OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El mètode Knox

El mètode Knox (títol original en anglès, Knox Goes Away) és una pel·lícula de thriller policial estatunidenc del 2023 dirigida per Michael Keaton i escrita per Gregory Poirier. És protagonitzada pel mateix Keaton (que també va coproduir-la), juntament amb James Marsden, Suzy Nakamura, Joanna Kulig, Ray McKinnon, John Hoogenakker, Lela Loren, Marcia Gay Harden i Al Pacino en papers secundaris. Segueix un assassí a sou amb una forma de demència en ràpida evolució que promet passar els seus darrers dies intentant salvar la vida del seu fill adult i poder redimir-se. S'ha subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar al 48è Festival Internacional de Cinema de Toronto el 10 de setembre de 2023 i va arribar als cinemes dels Estats Units el 15 de març de 2024. Va rebre crítiques contradictòries.

## Referències

* ↑ «El método Knox». Goita què fan, ara!. [Consulta: 11 març 2025].
* ↑ Lang, Brent «Toronto Film Festival 2023 Lineup Includes Alexander Payne, Richard Linklater, Anna Kendrick, George C. Wolfe and Ethan Hawke Movies». Variety, 24-07-2023.
* ↑ Canfield, David «Big Stars and Bigger Oscar Contenders Lead Toronto Film Festival Lineup». Vanity Fair, 24-07-2023.
* ↑ Grobar, Matt «Michael Keaton Thriller 'Knox Goes Away' Sets Release Date With Saban Films». Deadline Hollywood, 01-02-2024.
* ↑ Gleiberman, Owen «'Knox Goes Away' Review: Michael Keaton Directs and Stars in an Entrancing Thriller About a Hit Man With Dementia». Variety, 11-09-2023.
* ↑ Catsoulis, Jeannette «'Knox Goes Away' Review: A Not-So-Simple Plan». The New York Times, 14-03-2024.
* ↑ Daniels, Robert «Knox Goes Away». RogerEbert.com, 15-03-2024.
# Illa Bagaud

L'Illa Bagaud o illot de Bagaud (en francès: île de Bagaud) és la més petita de les Illes d'Ieras es troba al departament de Var dins del municipi d'Hyères a la costa mediterrània de França, fa 45 hectàrees. Està deshabitada i és d'accés prohibit. Propera a les illes de Port Cros i Pòrcaròlas, és part de la reserva natural del Parc nacional Port-Cros.

## Descripció

L'illa és entrecreuada per quatre antigues bateries: Batterie du Nord, du Centre, du Sud i de l'Est. L'illa té fama d'estar infestada de rates, alguns fins i tot afirmen que els acoblament seria perillós. Aquesta llegenda té el mèrit de mantenir lluny els curiosos i mantenir així la prohibició formal d'acoblament.

## Referències

* ↑ «Île de Bagaud» (en anglès). [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ «Bagaud, Ile de, France Map with Wikipedia Places». [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ «Île de Bagaud, France - Geographical Names, map, geographic coordinates». [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ «La réserve intégrale de l'îlot de Bagaud». Arxivat de l'original el 2016-09-15. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ «ILE DE BAGAUD - Conservatoire du littoral». [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ Appel à propositions scientifiques
# Nikolai Tatàrinov

Nikolai Tatàrinov (Blahodatne, 14 de desembre de 1927 - Sant Petersburg, 29 de maig de 2017) fou un pentatleta ucraïnès que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on disputà dues proves del programa de pentatló modern. Junt a Igor Novikov i Hanno Selg guanyà la medalla de plata en la competició per equips, mentre en la competició individual fou sisè.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles d'or i una de bronze al Campionat del món de pentatló modern i tres campionats soviètics per equips.

## Referències

* 1 2 Nikolai Tatàrinov a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «ТАТАРИНОВ Николай Матвеевич | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 1r setembre 2020].
# Pelecopsidis

Pelecopsidis frontalis és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Pelecopsidis.
És un endemisme dels Estats Units.
Fou descrit per primera vegada per S. C. Bishop i C. R. Crosby l'any 1935,

## Referències

* ↑ Gloor, Daniel; Nentwig, Wolfgang; Blick, Theo; Kropf, Christian «Gen. Pelecopsidis Bishop & Crosby, 1935». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2 [Consulta: 19 juny 2019].
* ↑ Bishop, S. C.; Crosby, C. R. «American Erigoneae: the spider genera Pelecopsidis and Floricomus». Journal of the New York Entomological Society, vol. 43, 1935, pàg. 31–46.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Parhypomma

