OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joseph Hermann Mohr

Joseph Hermann Mohr (Siegburg, 1834 - Múnic, 1892) fou sacerdot i compositor alemany. Es dedicà amb gran èxit a implantar novament l'ús de cants virils i texts senzills emprats a Alemanya abans de la Reforma, alguns d'ells procedeixen del segle xii.
Entre les seves moltes obres cal citar: Lasset uns beten, tractat sobre la Salmodia; Cecília, llibre d'himnes amb lletra (1868: última ed., 1902); Cantate (1873), un himne i devocionari; Psalmi Officii hebdomadae Sanctae, Vesperbüchlein, Laudate dominum, Manuale Cantorum, i Psalterlein. El Cantate tingué 42 edicions, i en el primer terç del segle XX s'edità la trigèsima tercera de Cecília.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 35, pàg. 1346 (ISBN 84 239-4535-9)
# Trichomycterus brasiliensis

Trichomycterus brasiliensis és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,3 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del São Francisco a Minas Gerais i al sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lütken, C. F. 1874. Siluridae novae Brasiliae centralis a clarissimo J. Reinhardt in provincia Minas-geraës circa oppidulum Lagoa Santa, praecipue in flumine Rio das Velhas et affluentibus collectae, secundum characteres essentiales breviter descriptae. Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1874 (núm. 1): 29-36.
# Suzanne Cesbron-Viseur

Suzanne Catherine Cesbron-Viseur (París, 24 de maig de 1879 - Seilhan, (Haute-Garonne) 23 d'agost de 1967), fou una cantatriu i professora de cant francesa.
Va estudiar amb Pauline Viardot, i el 1901, fou primer premi del Conservatori de París, debutant l'any següent (1902), corregent després amb èxit el teatre de la Moneda i Gran Teatre, ambdós de Brussel·les, i l'Òpera de Niça. Posseïa una escola excel·lent i una veu agradable i extensa. En el seu repertori i figuraven: Manon, Werther, Tannhäuser, Roi d'Is, Hamlet, La reine Fiamette, Tosca, Lohengrin, Guielides, i algunes obres més.

## Referències

* ↑ Kutsch, Karl-Josef; Riemens, Leo. Großes Sängerlexikon. Walter de Gruyter, 1 de gener de 2004, p. 794. ISBN 978-3-598-44088-5.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 12, pàg. 116. (ISBN 84-239-4512-X)
# Bizkaia-Durango

El Bizkaia-Durango (codi UCI: BDP) fou un equip ciclista femení basc amb seu a Durango. Creat al 2003, tenia categoria UCI Women's Team des del 2004. Durant el desembre de 2023 anuncien la seva desaparició degut a la noves exigències pressupostàries per a la categoria Continental UCI.

## Principals resultats

* Emakumeen Bira: Joane Somarriba (2004)

## Classificacions UCI

Aquesta taula mostra la plaça de l'equip a la classificació de la Unió Ciclista Internacional a final de temporada i també la millor ciclista en la classificació individual de cada temporada.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2004 | 9è | Joane Somarriba (10a) |
| 2005 | 15è | Joane Somarriba (18a) |
| 2006 | 27è | Emma Johansson (132a) |
| 2007 | 32è | Arantzazu Azpiroz (137a) |
| 2008 | 30è | Arantzazu Azpiroz (213a) |
| 2009 | 28è | Ana Belén García (274a) |
| 2010 | 26è | Polona Batagelj (181a) |
| 2011 | 15è | Shara Gillow (23a) |
| 2012 | 25è | Lilibeth Chacón (94a) |
| 2013 | 27è | Ruth Corset (143a) |
| 2014 | 26è | Yulia Ilinykh (129a) |
| 2015 | 33è | Ielena Utróbina (292a) |
| 2016 | 36è | Margarita García (172a) |
| 2017 | 23è | Margarita García (77a) |
| 2018 | 39è | Alice Maria Arzuffi (149a) |
| 2019 | 23è | Lauren Dolan (204a) |
| 2020 | 35è | Carla Oberholzer (141a) |
| 2021 | 42è | Sandra Alonso (160a) |
Del 2004 al 2015 l'equip va participar en algunes temporades a la Copa del món. Abans de la temporada 2006 no hi havia classificació per equips, i es mostra la millor ciclista en la classificació individual.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2004 | - | - |
| 2005 | - | Joane Somarriba (56a) |
| 2006 | 26è | Emma Johansson (98a) |
| 2007 | - | - |
| 2008 | - | Catrine Josefsson (85a) |
| 2009 | - | Catrine Josefsson (64a) |
| 2010 | - | - |
| 2011 | 31è | Shara Gillow (44a) |
| 2012 | - | - |
| 2013 | - | - |
| 2014 | - | - |
| 2015 | - | - |
A partir del 2016, l'UCI Women's WorldTour va substituir la copa del món
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2016 | 32è | Margarita García (128a) |
| 2017 | - | - |
| 2018 | 29è | Alice Maria Arzuffi (114a) |
| 2019 | 29è | Cristina Martínez (111a) |
| 2020 | 31è | Nadine Gil (156a) |
| 2021 | 28è | Sandra Alonso (128a) |

