OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kazerun

Kazerun, Kazarun o Kazirun (persa: کازرون) és una ciutat de Fars a l'Iran entre Xiraz i Bushehr. La seva població estimada el 2005 era de 89.013 habitants.
És una ciutat majoritàriament agrícola amb producció de dàtils, cítrics, blat, tabac, arròs, cotó i vi. A la rodalia hi ha l'antiga ciutat de Bishapur a uns 19 km amb baixos relleus i gravats sassànides i una estàtua de Sapor I (241–272) en una cova. Les ruïnes del castells dels Zoroastrians o Qal'eh-ye Gabri estan situades al sud-est de la ciutat. El llac de Famur, proper (a la plana de l'est), té abundància de peixos. Hi ha també els camps de taronges de Bagh-e Nazar a la plana. Els monuments principals són alguns mausoleus dels descendents de Salman-e Farsi (Salman el Persa) un dels primers seguidors de Mahoma. Els seus quatre barris històrics són Bazar, Bala, Gunbad i Musalla o Sufla.
La llegenda atribueix la seva fundació al rei mític Tahmurath, estan formada per la unió de tres pobles: Nird, Darist (o Darbast) i Rahban (o Rahshan) construïts sobre els canals d'aquests noms que porten aigua a la ciutat. Sota els sassànides fou una dependència de Bishapur. Firuz o Peroz I (459-484) la va convertir en vila i Kobad I (488-531) la va engrandir. La ruïna de la vila de Shapur la va afavorir.
Al-Mukaddasi l'esmenta com la Damiata de Pèrsia sent famosa pel lli i el cotó. Àdud-ad-Dawla hi va construir una borsa de comerciants de teixits. Al començament del segle xii l'atabeg seljúcida Čalvi la va fer reconstruir després d'haver estat damnada pels kurds shabankara dirigits per Abu Sad, però en aquest temps tothom defraudava i havia deixat de ser honesta, i només algunes granges fortificades eren prosperes.
Fou lloc d'origen de nombrosos teòlegs entre els quals Abu Ishak Kazaruni, Amin al-Din Baluyani i Djalal al-Din Dawani; la tarika kazaruni fundada pel primer fou molt important i oferia protecció als navegants de l'oceà Índic (era sunnita i fou liquidada al temps dels safàvides xiïtes).
El 1811 tenia de 4 a 5 mil habitants, però el 1892 s'estimaven en només 2000 o 2500. El 1913 va passar a 12.000, el 1950 a 25.328, el 1956 a 36.659 i el 1966 a 39.902. La decadència de Bushehr a la segona meitat del segle XX la va afectar també en una disminució de l'activitat econòmica. El notable poeta persa Nasrollah Mardani, va néixer a la ciutat

## Nota

* ↑ Població

## Bibliografia

B. de Meynard, Dictionaire de la Perse
# Cantó de Janzé

El cantó de Janzé (bretó Kanton Gentieg) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 6 comunes :
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Amanlis | Amanliz | 1.442 | 25,25 | 35150 | 35002 |
| Boistrudan | Koetruzan | 494 | 12,80 | 35150 | 35028 |
| Brie | Brev | 698 | 13,56 | 35150 | 35041 |
| Corps-Nuds | Kornuz | 2.458 | 22,56 | 35150 | 35088 |
| Janzé | Gentieg | 5.364 | 41,26 | 35150 | 35136 |
| Piré-sur-Seiche | Pereg | 1.877 | 36,34 | 35150 | 35220 |
| Cantó | Gentieg | 12.333 | 151,77 | - | 3518 |

## Evolució demogràfica

| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 9.844 | 9.973 | 9.769 | 10.152 | 10.805 | 12.333 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1994-2001 | Danielle Dufeu | UDF |
| 2001-2008 | Paul Chaussée | UMP |
| 2008- | Jean-Marc Lecerf | MoDem |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Les Casses

Les Casses és un municipi del departament de l'Aude a la regió francesa d'Occitània.
# Ròcafòrt (Arieja)

Ròcafòrt (en francès Roquefort-les-Cascades) és un municipi francès del departament de l'Arieja i la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Magosternarchus

Magosternarchus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* Cos comprimit lateralment, de color blanc rosaci a translúcid i amb un nombre variable de cromatòfors de color marró grisenc a negre als costats superiors del cos.
* Els cromatòfors es concentren més a la línia mitjana dorsal, tot i que també n'hi ha (disposats verticalment) en el teixit connectiu dels músculs de l'aleta anal.
* Tenen grans mandíbules i nombroses dents còniques.
* El marge dorsal de l'opercle és força còncau.
* Ulls petits i col·locats a la part superior del cap.
* Aleta anal llarga, caudal petita i sense dorsals ni pelvianes.
* Presenten petits punts lluminosos formats per grups de cèl·lules electrosensorials sobre l'esquena.
* Són capaços de produir descàrregues contínues elèctriques febles, les quals són emprades per a electrolocalització i electrocomunicació.