Parhypomma naraense, és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Parhypomma.
És un endemisme del Japó.
Fou descrit per primera vegada per K. Y. Eskov l'any 1992,

## Referències

* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ «Gen. Parhypomma Eskov, 1992». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Eskov, K. Y. «A restudy of the generic composition of the linyphiid spider fauna of the Far East (Araneida: Linyphiidae)». Entomologica Scandinavica, vol. 23, 2, 1992, pàg. 153–168. DOI: 10.1163/187631292X00272.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Pandora (sèrie de televisió)

Pandora (títol original, Pandore) és una sèrie de televisió dramàtica belga en francès estrenada el 2022. Ésdirigida per Savina Dellicour i Vania Leturcq a partir d'un guió d'Anne Coesens, Savina Dellicour i Vania Leturcq. La sèrie gira al voltant de l'impacte del poder, concretament de la justícia i la política belga, la radicalització del discurs polític, la violència contra les dones i el problema de les notícies enganyoses. Segons la premissa dels seus creadors, la sèrie mostra una societat belga polaritzada, un país que està a punt d'esclatar. La història íntima de personatges com Claire Delval, Ludivine Gilson o Sasha Hamzaoui mostra la lluita ferotge per la veritat. S'ha doblat al català per TV3.
La sèrie va ser un èxit a la corporació pública belga de llengua francesa Radio-Télévision belge de la Communauté française a la primavera de 2022 amb les millors xifres d'audiència per a una sèrie de producció pròpia des del 2016, tant a La Une com a la seva pròpia plataforma de streaming Auvio. Els drets d'emissió de Pandora es van vendre als canals de distribució dels Països Baixos, Islàndia, Portugal, Espanya, Canadà, França, Noruega, Suïssa, Suècia, Finlàndia i Dinamarca. La sèrie va guanyar el premi del públic al Festival TV de Luishon l'any 2022 a Banhèras de Luishon. A més, la van seleccionar per a competir al Festival de sèries de televisió de Berlín del juny de 2022.
El mateix 2022 es va encarregar una segona temporada de la sèrie als mateixos guionistes. Formada per sis nous episodis, es va estrenar el novembre de 2024 i abordava la tensió entre negocis, justícia, política i desenvolupaments tècnics com la vigilància massiva.

## Referències

* ↑ «Pandora». Goita què fan, ara!. [Consulta: 11 març 2025].
* ↑ «La série belge à succès 'Pandore' fait son grand retour avec la saison 2 sur La Une et Auvio» (en francès). [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Pandore, Seizoen 2 |screen.brussels» (en neerlandès). [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ La série belge "Pandore" renouvelée pour une saison 2, rtbf.be, 17 juni 2022, geraadpleegd op 1 september 2024
# Borís Vassíliev

Borís Alekséievitx Vassíliev (en rus Борис Алексеевич Васильев) (Moscou, 15 de gener de 1937 - 18 de gener de 2000) va ser un ciclista soviètic, d'origen rus, que va córrer durant els anys 50 i 60 del segle xx.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics de Roma, en què guanyà una medalla de bronze en la prova de tàndem, fent parella amb Vladímir Leónov.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Boris Vasilyev». [Consulta: 10 desembre 2024].
* ↑ «Васильев Борис Алексеевич | Спорт-страна.ру» (en rus), 18-02-2019. [Consulta: 10 desembre 2024].
# Núgzar Assatíani

Núgzar Assatíani (Kutaissi, 16 de juliol de 1937 - Tbilisi, 2 d'abril de 1992) va ser un tirador d'esgrima georgià, especialista en sabre, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on va disputar dues proves del programa d'esgrima. En la prova de sabre per equips fou cinquè, mentre en la del sabre individual quedà eliminat en quarts de final. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, va guanyar la medalla d'or en la prova del sabre per equips.
En el seu palmarès també destaquen cinc medalles al Campionat del món d'esgrima, una d'or, tres de plata i una de bronze, entre les edicions de 1958 i 1966, així com dues medalles de plata a les Universíades de 1962. El 1961 guanyà el campionat soviètic de sabre individual i el 1960, 1962, 1966 i 1968 la Copa de l'URSS individual.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Nugzar Asatiani». [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ «ქართული სპორტი». [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ «АСАТИАНИ Нугзар Платонович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ «ნუგზარ ასათიანი (1937-1992)». [Consulta: 29 abril 2024].
# Ārons Bogoļubovs

Ārons Bogoļubovs (Sant Petersburg, 30 de desembre de 1938) és un judoka letó, ja retirat, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica, durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on guanyà la medalla de bronze en la competició del pes lleuger del programa de judo.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or al Campionat d'Europa de judo, el 1963 i 1964, i tres campionats soviètics de sambo, el 1958, 1963 i 1964. Un cop retirat passà a exercir d'entrenador.