## Composició de l'equip

2012 :
2013 :
2014 :
2015 :
2016 :
2017 :
* Error de Lua a Mòdul:Cycling_race a la línia 3751: attempt to concatenate local 'b' (a nil value).
2018 :
2019 :
2020 :
2021 :
2022 :
2023 :

## Referències

* ↑ «Desaparece el equipo Bizkaia-Durango» (en castellà). Ciclo21.com, 13-12-2023. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ Rànquings a la pàgina de l'UCI

## Enllaços externs

* Web oficial
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Martin's Cafè-teatre

Martin's cafè-teatre, ubicat en el núm. 130 del Passeig de Gràcia de Barcelona, va ser un local de copes on també es feien espectacles de petit format, pròxims al cafè-teatre.

## Espectacles

* 1971, (mesos d'abril, maig i juny). No muerdas la manzana del prójimo, original de Rafael Richart. Amb Marta Padovan i Enric Pous.
* 1971, juliol. Napoleón soy yo, original de J.A. de la Iglesia. Amb Joan Velilla, Leonor Tomás i Margarida Minguillón
* 1971, (mesos de setembre, octubre i novembre). Quien mucho embarga, poco aprieta, original de Manuel Rato. Amb Enric Pous, Elisenda Ribas i Lluís Torner.
* 1971, desembre. Remena, nena (xou) de Guillermina Motta.
* 1972, febrer. El concierto, original de Juan Guerra. Amb Lola Gaos i Abel Viton.
* 1972, (mesos de febrer i març). Mecano-xou, original de Jordi Teixidor i C. Berga, amb Carme Sansa, Ventura Oller, Joan Matas. Direcció: Josep Torrens.
* 1972, abril. L'humorista Cassen.
* 1972, octubre. El caso, original de Francisco Gálvez, amb Ángeles Hortelano i Lucio Romero.
* 1972, novembre. La feria de cuerno y cabra, de Manolo Andrés.
* 1973, març. TV 2000, original de Manuel Medina. Amb Manuel Bronchud.

## Referències

* ↑ «Hemeroteca de la Vanguardia» (en castellà). La Vanguardia Española, 29-04-1971, p. 61 [Consulta: 14 agost 2012].
# Poecilocharax

Poecilocharax és un gènere de peixos de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Poecilocharax bovalii (Eigenmann, 1909)
* Poecilocharax weitzmani (Géry, 1965)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1909. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum, 1908. Report núm. 1. Some new genera and species of fishes from British Guiana. Annals of the Carnegie Museum v. 6 (núm. 1): 4-54.
* ↑ Géry, J. 1965. Poissons characoïdes sud-américains du Senckenberg Muséum, II. Characidae et Crenuchidae de l'Igarapé Préto (Haute Amazonie). Senckenbergiana Biologica v. 46 (núm. 3): 195-218, Pls. 18, 18a.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Joseph Mainzer