## Alimentació

Són depredadors bentònics especialitzats a mossegar les cues d'altres gimnotiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: ambdues espècies viuen a la conca del riu Amazones.

## Taxonomia

* Magosternarchus duccis (Lundberg, Cox Fernandes & Albert, 1996)
* Magosternarchus raptor (Lundberg, Cox Fernandes & Albert, 1996)

## Referències

* ↑ Lundberg J. G., Fernandes C. C. & J. S. Albert i M. Garcia, 1996. Magosternarchus, a new genus with two new species of electric fishes (Gymnotiformes: Apteronotidae) from the Amazon River basin, South America. Copeia 1996 (núm. 3). 657-670.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Lundberg, J.G., Fernandes, C.C., Albert, J.S. i Garcia, M., 1996. "Magosternarchus, a New Genus with Two New Species of Electric Fishes (Gymnotiformes: Apteronotidae) from the Amazon River Basin, South America". Copeia 1996 (3): 657–670. «Enllaç».
* ↑ Bullock, T.H. Hopkins, C.D., Popper, A.N. i Fay, R.R., 2005. "Theodore Holmes Bullock". Electroreception. Nova York: Springer. ISBN 0387231927
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Lundberg J. G., Fernandes C. C. & J. S. Albert i M. Garcia, 1996.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# William Davenant

William Davenant (Oxford, 3 de març de 1606 – Londres, 7 d'abril de 1668) fou un poeta i autor dramàtic anglès.
Fou patge de la duquessa de Richmond i després aconseguí la protecció de Fulke Greville. Mort el seu protector, Davenant, que ja als catorze anys havia escrit una Ode in remembrance of master Shakespeare, es dedicà al teatre. El 1629 va compondre la tragèdia Albovine, King of the Lombards, a la que li seguiren poc temps després els drames The cruel brother i The pest Italian i el 1643 ideà la famosa mascarada The temple of live, que havia d'ésser representada al Whitehall per la reina i les dames de la cort.
Cantà l'heroisme del príncep Rupert en inspirada poesia (Madagascar, 1635) i a la mort de Ben Jonson, el 1638 fou nomenat poeta de la cort i director d'espectacles reials el 1839. Va combatre quan la guerra civil per la causa de la monarquia, i ensems fou armat cavaller, refugiant-se després de la derrota de Carles I a França, on es convertí al catolicisme.
Presoner del Parlament en una expedició vers Cowes Castles la seva epopeia Gondibert que, començada a França i publicada quan la seva presència a la Tower (1661), va merèixer ser equiparada per Hobbes a l'Eneida i a la Ilíada. Posat en llibertat, el 1656 inaugurà una sala d'espectacles, Rutland House, en la que posà en escena la primera part del seu ? Siege of Rhodes (imprès el 1663, dues parts), rica en canvis escènics i dotada de cor i part instrumental, que ofereix la particularitat d'haver pres part per primera vegada en la seva representació d'actors d'un i altre sexe.
A aquelles obres li seguiren: Cruelty of the Spaniards in Peru (1658) i History of sir Francis Drake (1659). Introduí el sabor clàssic, el metro i fins a la riquesa escènica del teatre francès, causa per la qual, i no obstant haver estat adaptador d'algunes obres de William Shakespeare (Tempest, Macbeth, Juli Cèsar, etc.), apartà el drama anglès del camí nacional.
Les seves obres completes aparegueren publicades a Londres el 1672, i més tard, amb notes biogràfiques, per Laing i Macdment a Edimburg (1872-74, 5 volums). El seu cadàver fou sepultat a l'abadia de Westminster.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 1096 (ISBN 84-239-4517-0)
# Tropidophoxinellus spartiaticus

Tropidophoxinellus spartiaticus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,5 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja invertebrats i plantes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Grècia.

## Estat de conservació

Es troba amenaçat d'extinció a causa de la contaminació de l'aigua i la destrucció del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ Stephanidis A., 1974. On some fish of the Ioniokorinthian region (W. Greece etc.) -- a new genus of Cyprinidae: Tropidophoxinellus n. gen. Biol. Gallo-Hell. v. 5 (núm. 2). 235-257.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Schmidt-Reis, H., 1943. Die Fische Griechenlands (eine kritische Übersicht). I. Die Süsswasserfische. Ztschr. Fisch. Hilfswiss. Núm. 41: 319-344.
* ↑ «Tropidophoxinellus spartiaticus». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 4 «Tropidophoxinellus spartiaticus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.
* ↑ Borbori, D.C., P.S. Economidis i E.G. Maurakis, 2001. Freshwater fish habitat science and management in Greece. Aquatic Ecosystem Health and Management 4: 381-391.
* ↑ Economidis, P.S., 1991. Check list of freshwater fishes of Greece (recent status of threats and protection). Hellenic Society for the Protection of Nature, Special publication, 48 p.
* ↑ Economidis, P.S., 1995. Endangered freshwater fishes of Greece. Biol. Conserv. 72:201-211.
* ↑ Economidis, P.S., E. Dimitriou, R. Pagoni, E. Michaloudi i L. Natsis, 2000. Introduced and translocated fish species in the inland waters of Greece. Fish. Manage. Ecol. 7:239-250.
* ↑ Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* ↑ IUCN (anglès)
* ↑ Crivelli, A.J., 1996. The freshwater fish endemic to the Mediterranean region. An action plan for their conservation. Tour du Valat Publication, 171 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Palau de Racconigi

