Esment de Pere Cucurella i Ubach al web municipal de Piera Arxivat 2007-08-20 a Wayback Machine.
# Pere Farnés Scherer

Pere Farnés Scherer (Barcelona, 16 d'agost de 1925 - 24 de març de 2017) fou un liturgista i eclesiàstic català.
Va entrar al Seminari Conciliar de Barcelona l'any 1943, i va completar els seus estudis en Teologia l'any 1950. El 19 de març d'aquell mateix any fou ordenat sacerdot. L'any 1953 fou ordenat vicari de la parròquia de la Purissíma Concepció de Barcelona, mentre que el 1955 fou nomenat rector de la pàrroquia de Montferri, a Tarragona. Posteriorment va ampliar els seus estudis a l'estranger: primer, amb la Llicenciatura en Teologia per la Universitat Pontifícia de Sant Tomàs d'Aquino (Angelicum) de Roma l'any 1959; i posteriorment, l'any 1961 obté el diploma en Sagrada Litúrgia (Peritus Sacrae Liturgiae) per l'Institut Supérieur de Liturgie de París. Encara a Paris, l'any 1962 realitza a uns cursos de doctorat en Teologia a l'Institut Catholique. L'any 1963 torna a Espanya per a impartir classes de litúrgia a l'Institut de Litúrgia de la Universitat Pontificia de Salamanca. El 1964 torna a Barcelona per a incorporar-se com a professor a l'acabat de fundar Institut Superior de Litúrgia de Barcelona (que ajudà a fundar), tasca que compagina amb les classes que dona (també de litúrgia), al Seminari Pontifici de Tarragona.
L'any 1967 ajuda de forma decisiva a la creació de la Facultat de Teologia de Catalunya, de la qual es nombrat professor a partir del 1971, i a partir del 1988 com a professor extraordinari, i des del 1995 i fins a la seva mort com a professor emèrit. L'any 1989 rep del Doctorat en Teologia, especialitat en Litúrgia, per l'Institut Superior de Litúrgia de Barcelona (fundat l'any 1986), per la seva tesi doctoral El Ordinarium de Barcelona de 1501.
Ja en la darrera dècada del segle xx, el 1990 fou nomenat director de l'Institut de Teologia Espiritual, el 1993 membre de la Societat Catalana d'Estudis Litúrgics i el 1994 canonge de la catedral de Barcelona, (després de la jubilació, en seria canonge emèrit). Mn. Farnés va ser membre fundador i president (1987-1990) del Centre de Pastoral Litúrgica de Barcelona, i de les revistes Phase i, el 1969, Oración de las Horas (actualment amb el títol Liturgia y Espiritualidad), de la qual fou director.

## Referències

* 1 2 «Nota necrológica: Mons. Pere Farnés Scherer» (en castellà). Asociación Española de Profesores de Liturgia. [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ «Presbítero difunto: M. I. Dr. Pere Farnés Scherer» (en castellà). Església Arxiodiocesana de Barcelona, 25-03-2017. [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ Parés Saltor, Francesc Xavier «In memoriam Pere Farnés Sherer (Barcelona 1925-2017)». Revista catalana de teologia, vol. 42, núm. 2, 2017, pàg. 617-624. ISSN: 0210-5551.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 De la Torre Lendínez, Tomás «Padre Farnés». Religión en libertad, 27-03-2017 [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ Parés, Francesc X. «El liturgista Pedro Farnés» (en castellà). Centre de Pastoral Litúrgica. Noticias, 04-06-2017. Arxivat de l'original el 2020-12-01 [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ «Fallece el liturgista Pedro Farnés Scherer». Revista Ecclesia, 27-03-2017 [Consulta: 12 desembre 2020].
# Pere Montanyà i d'Abad

Pere Montanyà i d'Abad (Solsona, Solsonès, 1850 - 1900) va ésser un propietari i escrivà del jutjat que fou nomenat delegat a l'Assemblea de Manresa (1892).

## Referències

* ↑ Ollé i Romeu, Josep. M.: Homes del catalanisme.Bases de Manresa. Diccionari biogràfic. Rafael Dalmau (editor), col·lecció Camí Ral, núm. 6. Barcelona, abril del 1995. ISBN 84-232-0484-7, plana 168
* Bach, Antoni: Història de Cardona. Barcelona, Curial, 1992.
# Pere Oller

Pere Oller (documentat entre 1395 i 1442) està catalogat com un dels millors escultors gòtics catalans. Va treballar en la decoració de diferents catedrals catalanes, com la de Vic, la de Barcelona i Girona.

## Biografia

El primer document on apareix per primera vegada és amb data 30 d'abril de 1395 com: Pericó Oller dexeble del mestre [Pere Sanglada] lo qual era aprenent l'offici. Es refereix a la seva formació a l'ofici, com a part del grup d'ajudants de l'escultor Pere Sanglada que estava realitzant el cadirat del cor de la catedral de Barcelona. Per aquesta data, i per altres documents posteriors, s'estableix l'edat de nou anys la que tindria Oller en el moment d'entrar en contacte amb el taller de Sanglada. Es ressalta també, com una cosa poc freqüent, que ja aleshores cobrava la quantitat d'1 sou i 6 diners per dia, quan en aquella època els aprenents s'acostumaven a pagar amb la seva manutenció i una única retribució simbòlica. Va deure mostrar una gran capacitat per al treball, quan consta que amb dotze anys ja estava cobrant igual que un obrer de mitjana qualificació.

## Obra documentada

* 1395-1399- Participació com a aprenent de Pere Sanglada al cadirat del cor de la Catedral de Barcelona.
* 1407- Escut del cardenal Berenguer d'Anglesola a la muralla de Bàscara.
* 1409-1410-Sepulcre del bisbe Berenguer d'Anglesola, que es troba a la Catedral de Girona.
* 1417- Sepulcre de Ferran d'Antequera, del Monestir de Poblet, encarregat pel seu fill Alfons el Magnànim i actualment exposat al Museu del Louvre.
* 1420- Retaule major de la Catedral de Vic.
* 1426-1428- Sepulcre de Bernat Despujol, Catedral de Vic-
* 1444-1445- Sepulcre de Sança Ximenis de Cabrera, a la Catedral de Barcelona.
* 1434-1445- Sacerdots orants, actualment conservats al Museu Nacional d'Art de Catalunya. Aquests dos orants pertanyien a un grup escultòric que centrava una imatge de sant Sever (col·lecció privada).
* Relleu d'alabastre de Pere Oller, adquirit el 2010 per la Generalitat de Catalunya i dipositat al Museu d'Art de Girona.

## Referències

* ↑ Valero Molina, 2007, p. 107.
* ↑ Valero Molina, 2007, p. 118-119.
* ↑ «Relleu d'alabastre de Pere Oller al Museu d'Art de Girona». Bonart [Girona], núm. 130, 8-2010, p.52. ISSN: 1885-4389.

## Bibliografia

* ESPAÑOL BERTRAN, Francesca "El sepulcro de Fernando de Antequera y los escultores Pere Oller, Pere Joan y Gil Morlanes, en Poblet", Locus Amoenus, 4 (1998-1999), 81-106.
* Tomo 15 (2004), La Gran Enciclopèdia en català, Barcelona, Edicions 62. ISBN 84 297 5443 1
* Farré i Sanpera, M.Carme (1983), El Museu d'Art de Catalunya, Barcelona, Edicions 62. ISBN 84 297 2010-3
* Valero Molina, Joan. «Pere Oller». A: L'Art Gòtic a Catalunya. Escultura II. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007. ISBN 978-84-412-0893-3.