OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Silurichthys citatus

Silurichthys citatus és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 48-51.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conca del riu Kapuas (oest de Borneo).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ng, H. H. i P. K. L. Ng, 1998: A revision of the South-east Asian catfish genus Silurichthys. Journal of Fish Biology v. 52 (núm. 2): 291-333.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Silurus grahami

Silurus grahami és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 42,6 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Yunnan (Xina).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kobayakawa, M. 1989. Systematic revision of the catfish genus Silurus, with description of a new species from Thailand and Burma. Jap. J. Ichthyol. 36(2):155-186.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. 1907. Descriptions of three new fishes from Yunnan, collected by Mr. J. Graham. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 19 (núm. 109): 63-64.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tabita Berglund

Tabita Berglund (Trondheim, 28 de març de 1989) és una violoncel·lista i directora d'orquestra noruega.

## Biografia
### Estudis musicals

Va començar la seva trajectòria musical estudiant violoncel, tot realitzant el màster d'interpretació a càrrec del violoncel·lista Truls Mørk. A partir de llavors esdevingué intèrpret tant de música orquestral com de música de cambra, formant part de l'Orquestra Filharmònica d'Oslo, l'Orquestra Filharmònica de Bergen, i l'Ensemble Trondheim Soloists de música de cambra.

### Trajectòria professional

L'any 2018 va iniciar la carrera professional com a directora després de guanyar el Premi Neeme Järvi de l'acadèmia de direcció de Gstaad, a Viena. A principis del mateix any, Tabita va ser seleccionada pel programa Opptakt, on s'impulsen joves talents de la direcció orquestral, permetent la col·laboració amb diferents orquestres.
El juny de 2019, Tabita va debutar amb la Norwegian Opera Orchestra com a part del programa Opptakt per el qual havia optat durant un festival d'estiu a Noruega. A partir de llavors, la temporada 2019-2020 va estar plena de concerts i oportunitats per a donar-se a conèixer en l'àmbit nacional, havent debutat amb les principals orquestres de Noruega.
A nivell internacional, Tabita ha col·laborat amb diverses orquestres, com ara bé la Finnish Radio Symphony, la Hallé Orchestra i l'Orquestra Nacional de Lió. A més, el novembre de 2020, Tabita va dirigir un concert amb l'OBC, on es va interpretar Tabula Rasa d'Arvo Pärt, amb la participació de membres del Quartet Casals com a principals solistes, i la Simfonia núm. 7 de Jean Sibelius.
Després del seu debut internacional, Tabita va completar el seu màster en direcció a l'acadèmia de música de Noruega, amb el professor i director d'orquestra Ole Kristian Ruud.

## Referències

* ↑ Chavarría, M. «La serena audàcia de Tabita Berglund». La Vanguardia, 13-11-2020. [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ www.mir.de, m i r media-interface engineering, cologne-. «Dresdner Philharmonie». Arxivat de l'original el 2021-12-10. [Consulta: 9 desembre 2021].
* ↑ «Tabita Belgrund dirigeix l'OBC amb un concert monogràfic dedicat a Edvard Grieg, en directe a Catalunya Música». Catalunya Ràdio. CCMA, 12-11-2021. Arxivat de l'original el 2021-12-21. [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Tabita Berglund - Valdres Sommersymfoni» (en noruec). Arxivat de l'original el 2021-12-09. [Consulta: 9 desembre 2021].
* ↑ «Talent Norge | Participants in Opptakt» (en noruec bokmål). [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Conductor Tabita Berglund makes her debut with the Barcelona Symphony Orchestra conducting Arvo Pärt's 'Tabula Rasa'» (en anglès). [Consulta: 9 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Participants del programa Opptakt
# Gondwana (país)