El Palau de Racconigi és un palau situat al municipi de Racconigi a la regió italiana del Piemont. Fou una de les històriques residències de la casa reial de Sardenya i posteriorment de la casa reial d'Itàlia sota la dinastia dels Savoia. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1997.
Les primeres mencions escrites del castell es remunten a l'any 1000 quan Bernardino de Susa reconstruí una antiga casa de camp deixant-la en herència als monjos cistercencs. Al segle xiii, la possessió passà als marcgravins de Saluzzo i no és fins al segle xvi que fou adquirida per la Casa de Savoia.
El duc Carles Manuel I de Savoia cedí la propietat al primer membre de la branca dels Carignano, el príncep Tomàs de Savoia-Carignano, fundador de la línia dels Savoia-Carignano. El príncep Manel Filibert de Savoia-Carignano va encarregar a l'arquitecte Guarino Guarini la transformació de la vella fortalesa de Racconigi en una residència barroca de caràcter palatí.
A final del segle xviii, el príncep Lluís Víctor de Savoia-Carignano renovà els interiors i hi afegí un seguit d'elements decoratius de caràcter neoclàssic. També encarregà la construcció d'una nova entrada presidida per quatre columnes corínties i un frontó triangular.
El primer dels Carignano que accedí al tron de Sardenya, el rei Carles Albert I de Sardenya embellí i amplià el castell, segons plans de l'arquitecte Ernesto Melano. El castell esdevingué una de les residències preferides dels membres de la casa reial italiana, especialment del rei Víctor Manuel III d'Itàlia que la regalà al seu fill, el rei Humbert II d'Itàlia.
Entre d'altres esdeveniment, a Raccogini s'hi casà la princesa Mafalda d'Itàlia i el príncep Felip de Hessen-Kassel l'any 1924.
L'any 1997 fou declarat patrimoni de la humanitat per la UNESCO juntament amb un ampli conjunt de residències pertanyents a la casa de Savoia pel seu valor artístic i històric.

## Referències

* 1 2 «Residences of the Royal House of Savoy» (en anglès). Unesco, 1997. [Consulta: 29 novembre 2024].
# Banas

Banas (Esperança de la Selva) és un riu del Rajasthan. Neix a les muntanyes Aravalli al nord del districte d'Udaipur prop de Khumbalgarh, i després segueix cap al districte de Bhilwara on entra pel poble de Doodiya, capçalera d'un tehsil; s'acosta a les muntanyes de la zona de Mandalgarh on rep al Berach per la dreta i al Kothari per l'esquerra (a Nadrai, al tehsil de Kotri); després segueix cap al Nord i nord-est passat per l'occident del tehsil de Jahazpur, i entra al districte de Tonk. Finalment desaigua al riu Chambal a Rameswar. Només porta aigua alguns mesos a l'any i generalment és sec al temps de la calor. El seu curs és de 510 km i la seva conca de 45,833 km². Els seus afluents principals són el Berach, el Kothari, el Khari, el Mansi i el Menali.
# Districte de Bayeux

El districte de Bayeux és un districte del departament de Calvados a la Normandia. La capital és la sostprefectura de Bayeux i compta amb els següents cantons:
* Cantó de Balleroy
* Cantó de Bayeux
* Cantó de Caumont-l'Éventé
* Cantó d'Isigny-sur-Mer
* Cantó de Ryes
* Cantó de Trévières

## Vegeu també

* Cantons del Calvados
# Mesquita de Solimà Paixà

La mesquita de Solimà Pasha (Sulayman Pasha) (àrab: مسجد سليمان باشا الخادم, masjid Sulaymān Bāxā) està situada a la Ciutadella del Caire. Aquesta fou la primera mesquita aixecada pels otomans a la ciutat després de la seva conquesta. Forma part del conjunt arquitectònic conegut com Caire Històric, declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Porta el número 142 del catàleg de monuments islàmics gestionat pel Supreme Council of the Antiquities.