Joseph Mainzer (Trèveris, Renània-Palatinat, 1801 – Manchester, Anglaterra, 1851) fou un sacerdot i compositor alemany.
Després d'ordenar-se sacerdot, fou mestre de cant del seminari de la seva ciutat natal, del que l'expulsaren per motius polítics. Residí successivament, a Brussel·les, a París, a Londres i a Manchester on morí. Fundà un gran nombre de societats corals i d'escoles de música.
Va compondre:
* Singschule (1831);
* Méthode de chant pour les enfants (1835);
* Méthode de chant pour voix d'hommes (1836);
* Méthode practique de piano pour les enfants (1837);
* Abécédaire de chant (1837);
* Ecole Morale (1838);
* Esquisses musicales, ou souvenirs de voyage (1838);
* Cent melodies enfantines (1840);
* Singing for the million (1842);
* Musical Atenceum, or nature and art, music and musicians in Germany, France, Italy (1842).
Les seves òperes Le triomphe de la Pologne i La Jacquerie, assoliren molt poc èxit.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 32, pàg. 350 (ISBN 84-239-4532-4)
# Dogmatisme

El dogmatisme és una posició filosòfica que afirma la possibilitat de l'ésser humà d'accedir de forma total i segura al coneixement ple de la realitat que ens envolta. Planteja així una visió molt optimista sobre les capacitats humanes del coneixement científic. Un dels filòsofs que es consideren dins del dogmatisme és René Descartes, qui confiava plenament en què la raó humana, a través d'un mètode correcte, pot accedir a la "Veritat". Aquesta visió s'enfronta amb l'escepticisme, que planteja la impossibilitat de l'accés total al coneixement.
# Martirologi

Un martirologi és un llibre litúrgic en què es recullen els noms de tots els sants i les santes seguint l'ordre dels dies de l'any. És una evolució del calendari, del qual es diferencia pel seu caràcter hagiogràfic. A l'edat mitjana es van crear els martirologis històrics que contenien, a més de les notícies primitives, notes biogràfiques més àmplies. Entre aquests martirologis destaquen els de Beda el Venerable, Florus, Ató de Pistoia i Usard. L'any 1586 es va publicar el Martyrologium Romanum, obra del cardenal Cesare Baronio.
Després del Concili de Trento, l'any 1584, es va publicar l'edició oficial del martirologi romà.

## Referències

* ↑ Seguí i Trobat, Gabriel. Iniciación a las fuentes de la liturgia romana: Los libros litúrgicos romanos anteriores al concilio de Trento. Barcelona: Centre de Pastoral Litúrgica de Barcelona, 2014, p. 85-86 (Cuadernos Phase, 222). ISBN 978-84-9805-724-9.
* ↑ Sodi, Manlio; Fusco, Roberto. eds. Martyrologium Romanum. Editio princeps (1584). Edizione anastatica, Introduzione e Appendici.. Ed. anastatica. Città del Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2005 (Monumenta Liturgica Concili Tridentini, 1). ISBN 88-209-7675-7.

## Bibliografia

* Sadurní i Puigbò, Núria: Diccionari de l'any 1000 a Catalunya. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 280, plana 88. Barcelona, octubre del 1999, ISBN 84-297-4607-2

## Enllaços externs

* http://www.ecatholichub.net/study/saints
* http://www.domcentral.org/life/martyr00.htm
# Martí Casas i Rabiol

Martí Casas i Rabiol (Malgrat de Mar, Maresme, 1845-1924) va ésser un sastre fins al 1867 quan passà a dedicar-se exclusivament al comerç de robes. Especialitzat com a majorista de puntes de coixí, fomentà aquesta artesania a la vila de Malgrat de Mar i, per les seues activitats, fou premiat pel rei espanyol Alfons XIII (1906).
L'any 1884 presidí el Casino Artesà i el 1889 fou un dels socis fundadors de la societat El Recreu. També exercí les funcions de batlle entre 1887 i 1889.
Element actiu del moviment catalanista, va presidir el Centre Català de Malgrat de Mar i signà el Missatge a la Reina Regent (1888). En produir-se l'escissió del Centre Català de Barcelona, es decantà per la Lliga de Catalunya i dins la Unió Catalanista presentà esmenes al Projecte de bases per a la constitució regional catalana (1891) i fou delegat a les Assemblees de Manresa (1892), Reus (1893), Balaguer (1894) i Olot (1895).
Partidari que els catalanistes participessin en la vida política, com a membre de la directiva de l'Agrupació Catalanista de Malgrat de Mar va prestar suport a la candidatura dels quatre presidents i compartí les opcions polítiques defensades per la Lliga Regionalista.