Gondwana fou el nom donat pels musulmans a la regió habitada pels gonds, després part de les Províncies Centrals i modernament repartida entre Vidarbha a Maharashtra, parts de Madhya Pradesh, parts de l'oest de Chhattisgarh i parts del nord d'Andhra Pradesh. S'esmenta també com Gondaranya.
Abul Fazl l'anomena Gondwana o Garha Katanka i diu que limitava a l'est amb Ratanpur (a Jharkhand) a l'oest amb Malwa, al nord amb Panna i al sud amb el Dècan; aquesta situació correspon aproximadament a l'altipla de Satpura. El territori encara estava sense explorar el 1853. Pels musulmans Gondwana era el país dels gonds o gondis, el poble dravídic, però segons el general Cunningham, aquestos no s'anomenen a si mateixos gonds sinó que es diuen koiturs, i considerà que podria derivar de Gauda, nom clàssic de part de les Províncies Unides i Bengala. Gauda és esmentat com a districte a Malwa i algunes inscripcions fan referència a reis de Gauda també a Malwa.
El 1901 hi havia més de dos milions de gonds quasi tots a les Províncies Centrals amb alguns a Madras, Bengala, Berar i Chhota Nagpur (Jharkhand). Eren el poble dravídic principal i van governar les Províncies Centrals per segles (entre el XIV i el XVIII). Ferishta esmenta als reis gonds de Kherla, molt rics i que van oferir esplèndids regals a Ahmad Shah, el sultà bahmànida. La dinastia de Garha-Mandla també va tenir molt de poder i la recaptació de Mandla pujava a 10 lakhs de rúpies; quan el castell de Chauragarh fou saquejat per un general d'Akbar el Gran el 1564, el botí segons Ferishta eren moltes joies, imatges d'or i plata i altres coses valuoses, cent gerres de monedes d'or i uns mil elefants. Aquestos estats van acabar dominats pels marathes al segle xviii i els gonds foren expulsats cap a les jungles i muntanyes inaccessibles fins que van reconèixer el poder maratha. Els gonds, que abans havien adquirit un bon grau de civilització, van esdevenir salvatges, cruels i traïdors, dedicats al saqueig dels grups petits que passaven per les seves muntanyes; als cims de les muntanyes Satpura van construir fortaleses inaccessibles, des de les quals feien incursions a les planes de Berar i la vall del Narbada; fins a l'establiment progressiu dels britànics a la segona meitat del segle xix no van esdevenir camperols.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Cantó de Saint-Renan

El cantó de Saint-Renan (bretó Kanton Lokournan) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 12 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Konk-Leon | Le Conquet | --- |
| Gwiproñvel | Guipronvel | --- |
| Lambaol-Blouarzhel | Lampaul-Plouarzel | --- |
| Lanriware | Lanrivoaré | --- |
| Lokmaria-Plouzane | Locmaria-Plouzané | --- |
| Milizag | Milizac | --- |
| Molenez | Île-Molène | --- |
| Plouarzhel | Plouarzel | --- |
| Plougonvelen | Plougonvelin | --- |
| Ploñger | Ploumoguer | --- |
| Lokournan | Saint-Renan | --- |
| Trebabu | Trébabu | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1998- | Bernard Foricher | Divers droite |
| 2008- | Didier Le Gac | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ «Décret n° 2014-151 du 13 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département du Finistère».

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cinadó

Cinadó (en grec antic Κυνάδων Kynádon) va ser el cap d'una conspiració contra el govern d'Esparta en el primer any del rei Agesilau II (el 398 aC o 397 aC). Cinadó devia ser un espartà lliure, però no ciutadà, potser un espartà empobrit, que volia organitzar una aliança de diversos grups socials contra els espartans. La conspiració no va tenir com a motiu l'increment del poder dels èfors o del caràcter més oligàrquic de la constitució, sinó crear una societat més igualitària amb l'eliminació dels alts càrrecs. Xenofont descriu amb detall els funestos presagis que van aparèixer en diverses ocasions quan el rei Agesilau estava fent sacrificis. Almenys dues persones que estaven al corrent de la conspiració de Cinadó en van parlar. Els èfors van enviar Cinadó a Messènia amb ordres de portar a Esparta uns presoners, i el van acompanyar una sèrie de joves que havien rebut ordres precises de capturar-lo i fer-lo parlar una vegada fora de la ciutat. Així es va fer i Cinadó sota tortura, va delatar els plans. Cinadó i els altres conspiradors van ser empresonats i després executats.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astróloos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 303. ISBN 8481641618.
# Macari Crisocèfal

