OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ophir (Colorado)

Ophir és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 113 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ophir tenia 113 habitants, 50 habitatges, i 17 famílies. La densitat de població era de 272,7 habitants per km².
Dels 50 habitatges en un 18% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 26% hi vivien parelles casades, en un 2% dones solteres, i en un 66% no eren unitats familiars. En el 24% dels habitatges hi vivien persones soles el 2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,2% tenia menys de 18 anys, un 2,7% entre 18 i 24, un 65,5% entre 25 i 44, un 16,8% de 45 a 60 i un 0,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 169,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.917 $ i la renda mediana per família de 81.421 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.321 $ mentre que les dones 53.750 $. La renda per capita de la població era de 33.579 $. Cap de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ophir». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 1r agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ophir». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 1r agost 2010].
# Merino (Colorado)

Merino és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 246 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Merino tenia 246 habitants, 96 habitatges, i 66 famílies. La densitat de població era de 558,7 habitants per km².
Dels 96 habitatges en un 41,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,2% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 31,3% no eren unitats familiars. En el 27,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,9% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 24,4% de 45 a 60 i un 13% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 31.406 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 22.000 $. La renda per capita de la població era de 14.943 $. Entorn del 7,6% de les famílies i el 9,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Merino». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Merino». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Manassa

Manassa és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 1.042 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Manassa tenia 1.042 habitants, 362 habitatges, i 280 famílies. La densitat de població era de 428 habitants per km².
Dels 362 habitatges en un 41,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,1% hi vivien parelles casades, en un 13,5% dones solteres, i en un 22,4% no eren unitats familiars. En el 20,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,7% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.092 $ i la renda mediana per família de 26.827 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.295 $ mentre que les dones 16.029 $. La renda per capita de la població era de 12.576 $. Entorn del 23,2% de les famílies i el 28,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Manassa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Manassa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Mireia Lleó i Bertran

Mireia Lleó i Bertran (Barcelona, 23 de gener de 1960) és una poetessa catalana.
És autora del poemari Brots d'enyor (1996). Entre 1999 i 2009 també va publicar Amb terra al pensament, amb pròleg de Marta Gallart i Alsina (1999), Parc encès (2000), Laberints secrets (2001), Batecs a cor obert (2002) i Per un vers (2009).
El 2011 va publicar Mirall de versos. Rosa Leveroni en la memòria, 1910-1985, amb pròleg de Vinyet Panyella. El 2018, Camins lluents de rosada. Propostes de creació poètica a partir de l'obra de Joan Salvat-Papasseit i, el 2019, Entre els ulls i el dir, amb pròleg de Carles Duarte (2019) i Miradas de agua/Mirades d'aigua, amb versió català i castellà.
Ha publicat poemes a la revista Reduccions número 79, Reduccions número 102, i a la revista Els Marges. Col·labora a la Revista de Girona i a Caràcters, fent crítica de poesia. Ha publicat a la revista Poetari números 4 i 9 sengles estudis sobre Joan Teixidor i Ricard Creus. També ha col·laborat en les antologies Poemes de la vinya i del vi, a càrrec de Joana Bel (2003), en Les vacants, a càrrec de Josefa Contijoch (2005) i en Màscares i reclams (2011).

## Referències

* ↑ Costa-Pau, Roger «En la fortalesa del jo». Avui, 21-10-2010, p.15.
* ↑ Revista Serra d'or. Núm. 636
* ↑ «Entre els ulls i el dir.».
* ↑ «Entre els ulls i el dir».
* ↑ «Reduccions 79».
* ↑ «Reduccions 102».
* ↑ «Els Marges (núm. 92)».
# Rineloricaria stewarti

Rineloricaria stewarti és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes, endèmic des rius costaners de les Guaianes.
Viu en rierols forestals amb aigua clara i de moviment ràpid amb condicions de mig assolellats de poca profunditat (10-60 cm) i de substrat sorrenc-rocós. Els adults poden assolir els 10 cm de longitud total. Els mascles madurs desenvolupen alguns odontodes a ambdós costats del cap així com alguns odontodes allargats a la part posterior dels interorbitals.