## Referències

* 1 2 3 Ārons Bogoļubovs a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Aron Bogolyubov, Judoka, JudoInside». [Consulta: 14 setembre 2020].
# Monoblefaromicots

Els monoblefaromicots (Monoblepharomycota) són una petita divisió o fílum del regne dels fongs (Fungi), amb 38 espècies conegudes.

## Característiques

Tal·lus en forma d'hifa, d'aspecte espumós per la presència de citoplasma vacuolat. Els tal·lus produeixen esporangis terminals i són filamentosos amb un sistema basal o rizoidal. Només es coneix la reproducció asexual per zoòspores o autòspores. Les zoòspores són allargades, afilades cap a l'extrem anterior, capaços de nedar. La reproducció sexual és oogàmica per mitjà d'anterozoides uniflagel·lats nascuts posteriorment en anteridis i gàmetes femenins no flagel·lats nascuts a la oogònia. Les espècies més conegudes són saprotròfiques.

## Taxonomia

El fílum Monoblepharomycota inclou 38 espècies, repartides dues classes, dos ordres i sis famílies:
* Classe Hyaloraphidiomycetes
** Ordre Hyaloraphidiales
*** Família Hyaloraphidiaceae
* Classe Monoblepharidomycetes
** Ordre Monoblepharidales
*** Família Gonapodyaceae
*** Família Harpochytriaceae
*** Família Monoblepharidaceae
*** Família Oedogoniomycetaceae
*** Família Telasphaerulaceae

## Referències

* 1 2 Hyde, K.D. 2024. The 2024 Outline of Fungi and fungus-like taxa. Mycosphere, 15(1): 5146–6239, Doi 10.5943/mycosphere/15/1/25, ISSN 2077 7019. Versió web.
* ↑ Leho Tedersoo et. al., High-level classification of the Fungi and a tool for evolutionary ecological analyses.
# Gică Petrescu

Gică Petrescu (pronunciació en romanès: [ˈd͡ʒikə peˈtresku]; Bucarest, 2 d'abril de 1915 - 18 de juny de 2006) va ser un prolífic compositor i intèrpret de música popular romanesa. Va debutar als 18 anys unint-se a una banda d'estudiants, acabant de graduar-se a l'institut "Gheorghe Şincai" de Bucarest. El seu debut oficial es va fer actuant per a audiències de ràdio el 1937. Entre 1937 i 1939, va continuar cantant amb les orquestres Radu Ghindă i Dinu Şerbănescu al Casino de Sinaia als Carpats.
Alguns crítics musicals han comparat el seu talent i atractiu públic amb persones com Frank Sinatra o Maurice Chevalier. El seu espectacle i encant van ser capaços d'atreure públic de totes les edats, mentre que les seves influències musicals combinen el folk amb els arranjaments d'orquestra clàssica Alguns d'aquests èxits són Căsuţa noastră (La nostra petita casa), Bucuresti, București (Bucarest, Bucarest), Dă-i cu şpriţul pân' la ziuă (Beure Spritz fins a la llum del dia), Uite-aşa aş vrea să mor (Mira, així és com m'agradaria morir).
El 5 de maig de 2003, l'aleshores president de Romania Ion Iliescu va nomenar a Gică Petrescu Cavaller de l'Orde de l'Estrella de Romania quan celebrava el seu 88è aniversari. El 18 de juny de 2006, havia de rebre el premi nacional "Premiile muzicale Radio România Actualităţi" (Notícies de Ràdio Romania - Premis Musicals). El premi va ser cancel·lat, ja que havia mort aquell mateix matí. Tenia 91 anys.

## Referències

* ↑ «Gica Petrescu - Biografie».
# Anatoli Mikhàilov (atleta)

Anatoli Mikhàilov (rus: Анатолий Аркадьевич Михайлов) (Sant Petersburg, 14 de setembre de 1936 - Sant Petersburg, 13 de juny de 2022) és un atleta rus, especialista en curses de tanques, que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. El 1956, a Melbourne, i 1960, a Roma, va quedar eliminat en sèries en la cursa dels 110 metres tanques del programa d'atletisme. En la seva darrera participació, el 1964, a Tòquio, va guanyar la medalla de bronze en els 110 metres tanques.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa d'atletisme de 1958 i una d'or al de 1962; A nivell nacional guanyà 2 títols nacionals: un als 100 metres (1957) i un altre als 200 metres (1958). dues d'or a les Universíades, sempre en els 110 metres tanques, i una de bronze en els 50 metres tanques al Campionat d'Europa en pista coberta de 1967. Guanyà tretze campionats nacionals en els 110 (1957 a 1966), 200 metres tanques (1961) i 4x100 metres a l'aire lliiure i el dels 100 metres tanques en pista coberta de 1965. Va millorar diverses vegades el rècord nacional dels 100 metres tanques, fins a situar-lo en 13.7" el 1959.