## Referències

* ↑ Josep M. Ollé i Romeu Homes del catalanisme. Bases de Manresa. Diccionari biogràfic Barcelona: Rafael Dalmau (editor), 1995. Col·lecció Camí Ral, núm. 6. ISBN 84-232-0484-7, planes 80-81
* Les Puntaires La Voz de Malgrat, 1-VIII-1963
* José A. Fernández Montalbán Les Bases de Manresa a Malgrat, Ateneu núm. 3 (Malgrat de Mar, 1992)
# Martín Abad Bartolomé

Martín Abad Bartolomé (Quintanar de la Sierra, 6 d'octubre de 1954 - Barcelona, 30 de desembre de 2000) fou un futbolista castellanolleonès format futbolísticament a Catalunya de les dècades de 1970 i 1980.

## Trajectòria

Jugava a la posició d'extrem dret. Format al futbol base català, l'any 1972 fou fitxat pel RCD Espanyol, quan tenia 17 anys. A l'Espanyol no va triomfar, disputant només 11 partits de lliga a Primera l'any 1978, essent cedit la major part del temps que romangué al club. La temporada 1973-74 fou cedit al CE L'Hospitalet, i a continuació jugà amb la UE Sant Andreu a Segona Divisió i al Girona FC. El desembre de 1978, després d'iniciar la temporada a l'Espanyol, fou cedit al CD Tenerife, on complí amb el servei militar. En acabar aquesta temporada fou traspassat al Reial Múrcia, club on visqué la seva millor etapa futbolística. Durant quatre temporades al club assolí dos ascensos a primera divisió. El 1983 retornà al CD Tenerife a Segona Divisió i entre 1985 i 1988 jugà al Girona FC a Segona B. Acabà la seva etapa com a futbolista als clubs AEC Manlleu i EC Granollers; amb aquest darrer marcaria el gol núm. 1000 de l'entitat a Regional Preferent. Un cop retirat fixà la seva residència a Alella, i exercí de secretari tècnic al Granollers, així com d'entrenador a diversos equips del Maresme. Va morir a Barcelona el 30 de desembre de l'any 2000 en un partit de veterans de l'Espanyol enfront del Club de Futbol Muntanyesa. L'1 de setembre del 2001 se li va retre un homenatge pòstum al Camp Municipal d'Alella amb un partit de futbol d'antics companys i amics.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Español sondea en la cantera». Mundo Deportivo, 18-06-1972. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «Abad, un españolista que triunfó en el Hospitalet». Mundo Deportivo, 21-06-1974. [Consulta: 20 gener 2014].
* 1 2 3 «Abad, la gran esperanza del Tenerife». Mundo Deportivo, 17-05-1979. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «El españolista Abad cedido al Tenerife». Mundo Deportivo, 15-12-1978. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «Abad triunfa plenamente en el Murcia». Mundo Deportivo, 23-11-1979. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «Girona: Rebelión a bordo». Mundo Deportivo, 08-03-1988. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «El sábado, en Alella, todos con Martín Abad». Mundo Deportivo, 30-08-2001. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «Ayer falleció Martín Abad». Mundo Deportivo, 31-12-2000. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «Martín Abad tuvo el homenaje que merecía». Mundo Deportivo, 02-09-2001. [Consulta: 20 gener 2014].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Martín Gómez el Vell