## Història

Solimà Pasha era un eunuc de la cort de Solimà que va ser governador del Caire entre 1524 i 1538, amb una interrupció de dos anys (1534-1536). El 1528 va manar que s'aixequés aquesta mesquita en un extrem del recinte de la Ciutadella amb la finalitat de ser utilitzada pels geníssers que ocupaven aquell indret.
La mesquita es va aixecar en el lloc d'una capella d'època fatimita coneguda com a capella de sàyyid (o sidi) Sariya, aixecada per Abu-Mansur ibn Qasta cap al 1140. Aquella construcció va quedar inclosa dins l'arquitectura de la mesquita i es va utilitzar com a tomba dels oficials otomans, que es van afegir a la del seu fundador.

## L'edifici

Es tracta d'una mesquita de reduïdes dimensions. Consta d'un pati des d'on s'accedeix a la sala d'oracions, tancada. Aquesta darrera està coberta per una cúpula central i tres mitges cúpules en tres dels seus costats, per això la seva planta és en forma de T. Exteriorment, la cúpula està recoberta de ceràmica verda.
La sala d'oracions està decorada internament (cúpula, petxines...) amb motius geomètrics i florals pintats. Els murs estan revestits amb un aplacat de marbre d'estil mameluc, el mihrab i el minbar presenten la mateixa decoració. És ben possible que aquesta decoració mameluca de marbre procedeixi de la propera mesquita d'an-Nàssir Muhàmmad, que en aquesta època fou espoliada de la seva decoració interna.
El pati, pavimentat amb marbres, està envoltat per quatre porxades formades per arcs apuntats sobre pilars octogonals. La galeria perimètrica que formen està coberta amb petites cúpules. Un dels racons del pati està ocupat per l'antiga capella fatimita, una construcció habitual a l'època, massissa i coberta per una cúpula.
Actualment, l'entrada al conjunt es fa directament a la sala d'oracions, cosa no habitual. L'accés es feia abans per una porta que dona al pati. El minaret està situat al costat de l'entrada, és una característica construcció otomana, en forma de llapis.
* Interior de la cúpula
* Capella fatimita, ara mausoleu
* Interior del mausoleu

## Enllaços externs

(anglès) La mesquita a ArchNet Arxivat 2008-01-23 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Doris Behrens-Abouseif. Islamic architectures in Cairo. American University in Cairo Press. El Caire, 1998. ISBN 977-424-203-3.
* Nicholas Warner. The Monuments of Historic Cairo. American University in Cairo Press. El Caire, Nova York, 2005. ISBN 977-424-841-4.
* Caroline Williams. Islamic Monuments in Cairo. American University in Cairo Press. El Caire i Nova York, 2004. ISBN 977-424-695-0.
# Districte de Carcassona

El Districte de Carcassona és un dels tres districtes del departament francès de l'Aude a la regió d'Occitània. La capital del districte és la prefectura del departament, Carcassona.

## Cantons

* Cantó d'Alzona
* Cantó de Bèlpuèg
* Cantó de Camppendut
* Cantó de Carcassona-Centre
* Cantó de Carcassona-Est
* Cantó de Carcassona-Nord
* Cantó de Carcassona-Sud
* Cantó de Castellnou d'Arri-Nord
* Cantó de Castellnou d'Arri-Sud
* Cantó de Concas d'Orbièl
* Cantó de Fanjaus
* Cantó de La Grassa
* Cantó de Lo Mas de Cabardés
* Cantó de Montreal
* Cantó de Motomet
* Cantó de Peiriac de Menerbés
* Cantó de Saissac
* Cantó de Salles-sur-l'Hers

## Vegeu també

* Llista de monuments del districte de Carcassona
* Àrea urbana de Carcassona
# Tylochromis microdon

Tylochromis microdon és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. 1920. A revision of the African cichlid fishes of the genus Tylochromis. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 5 (núm. 26): 163-169.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stiassny, M. L. J. 1989. A taxonomic revision of the African genus Tylochromis (Labroidei, Cichlidae); with notes on the anatomy and relationships of the group. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 258: 1-161.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tylochromis regani

Tylochromis regani és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 27,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Lualaba.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. 1920. A revision of the African cichlid fishes of the genus Tylochromis. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 5 (núm. 26): 163-169.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stiassny, M. L. J. 1989. A taxonomic revision of the African genus Tylochromis (Labroidei, Cichlidae); with notes on the anatomy and relationships of the group. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 258: 1-161.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tylochromis variabilis

Tylochromis variabilis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 27,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo i Zàmbia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. 1920. A revision of the African cichlid fishes of the genus Tylochromis. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 5 (núm. 26): 163-169.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stiassny, M. L. J. 1989. A taxonomic revision of the African genus Tylochromis (Labroidei, Cichlidae); with notes on the anatomy and relationships of the group. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 258: 1-161.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.