## Referències

* ↑ Eigenmann, Carl Henry. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum (en anglès). Volum 6, Report núm. 1. Some new genera and species of fishes from British Guiana, 1909, p. 4-54 (AnnAls Carnegie Museum).
* 1 2 Torres, Armi G.; Garilao, Cristina V. «Rineloricaria stewarti (Eigenmann, 1909)» (en anglès). FishBase.
# Platja del Pla de l'Os

La Platja del Pla de l'Os és una platja urbana de la costa del Maresme, situada davant del centre de la població de Premià de Mar (Maresme). Limita a llevant amb l'espigó de Bellamar, que la separa de la platja de Bellamar, i a ponent amb l'espigó de l'estació de tren, que la separa de la platja de la Descàrrega. Té una longitud de 580 metres i una amplada mitjana de 15 metres, que cada any s'ha de regenerar ja que els temporals d'hivern la deixen sense sorra. Està formada per sorra mitjana i gruixuda, amb un pendent d'entrada a l'aigua molt fort. Hi desaigua la riera de Premià.
Disposa de quioscos, dutxes, font d’aigua potable, servei de vigilància, instal·lacions infantils i passeres de fusta. S'hi accedeix a peu pel pas subterrani que hi ha a prop de l'estació de tren o des de l'extrem, per la platja de Bellamar.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat de bona.
En aquesta platja hi ha els búnquers identificats com B-1 i B-2, entre el moll de Descàrrega i l'estació del tren.

## Referències

* 1 2 «Pla de l'Os». Agència Catalana de Turisme.
* 1 2 «Platja del Pla de l'Ós - Descàrrega». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ Alay, Joan; Montlló, Jordi «Les fortificacions de la Guerra Civil espanyola a Premià de Mar». Sessió d'Estudis Mataronins. Museu Arxiu de Santa Maria de Mataró, núm. 29, 2013, pàg. 13-25. ISSN: 2385-4774.
# Bohinj

Bohinj és un municipi al nord-oest d'Eslovènia situat a la regió de l'Alta Carniola dins els Alps Julians. L'any 2002 tenia 5.274 habitants.
# Lambro

El Lambro (en Llombard Lamber o Lambar) és un riu del nord-oest d'Itàlia afluent del riu Po. Passa prop de Milà. Neix a Vallassina, passa prop d'Asso i altres ciutats i desaigua al llac Pusiano. Surt per l'altra banda i travessa Monza, fins a arribar al riu Po.
El seu nom antic era Lamber o Lambrus, i els romans l'anomenaven sovint «riu fred». Plini el Vell diu que era un riu del nord d'Itàlia, a la Gàl·lia Transpadana, que s'unia al Padus (Po) per la seva riba esquerra. Plini diu també que naixia a l'Eupilis Lacus (llac Pusiano, actualment), vora de Milà. Sidoni Apol·linar diu que era un riuet estancat i maleït que contrastava amb les aigües netes de l'Addua (Adda). La Taula de Peutinger i la Cosmografia de Ravenna parlen d'una ciutat anomenada Lambrum propera al riu, però es pensa que en realitat devia ser una mansio o estació de descans dels viatgers situada a la vora del riu, ja que no s'han trobat restes de cap ciutat.

## Referències

* ↑ «Lambro». Enciclopedia Treccani. [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ Smith, William (ed.). «Lamber». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 8 maig 2023].
# Calore Irpino

Calore Irpino (en llatí Calor Hirpinum) és un riu d'Itàlia que passa per Benevent i desaigua al Volturno. Per distingir-lo d'un altre riu italià anomenat també Calore, se'l coneix com a Calore Irpino i l'altre com a Calore Lucano o Calore Salernitano.
Antigament es va dir Calor i naixia a Irpínia, el país dels hirpins. Després de passar per Beneventum desaiguava al Volturnus al sud-oest de Telèsia; rebia dos afluents principals: el Sabatus (que avui és el Sabbato), a la regió de Benevent, i el Tamaris (avui el Tamaro) uns 10 km després.
A la vora d'aquest riu, a uns 5 km. de Beneventum, el general cartaginès Hannó va ser derrotat per Tiberi Semproni Grac l'any 214 aC a la batalla de Beneventum. Contra el que freqüentment es pensa, Grac no va morir aquí sinó dos anys després a Campi Veteres, a la Lucània.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Calor». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 10 setembre 2022].
# Korkuteli

Korkuteli és un districte de la Província d'Antalya a la regió mediterrània de Turquia, 56 km al nord-oest de la ciutat d'Antalya. en el passat era coneguda com a Isionda, Isindos, Pisinda, o Sinda.