Martín Gómez el Vell fou un pintor espanyol que vivia en el segle xvi, (1500-1560). Se l'anomena el Vell per diferenciar-lo del seu net que també es dedicà a la pintura. Pintà per la Catedral de Conca diversos quadres que representen Sant Mateu Evangelista, Sant Llorenç (màrtir) i Sant Miquel, els quals formen el retaule d'un altar ubicat darrere el cor; també pintà alguns d'altres per al Monestir d'El Escorial.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 547 ISBN 84-239-4526-X
* http://digitool-uam.greendata.es//exlibris/dtl/d3_1/apache_media/L2V4bGlicmlzL2R0bC9kM18xL2FwYWNoZV9tZWRpYS8xOTQwNg==.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Martín Ponce de León

Martín Ponce de León (? - Castella, 1500), conegut a Itàlia com Martino Ponzo, va ser un religiós castellà.
Va ser canonge de la catedral de Barcelona. El 26 de maig de 1493 va ser nomenat arquebisbe de Messina, a Sicília, però va continuar residint a la península Ibèrica. Fou un dels quatre inquisidors generals col·legiats nomenats en vida de Tomás de Torquemada, que per la seva avançada edat, a petició de Ferran el Catòlic, el papa Alexandre VI va publicar una butlla el 1494 nomenant a quatre inquisidors generals col·legiats, juntament amb Torquemada, i amb la mateixa potestat que ell. Sembla que dels quatre, Ponce de León va ser un dels que va utilitzar les atribucions del seu càrrec. Va morir el 1500, data documentada del seu darrer acte com a inquisidor.

## Referències

* 1 2 Gómez Roán, 1998, p. 326.
* ↑ Cappelletti, 1870, p. 565.
* ↑ Llorente, 1870, p. 167.

## Bibliografia

* Cappelletti, Giuseppe. La chiese d'Italia della loro origine sino ai nostri giorni (en italià). Volum XXI. Venècia: Stabilimento nazionale dell'editore, 1870.
* Gómez Roán, Concepción «Notas sobre el establecimiento de la Inquisición española» (en castellà). Revista de la Inquisición, núm. 7, 1998.
* Llorente, Juan Antonio. Historia crítica de la inquisición de España (en castellà). Tom I. Madrid: Imprenta del censor, 1870.
# Mary Münchhoff

Mary Münchhoff (1867 - 1942) fou una cantant estatunidenca internacional, reconeguda a Europa, a finals del segle XIX i principis del segle XX. Va acumular una biblioteca personal de més de 2000 partitures musicals, que li van servir com a repertori d'interpretació. Va lliurar aquesta col·lecció a la seva antiga alumna Mary Fitzsimmons Massie.
El seu nom està escrit de manera incoherent als materials d'origen. Münchhoff sembla ser el més comú, amb Münchoff, Munchhoff i Munchhof com a variants notables.
Frequentà el Conservatori Stern, i tingué com a professora Selma Nicklass-Kempner i més tard fou alumna de Mathilde Marchesi, a París.
Viatjà per Alemanya, Rússia, Països Baixos, Anglaterra i el seu país, i donà concerts en les poblacions més importants d'aquests països.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 37, pàg. 281 (ISBN 84-239-4537-5)

## Enllaços externs

* Münchhoff, Mary al Nebraska Archives Online
# Martí Abella i Pere

Martí Abella i Pere (Cubells, 1957) arquitecte tècnic i polític català, va ser regidor de l'Ajuntament de Solsona.