Macari Crisocèfal (en llatí: Macarius Chrysocephalus i en grec medieval: Μακάριος Χρυσοκέφαλος) fou un escriptor grec romà d'Orient de temes eclesiàstics, de gran reputació.
Va viure a finals del segle xiii i al segle xiv, i va ser bisbe de Filadèlfia.
El nom original de Crisocèfal era Macari. Es va anomenar així perquè, després d'haver fet nombrosos extractes de les obres dels Pares de l'Església, els va disposar en diversos capítols, que va anomenar χρυσᾶ κεφάλαια, "caps d'or" o "caps daurats".
Escrigué d'altres obres sobre temes religiosos entre els quals Oratio in Exaltationem Sanctae Crucis, no gaire rellevant, coneguda com a De Cruce. La seva obra més important és un comentari que feu sobre Mateu apòstol (Ἐξήγησις εἰς τὸ κατὰ Ματθαῖον ἆγιον Εὐαγγέλιον, συλλεγεῖσαα καὶ συντεθεῖσα κεφαλαιωδῶς παρὰ Μακαρίου Μητροπολίτου Φιλαδελφείας τοῦ Χρυσοκεφάλου), en tres volums, cadascun dels quals es va dividir en vint llibres. Només es conserva el primer volum, que conté una vintena de llibres.
També convé esmentar Orationes XIV in Festa Ecclesiae. Expositio in Canones Apostolorum et Conciliorum, que va escriure a l'illa de Cios. Magnum Alphabetum, un comentari sobre Lluc, anomenat "Alfabet" perquè té tants capítols com lletres hi a l'alfabet (Εὐαγγελικων διάνοιαν ῾οημάτων Χρυσοκέφαλος συντίθησιν ὲνθάδε ταπεινὸς Μακάπιος Φιλαδελφείας, ὁ οἰκέτης τῆς μακαπίας Τριάδο). Cosmogenia un comentari sobre el Gènesi, dividit en dues parts, la primera de les quals es titula Cosmogenia i la segona Patriarchae.
Les seves obres eren conegudes per Lleó Al·laci, que sovint s'hi refereix i en cita fragments.

## Referències

* ↑ Chrysocephalus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 701-702
# Artafernes (sàtrapa)

Artafernes (Sardes, segle VI aC - Sardes, 493 aC) en grec antic Ἀρταφέρνης, era fill d'Histaspes i germà de Darios el Gran, sàtrapa de Lídia de la capital de Sardes i general persa. En la seva posició va tenir nombrosos contactes amb els grecs, i va tenir un paper important en la repressió de la revolta Jònica.
El seu germà el va nomenar sàtrapa de Lídia o Sardes cap a l'any 513 aC després de la campanya a la regió d'Escítia.
L'any 505 aC quan els atenencs van demanar la protecció dels perses contra Esparta, van enviar una ambaixada a Artafernes. El sàtrapa va respondre que només es podia concedir l'aliança si reconeixien la sobirania de Darios I.
Hípies, fill de Pisístrat, es va refugiar a Lídia i va obtenir suport per la seva causa del sàtrapa; els atenencs van enviar una ambaixada demanant la no intervenció del governador persa. Artafernes va exigir la readmissió del tirà el que va deixar clar que els atenencs no podien esperar res de Pèrsia.
El 501 aC Artafernes va confiar el comandament de 200 vaixells perses (i diners) a Aristàgores de Milet amb l'objectiu de conquerir Naxos i establir el govern dels exiliats. Com que l'expedició va fracassar, i els milesis no podien retornar les naus ni els diners, va esclatar la revolta de Jònia.
El 499 aC quan els jonis i els seus aliats espartans van avançar cap a Sardes, Artafernes, que no esperava aquest atac, es va retirar a la ciutadella, i els grecs van cremar la ciutat. Però després es van retirar, tement que un exèrcit persa vingués en ajuda del sàtrapa, que va poder tornar a la ciutat. El segon any de la revolta jònica, el 497 aC, Artafernes i Otanes van començar una ofensiva general contra les ciutats jòniques i eòliques. Cime i Clazòmenes van caure a les seves mans. Histieu de Milet va haver de fugir i Artafernes va interceptar les seves cartes a alguns perses de Sardes aliats als grecs. Els implicats van ser detinguts i executats. El rei Darios no va aprovar l'execució d'Histieu.
Es creu que va morir poc temps després, cap a l'any 493 aC, ja que no se'n parla més. El va succeir Artafernes II.