## Millors marques

* 110 metres tanques. 13.6" (1960)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Anatoly Mikhaylov». [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Soviet Championships». [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ Orlov, Rostislav. Легкая атлетика. Краткая Спортивная Энциклопедия (en rus), 2006, p. 315. ISBN 5-94299-063-8.
* ↑ «Soviet Indoor Championships». [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ Waśko, Janusz. Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 73. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 3 desembre 2021].
# Víktor Minéiev

Víktor Minéiev (Varva, 19 de juny de 1937 - Moscou, 22 de juliol de 2002) fou un pentatleta ucraïnès que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on disputà dues proves del programa de pentatló modern. Junt a Igor Novikov i Albert Mokéiev guanyà la medalla d'or en la competició per equips, mentre en la competició individual fou cinquè.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles de plata al Campionat del món de pentatló modern. El 1964 guanyà el seu únic campionat soviètic per equips. Un cop retirat exercí d'entrenador.

## Referències

* 1 2 Víktor Minéiev a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «МИНЕЕВ Виктор Александрович | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 2 setembre 2020].
# Albert Mokéiev

Albert Mokéiev (Vladímir, 4 de gener de 1936 - Moscou, 27 de febrer de 1969) fou un pentatleta rus que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on disputà dues proves del programa de pentatló modern. Junt a Igor Novikov i Víktor Minéiev guanyà la medalla d'or en la competició per equips, mentre en la competició individual guanyà la medalla de bronze.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata al Campionat del món de pentatló modern. El 1965 guanyà el seu únic campionat soviètic individual.

## Referències

* 1 2 Albert Mokéiev a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «МОКЕЕВ Альберт Андреевич | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 2 setembre 2020].
# Manhattan (Illinois)

Manhattan és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 3.330 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Manhattan tenia 3.330 habitants, 1.144 habitatges, i 870 famílies. La densitat de població era de 381,5 habitants/km².
Dels 1.144 habitatges en un 46,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,6% hi vivien parelles casades, en un 7,3% dones solteres, i en un 23,9% no eren unitats familiars. En el 20,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,41.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,4% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 33,1% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 7,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.559 $ i la renda mediana per família de 62.865 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.174 $ mentre que les dones 30.865 $. La renda per capita de la població era de 21.666 $. Aproximadament l'1% de les famílies i el 3,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Manhattan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Manhattan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Santa Maria de Vallsera

Santa Maria de Vallsera fou una església, tal vegada parroquial, del poble, ara desaparegut, de Vallsera, del terme comunal dels Angles, a la comarca del Capcir, de la Catalunya del Nord.
Les seves restes estan situades al nord del terme dels Angles, on hi havia hagut el poble de Vallsera, a llevant de l'estany d'aquest mateix nom. Es troben al costat meridional d'una de les pistes que uneixen el Centre de Vacances dels Angles amb l'Estació d'esquí de Formiguera.

## Història

No hi ha esments de l'església durant l'època medieval, i a l'Edat Moderna consta com a sufragània de Sant Salvador dels Angles. Ja consta com a enrunada al segle XVIII: el 1701, en una visita de l'abat de Cuixà (el monestir era el possessor del territori de Vallsera) consta ...la devesa de Vallsera en la qual antigament hi havia edificat i construït un poble, a la vora del qual hi havia una església, que actualment conserva la volta sencera....

## Descripció

Era una petita església d'una sola nau rectangular, sense absis diferenciat, orientada a llevant. Fa 12,30 m de llargària per 6,90 d'amplària. Devia ser coberta amb volta de canó semicircular. Se'n conserva bona part del frontis de ponent, amb una finestra rústega de doble esqueixada, mentre que les bases dels altres murs es poden apreciar entre l'herbei que cobreix el lloc. No s'hi aprecia l'obertura de la porta. L'aparell és clarament del segle XI; presenta pedres ben escairades en els angles, i unes filades horitzontals de pedres irregulars, amb un reble molt primitiu.