## Història

Isionda fou una ciutat del sud-oest de Psídia, a pocs quilòmetres al nord-oest de Termessos. Si bé de vegades ha estat identificada amb la ciutat de Sinda, esmentada per Estrabó, probablement es tracta d'una ciutat diferent (Sinda era prop de Cibyra, a la Psídia Frígia. Unes ruïnes a la cimera d'un turó aïllat de Psídia podrien ser les restes d'Isionda.
# Teatro Ideal

El Teatro Ideal de Calahorra, (La Rioja) és un espai teatral situat en el carrer del Teatre, núm. 4. El teatre data de 1925. També s'hi projectà cinema. Després d'unes obres de rehabilitació, va ser reinaugurat el 28 de juny de 2006. La superfície total construïda és de 2.056,58 m2 i la seva capacitat és de 503 espectadors.

## Enllaços externs

* Fitxa tècnica del Teatro Ideal (conté fotografies) Arxivat 2012-04-12 a Wayback Machine.
# Teatro Nacional de São Carlos

El Teatro Nacional de São Carlos és un teatre d'òpera de Lisboa. Va ser inaugurat el 30 de juliol de 1793 per la Reina Maria I per a substituir el Teatre de l'Òpera del Tejo, que havia estat destruït pel terratrèmol de Lisboa de 1755. Està situat en el centre històric de la ciutat, prop del districte del Chiado.

## Història

L'any 1792, un grup d'homes de negocis lisboetes van decidir finançar la construcció d'un nou teatre d'òpera per a la ciutat. El teatre va ser edificat en només sis mesos, segons el disseny de l'arquitecte portuguès José da Costa e Silva, en estil neoclàssic amb elements rococó. El projecte va estar inspirat clarament en els grans teatres italians, com el San Carlo de Nàpols (interior) i La Scala de Milà (interior i façana). A les primeries del Segle XIX, quan la dinastia portuguesa va traslladar-se al Brasil fugint de l'Exèrcit Napoleònic, es va construir un teatre a Rio de Janeiro amb el model del São Carlos.
La façana està decorada amb un rellotge, l'escut d'armes de Portugal i una entrada en forma de pòrtic. El nom del teatre va ser elegit en honor de la princesa Carlota Joaquima d'Espanya, que havia arribat a Portugal l'any 1790 per a casar-se amb el futur rei, el Príncep Joan.
Una inscripció llatina commemorativa, dedica el teatre a la princesa.
La bella sala principal és el·líptica, té cinc files de llotges i capacitat per a 1.148 espectadors. La luxosa llotja reial va ser profusament decorada per l'italià Giovanni Appianni. El sostre va ser pintat per Manuel da Costa i l'escenari per Cirilo Wolkmar Machado.
La primera òpera que s'hi va representar, l'any 1793, va ser La Ballerina Amante, de Domenico Cimarosa. El més cèlebre compositor portuguès de l'època, Marcos Portugal, va ser nomenat director musical del teatre després del seu retorn d'Itàlia, i la major part de les seues òperes hi van ser representades, així com la del també compositor portuguès António Leal Moreira (1758-1819).
Entre 1828 i 1834, el São Carlos va ser clausurat, a causa de la Guerra Civil Portuguesa que va esclatar entre les faccions de Miquel I i Pere IV. L'any 1850 s'hi va instal·lar la il·luminació a gas, la més moderna tecnologia disponible. Poc després, l'Estat Portuguès va adquirir el teatre als propietaris privats. Després de diversos intents, la il·lminació elèctrica va ser instal·lada l'any 1887. Des de 1935 a 1940, el teatre va estar tancat per reformes.
En 1958, s'hi va representar La traviata de Verdi, amb Maria Callas i Alfredo Kraus. L'enregistrament que en van fer uns afeccionats, que va circular àmpliament, s'ha fet llegendari per la qualitat de la representació que és coneguda com "La traviata de Lisboa" i ha donat lloc a una obra de teatre: Lisbon Traviata de Terrence McNally.
L'any 1974 es va constituir una companyia d'òpera resident. L'any 1993 s'hi va crear l'Orquestra Simfònica Portuguesa.

## Referències

* Institut Portuguès del Patrimoni Arquitectònic
* Oficina General per als Edificis i Monuments Nacionals (Portugal)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 36, pàg. 675 (ISBN 84 239-4536-7)

## Enllaços externs

* Plana Oficial del Teatro Nacional de São Carlos (portuguès)
# José Batlle y Ordóñez (Uruguai)

José Batlle y Ordóñez és una localitat de l'Uruguai, ubicada al nord-oest del departament de Lavalleja, sobre el límit amb Florida. La ciutat és fronterera amb Nico Pérez i s'ubica a la 12a secció judicial. Té una població aproximada de 2.203 habitants, segons les dades del cens del 2011.
Es troba a 260 metres sobre el nivell del mar.
Evolució demogràfica (Font: Instituto Nacional de Estadística pàgina web) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 |
| 2.712 | 2.074 | 2.448 | 2.298 | 2.424 |

## Història

La ciutat fou fundada per resolució del 25 de juny de 1883, a petició de Carlos Núñez, apoderat de Francisco De León, amb el nom de Nico Pérez. Des del 19 de març de 1907 va prendre el nom actual, en homenatge a l'expresident uruguaià José Batlle y Ordóñez.