## Referències

* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
* ↑ Dandamaev, M. A.. A Political History of the Achaemenid Empire. BRILL, 1989, p. 152. ISBN 978-9004091726. «Approximately at the same time Darius appointed his half-brother Artaphernes (Old Persian: Artafarna, 'with truthful sacredness') as satrap of Lydia.»
* ↑ Smith, William (ed.). «Artaphernes». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 31 maig 2021].
# Anton Reixetnikov

Anton Reixetnikov (en rus Антон Решетников) (18 de maig de 1986) és un ciclista rus.
El 2007 va ser suspès durant un any a conseqüència d'un positiu en carphedon. Degut això li va ser retirada la seva victòria al Gran Premi Guillem Tell.

## Palmarès

* 2003
** 1r al Trofeu Karlsberg
* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Giro de Toscana sub-23
* 2007
** 1r al Gran Premi de la Indústria del marbre
** 1r al Gran Premi Guillem Tell

## Referències

* ↑ «Two Russian U23 riders positive». cyclingnews.com, 18-10-2007 [Consulta: 25 gener 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Torre del Palau (Terrassa)

La Torre del Palau és l'únic vestigi del castell palau de Terrassa, que en el moment de màxima puixança va estendre els seus dominis des del Llobregat fins al Ripoll i des de Sant Cugat del Vallès fins al pla de Bages. Pere de Fizes i Pere Francesc de Montanyans en foren castlans en diferents èpoques. La torre mestra, que fou presó fins ben entrat el segle xix, fou l'única estructura que restà dreta quan el 1891 l'últim propietari del castell decidí enderrocar el que quedava de l'edifici. Documentada per primer cop l'any 1016, fou cedida al municipi el 1994 i actualment és una de les seccions del Museu de Terrassa; s'hi fan visites guiades concertades.
Està situada darrere la plaça Vella (des d'on tot just se'n veu el coronament), entre el carrer Cremat i el dels Gavatxons. Com que quedava amagada de la vista, el 1991 es van enderrocar les cases del darrere i es va obrir una plaça de nova creació, l'anomenada plaça de la Torre del Castell-Palau, des de la qual s'hi pot accedir. En aquesta mateixa plaça, a la planta baixa de la casa d'Antoni Josep Torrella i Maurí, es troba el Centre d'Interpretació de la Vila Medieval de Terrassa.
És una edificació romànica de forma cilíndrica, construïda amb còdols de riera i carreus de pedra, de planta circular, de 26,70 m d'alçada i un diàmetre de 7,5 m a la base. Es divideix en diferents nivells; l'inferior, mig soterrat, està cobert per una volta de pedra i comunica amb la primera planta, subdividida per un forjat de fusta, des d'on arrenca una escala de cargol que enllaça amb els dos nivells superiors, coberts amb volta de rajola. El coronament, del final del segle xix, obra de Lluís Muncunill, consisteix en un fris de merlets de maó damunt una cornisa per sota de la qual hi ha una sèrie d'arcuacions cegues. L'accés originari és a uns 7 m de la base i actualment s'hi puja per una escala metàl·lica moderna; de la porta romànica només se'n conserva un arc de mig punt adovellat. La torre presenta un parell d'obertures, de les quals destaca el finestral gòtic a l'alçada de la primera planta, afegit cap al segle xvi. Al la seu del castell de Vallparadís del Museu de Terrassa se'n conserven els finestrals i els portals gòtics originaris.

## Galeria d'imatges

* Detall del finestral gòtic de la torre
* El castell palau abans de ser enderrocat, 1891 (Museu de Terrassa)
* Reconstrucció del claustre interior del castell palau (Museu de Terrassa)
* Finestral del castell palau de Terrassa, amb l'escut dels Muntanyans (Museu de Terrassa)
* Finestral del castell palau, mènsula (Museu de Terrassa)

## Vegeu també

* Pauladina de Terrassa
* Llista de monuments de Terrassa

## Referències

* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 122. ISBN 84-393-5437-1.
# Vilardida

Vilardida és una entitat de població dividida entre els municipis de Montferri i Vila-rodona, a la comarca de l'Alt Camp. El poble, barri o caseria se situa a la confluència dels termes municipals de Montferri, al nord, i Vila-rodona, al sud. La carretera C-51 és la seva principal via de comunicació.