## Referències

* ↑ Santa Maria de Vallsera en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Bonnery i Adell i Gisbert, 1996.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «4 - Els Angles». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Bonnery, André; Adell i Gisbert, Joan-Albert. «Els Angles: Santa Maria de Vallsera». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Corts, Ramon; Galtés, Joan; Manent, Albert. Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya I: A-C. Barcelona: Generalitat de Catalunya - Editorial Claret, 1998, p. 499. ISBN 978-84-39346-13-5.
* Gavín, Josep M. «Cap 3. Santa Maria de Vallsera». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Mercadal (coord.), Oriol; Giménez (fot.), Emili. «El Capcir. Els Angles». A: Patrimoni medieval de la Cerdanya i el Capcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2017, p. 240-241 (Col·lecció Camí Ral, núm. 39). ISBN 978-84-232-0830-2.
* Sagnes, Jean. Le pays catalan. 2. Pau: Société nouvelle d'éditions régionales, 1985, p. 579-1133. ISBN 2904610014.
# Trenta Tirans

Els Trenta Tirans (en grec οἱ Τριάκοντα, hoi Triakonta) era un govern oligàrquic pro-espartà compost de trenta magistrats anomenats tirans, que succeí a la democràcia atenenca al final de la Guerra del Peloponès, durant menys d'un any, al 404 aC. Després de la rendició d'Atenes a la guerra del Peloponès, van tornar a la ciutat, d'acord amb les condicions de pau, els exiliats antidemocràtics. Aquests conspiradors, aglutinats a la figura de Críties, que s'anomenaven a ells mateixos camarades (ἑταῖροι hetairoi), promovien públicament la necessitat d'un canvi dràstic a la constitució, encara es dissimulava com un retorn a la constitució heretada dels pares (patrios politeia). Es recolzaren en el fet que Lisandre estava reemplaçant els règims democràtics de les polis vençudes per règims oligàrquics recolzats en guarnicions espartanes.

## Govern

En accedir al poder els Trenta van iniciar una purga dels líders atenencs durant la guerra del Peloponès. Molts van ser empresonats, obligats a exiliar-se o condemnats a mort fent-los beure la cicuta.
Els Trenta van reduir significativament els drets dels ciutadans atenencs: van posar un límit al nombre de ciutadans amb dret a vot reservant-lo als més adinerats, i va restringir l'accés a les funcions legals a un selecte grup de 5.000 persones.
Finalment, el 404 aC, un grup de 70 dels exiliats atenencs es va reunir a Tebes on gaudien del suport del seu govern antiespartà. Liderats per Trasibul van emprendre una campanya contra els Trenta Tirans començant per prendre el lloc fortificat de File, al mont Parnes. Un cop conquerida, Files serví per aglutinar tots els exiliats atenencs que s'aplegaren allí.
La campanya de File va acabar amb el col·lapse del govern dels Trenta Tirans. Críties va ser assassinat durant el cop que va restaurar la democràcia a Atenes.

## Membres del Consell dels Trenta

Xenofont ofereix la llista completa dels Trenta al segon llibre d'Hel·lèniques. En ordre alfabètic, foren: Aneci, Aresi, Aristòtil, Caerel, Càricles, Càrmides, Cremo, Cleòmedes, Críties, Diòcles, Dracontides, Èsquines, Erasístrat, Eratòstenes, Euclides, Èumantes, Fèdim, Fidó, Hieró, Hipòloc, Hipòmac, Melobi, Mnesíloc, Mnesíteides, Onomacles, Pisó, Polícares, Sòfocles, Teògenes, Teognis i Teràmenes.

## Referències a la literatura clàssica grega

* Un dels exiliats més destacats va ser Lísies, un dels deu oradors àtics que va haver de fugir d'Atenes amb l'arribada al poder dels Trenta. Poc després de la caiguda dels tirans, Lísies va esccriure la seva oració més coneguda en la que acusava a Eratòstenes de la mort del seu germà Polemarc.
* A l'Apologia, Plató també descriu com els tirans van ordenar a Sòcrates i quatre homes més que fessin un home pres per tal d'executar-lo. Els altres quatre van obeir, però Sòcrates no va voler prendre-hi part posant la seva pròpia vida en perill. Segons Plató, Sòcrates només va salvar la vida perquè poc després els Trenta van caure del poder.

## Vegeu també

* Fidó d'Atenes
# Tandel

Tandel (luxemburguès Tandel, alemany Tandel) és una comuna i vila al nord de Luxemburg, que forma part del cantó de Vianden. Comprèn les viles de Tandel, Bastendorf, Bettel, Brandenbourg, Fouhren, Landscheid, Longsdorf i Walsdorf.