## Biografia

Nascut a Cubells (la Noguera), des de ben petit va anar a viure a Solsona. Està casat i té dos fills i ha treballat de delineant, de coordinador de la revista d'arquitectura CAU, de topògraf en excavacions arqueològiques, de director del Departament de Comunicació i Promoció de l'empresa municipal Foment de Ciutat Vella de Barcelona i a l'Ajuntament de Barcelona.
La seva trajectòria política té lloc a Solsona amb la creació de l'Agrupació d'Electors Fòrum, el 1991. A partir de llavors, formà part de les candidatures d'aquesta formació integrada per independents en les eleccions municipals de 1991, 1995 i 1999.
Arran de la creació, l'any 2003, de la Coordinadora Municipalista del Solsonès (El COMÚ), va encapçalar la candidatura de la formació a les eleccions municipals i va ser escollit regidor de l'Ajuntament de Solsona.
El 2007 va repetir com a cap de llista del COMÚ a les eleccions municipals i va tornar a ser escollit regidor. Durant aquell mandat (2007-2011) va entrar a formar part de l'equip de Govern arran del pacte entre ERC, el COMÚ i el PSC per governar l'Ajuntament. Va ser nomenat primer tinent d'alcalde i regidor delegat de Participació Ciutadana i dels Serveis d'Urbanisme i Infraestructures, responsabilitats que va desenvolupar amb dedicació exclusiva.
El 13 de gener de 2010, es va convertir en alcalde accidental de Solsona a causa de la defunció de l'alcalde Xavier Jounou, responsabilitat que va exercir fins al nomenament del seu successor, David Rodríguez. Tanmateix ja va substituir a Jounou quan a aquest se li diagnosticà la seva malaltia al novembre de 2009.
El 2011 es va tornar a presentar a les eleccions municipals a Solsona ocupant la tercera posició de la llista del COMÚ. La formació, però, no va obtenir representació a l'Ajuntament solsoní.
Va deixar l'activitat política després de dos mandats formant part de l'Ajuntament de Solsona, primer a l'oposició i després a l'equip de govern.

## Referències

* ↑ Celsona, pàg. 9.
* ↑ «Martí Abella serà regidor amb dedicació exclusiva al consistori solsoní». Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 26 setembre 2014].
* ↑ «El Govern solsoní diposita la confiança en David Rodríguez per a l'Alcaldia». Ajuntament de Solsona. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 26 setembre 2014].
* ↑ Diagnostiquen un càncer de pàncrees a l'alcalde Xavier Jounou.
* ↑ «Publicació de les candidatures a les eleccions municipals de 2011». Butlletí Oficial de la Província de Lleida núm. 61, 26-04-2011, pàg. 200. Arxivat de l'original el 30 de juny 2015 [Consulta: 29 d’octubre 2015].
# Maró

Segons la mitologia grega, Maró (en grec antic Μάρων, Máron) era un sacerdot, fill d'Evantes. Oficiava al temple d'Apol·lo d'Ísmaros, al país dels cícons, quan els homes d'Odisseu saquejaven la ciutat. Odisseu el posà sota la seva protecció, a ell i a la seva família, i Maró, agraït, l'obsequià amb dotze àmfores de vi dolç, molt fort i valuós, les mateixes que després l'heroi utilitzaria per embriagar Polifem.
La ciutat de Maronea, a Tràcia, havia pres el nom d'aquest Maró.
Per part del seu pare, Maró era net de Dionís. Eurípides el fa directament fill del déu i company del sàtir Silè. Nonnos el fa fill de Silè i company de Dionís en l'expedició que el déu va fer contra l'Índia. En el poema Dionisíaques apareix com un ancià que té les cames tremoloses i que només té forces per beure i cantar lloances de Dionís.
A Roma, Maró, prototip del borratxo perfecte, tenia una font on estava representat, al pòrtic de Pompeu.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 340. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 136. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Mas Espolla

Mas Espolla és una obra de Celrà (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular amb altres dependències annexes. Inicialment devia estar estructurat en tres crugies amb accés central. Posteriors modificacions i ampliacions han donat el conjunt actual.
El sostre de la planta baixa presenta voltes de canó rebaixades construïdes amb rajols a sardinell. Les parets portants són de pedra morterada, amb carreus ben tallats a les cantonades. Cal destacar la gran porta dovellada de l'accés principal i les tres finestres del primer pis. Una d'elles és gòtica amb arc conopial i ampit de pedra motllurada amb l'escut de la casa cisellat. També a la llinda hi ha ornaments típicament medievals. La finestra de sobre la porta és renaixentista, així com ho és l'excel·lent finestra cantonera, que presenta un guardapols amb petxines cisellades en els seus arrencaments.

## Història

La finestra cantonera duu la data de 1618, però el mas conté parts més antigues.
Actualment conserva la puresa formal inicial.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Espolla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Imatges del Mas Espolla al web "lanimal.org"