## Fills il·lustres

* Ángel María Gianola, polític i ministre de l'Interior de l'Uruguai entre 1994 i 1995.

## Referències

* 1 2 (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades

## Enllaços externs

* Intendència Municipal de Lavalleja Arxivat 2007-05-09 a Wayback Machine. (castellà)
* Imatge satelital de José Batlle y Ordóñez
# Hornow-Wadelsdorf

Hornow-Wadelsdorf (baix sòrab: Lěšće-Zakrjejc) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Brandenburg. Forma part de l'Amt Döbern-Land i es troba a la zona d'assentament sòrab.

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 1875 | 500 |
| 1890 | 474 |
| 1910 | 465 |
| 1925 | 495 |
| 1933 | 486 |
| 1939 | 477 |
| 1946 | 673 |
| 1950 | 641 |
| 1964 | 547 |
| 1971 | 513 |
| Any | Població |
| 1981 | 472 |
| 1985 | 464 |
| 1989 | 429 |
| 1990 | 414 |
| 1991 | 403 |
| 1992 | 404 |
| 1993 | 406 |
| 1994 | 409 |
| 1995 | 420 |
| 1996 | 437 |
| Any | Població |
| 1997 | 452 |
| 1998 | 518 |
| 1999 | 553 |
| 2000 | 582 |
| 2001 | 588 |
| 2002 | 589 |
| 2003 | 586 |
| 2004 | 589 |
| 2005 | 600 |
| 2006 | 585 |
| Any | Població |
| 2007 | 583 |
| 2008 | 578 |
| 2009 | 563 |
| 2010 | 558 |
| 2011 | 543 |
| 2012 | 546 |
| 2013 | 531 |

## Referències

* ↑ Les fonts de dades es poden trobar en els Wikimedia Commons Population Projection Brandenburg at Wikimedia Commons
# Williamsport (Indiana)

Williamsport és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2006 tenia 1.932 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Williamsport tenia 1.935 habitants, 762 habitatges, i 508 famílies. La densitat de població era de 711,5 habitants/km².
Dels 762 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 20,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.605$ i la renda mediana per família de 46.912$. Els homes tenien una renda mediana de 32.429$ mentre que les dones 20.644$. La renda per capita de la població era de 17.026$. Entorn del 2,8% de les famílies i el 5,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Williamsport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Williamsport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Laporte (Colorado)

Laporte és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 2.691 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Laporte tenia 2.691 habitants, 1.074 habitatges, i 718 famílies. La densitat de població era de 170 habitants per km².
Dels 1.074 habitatges en un 33,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,6% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 33,1% no eren unitats familiars. En el 24,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 32% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 8,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.630 $ i la renda mediana per família de 52.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.602 $ mentre que les dones 25.571 $. La renda per capita de la població era de 19.870 $. Entorn del 4,9% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Laporte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Laporte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Rio Grande de la Pampanga

El Rio Grande de la Pampanga és un riu de l'arxipèlag filipí, a l'illa de Luzon.
Aquest riu té el seu origen en el vessant meridional del Caraballo Sud, als confins de les províncies de Nova Biscaia i Nova Écija, formant-se de diversos rierols que s'uneixen al sud de Carranglán; s'encamina vers el sud, rep les aigües de diversos afluents, sent els més importants els de l'esquerra, com el Dimala, el Santor i el Chico: passa per Cobiao, poc després entra en la província de Pampanga, on s'ajunta per la dreta amb el "Rio Chico de Pampanga", i després desemboca en el mar per la costa septentrional de la badia de Manila, formant nombrosos braços o estuaris.
El Rio Grande de la Pampanga és navegable en gran part i té 60 km. de curs a partir de la seva confluència amb el Río Chico de la Pampanga.

## Rio Chico de la Pampanga

És un riu de l'Arxipèlag Filipí, a l'illa de Luzon. Té les seves fonts en el llac de Canarén, al nord-est de Tarlac. Rega la província de la Pampanga i després per la dreta desemboca en el Rio Grande de la Pampanga.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 41, pàg. 564 (ISBN 84-239-4541-3)