## Història

L'any 1009 Villa Ardidam apareix com a possessió dels bisbes de Barcelona. El 1151, mentre formava part del Montmell, forma part d'una donació de Ponç Pere a Ramon de Llorenç per a construir-hi un castell i cases. L'any 1194 s'esmenta Bernat de Vilardida com a senyor, amb certa dependència del bisbe. El 1632 consta com a lloc de baró i el 1706 consta com a baró del castell i del terme Joan Fans. Al segle xviii passa a mans dels Tudó, els quals donen nom encara al castell.

## Referències

* ↑ «Vilardida». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Vilardida». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Vilardida». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Districte de Hîncești

El districte de Hîncești (en romanès Raionul Hîncești) és una de les divisions administratives de la República de Moldàvia. La capital és Hîncești. L'u de gener de 2005, la població era de 119.800 habitants.
# Simfonia de cambra núm. 2 (Weinberg)

La Simfonia de cambra núm. 2 per a orquestra de corda i timbales, op. 147, fou composta per Mieczysław Weinberg i la va acabar el 29 d'abril de 1987. En realitat és una orquestració del Quartet de corda núm. 3 (1944) op. 14, mai realitzat en públic abans d'aquesta reutilització ni en vida del compositor. Té una durada d'uns 33 minuts.

## Moviments

* I. Allegro molto
* II. Pesante moderato
* III. Andante sostenuto

## Origen i context

L'última dècada de la vida de Weinberg va portar a la reflexió i la reelaboració de peces anteriors. La Simfonia de Cambra núm. 2 és una obra que mostra la maduresa compositiva de Weinberg, però és una reelaboració d'un context de foscor i fatalisme del Tercer quartet del 1944. Així i tot, la composició sovint revela una tonalitat més esperançadora i melòdica que el quartet. El moviment central evoca un sentiment de nostàlgia, mentre que el final prolongat adopta un to més tenebrós, culminant en un clímax apassionat i profundament emotiu abans de tancar-se amb una coda serena i resignada, marcada per un únic cop de timbal.

## Referències

* ↑ Publicació Olympia Compact Discs Ltd.: Thord Svedlund amb l'Orquestra Simfònica d'Umeå, enregistrament de 1998
* ↑ «MIECZYSLAW WEINBERG Simfonia núm.2 i Simfonia de cambra núm.2». Alto. [Consulta: 24 juliol 2024].
# Krai de Kamtxatka

El krai de Kamtxatka (en rus: Камча́тский край) és un subjecte federal de Rússia pertanyent al Districte Federal de l'Extrem Orient. Ocupa la totalitat de la península de Kamtxatka.
Es va crear l'1 de juliol de 2007 a partir de la unió entre l'óblast de Kamtxatka i el districte autònom de Koriàkia, el qual roman com un simple districte administratiu del nou krai.
Es va fer un referèndum respecte a aquesta qüestió el 23 d'octubre de 2005.

## Referències

* ↑ «Els conflictes de gestió i els problemes ambientals de la tundra | enciclopedia.cat». [Consulta: 27 agost 2023].
# Taff

Taff és un riu costaner del País de Gal·les (Regne Unit), en els comtats de Brecknock i de Glamorgan). Es forma amb de dos braços que baixen dels dos Brecknock Beacons (872 m.), i corre SSE, per Merthyr Tydfil, Quaker's Yard, Pontypridd i Llandaf, acompanyat pel ferrocarril de Three Cocks Junction a Cardiff, on entra per la riba aquí occidental i al principi del canal de Bristol, després d'un curs de 65 quilòmetres, per terreny carbonífer, i una faixa de gres vermell Devonià, després pel calcari huller o pis inferior del terreny carbonífer. Rep per la dreta el Cynon canalitzat (29 quilòmetres), la vall del qual és molt pintoresca i rica en minerals. A Merthyr Tydfil, destaca per la seva riba dreta un canal que més avall, en la confluència del Cynon, el travessa i continua la seva riba esquerra més o menys curta fins a Cardiff.

## Galeria fotogràfica

* Viaducte sobre el Taff en arribar a Cardiff
* El Taff travessant Merthyr
* Estuari del Taff
* Bucòlic pas del riu Taff
* El Taff travessant Laugharne ja pràcticament en el seu estuari
* Pont de ferro sobre el riu Taff a (Radyr)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 58, pàg. 1523 ISBN 84-239-4558-8