OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parlar xeu

El parlar xeu ([ʧέ̞w]) o alcoià és una variant del valencià que parlaven les classes populars d'Alcoi. Josep Cavanilles afirma que les aa finals a Alcoi sonen com ee, i així sona roge i done en compte de roja (roja) i dona, però és el baloner Martí i Gadea el primer que fa una descripció d'aquesta pronunciació de les aa finals com ee obertes.
* L'Encisam «El Pardalot d'Alcoy.-¿D'ahon bolè?-Del barranc del Sínc.-¿Y com és que caigué y es feu a trosos?-Perquè li faltave la cue (cua).»; «En Alcoy els cheus.-¿Has vist la cuque fee (cuca fea)?».
* Els Tipos y modismes: «tindré caràcter festiu y ser satisfets y de la búllè com dihuen ells [«los gèus o alcoyans»]; «La Cuquè Feè, com dihuen els alcoyans a l'antiga...»; els alcoians reben el sobrenom de xeus «per la deixà o tonet que fan quant parlen, els quals semblen prou al cant del teulaí.»
La paraula xeu és el «malnom que donen als alcoians els habitants de les comarques veïnes» si bé és un mot que ha caigut en desús.

## Referències

* ↑ Article basat en: Colomina i Castanyer, Jordi. «Joaquim Martí i Gadea com a lexicògraf i com a dialectòleg». Caplletra. Revista Internacional de Filologia (Actes del simposi "Cent cinquanta anys de filologia valenciana (1800-1950)"), núm. 11, 1991.
* ↑ pp. 399-400
* ↑ La primera representació documentada data de 1741 en la que una donzella narrava al públic la fantàstica història de com la generosa ajuda de Sant Jordi l'havia salvat d'un terrible dragó. El drac apareixia en escena com un fantàstic monstre de fusta i tela de colors: la Cucafea, «El Sainete».
* ↑ Els Tipos y modismes, 1906, pp. 20, 62 i 100.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «xeu». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
# Parmaturus albipenis

Parmaturus albipenis és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 41,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí que viu entre 688-732 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Caledònia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Garman S., 1906. New Plagiostomia. Bull. Mus. Comp. Zool. v. 46 (núm. 11). 203-208.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Seret, B. & Last, P.R., 2007. Four new species of deep-water catsharks of the genus Parmaturus (Carcharhiniformes: Scyliorhinidae) from New Caledonia, Indonesia and Australia. Zootaxa, 1657: 23-39.
* 1 2 3 «Parmaturus albipenis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Casteràs

Casteràs (francès Castéras) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Siuràs

Siuràs (en francès Sieuras) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Parotocinclus eppleyi

Parotocinclus eppleyi és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Orinoco.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1889. Preliminary notes on South American Nematognathi. II. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 2. 28-56.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Garavello, J. C. 1977: Systematics and geographical distribution of the genus Parotocinclus Eigenmann & Eigenmann, 1889 (Ostariophysi, Loricariidae). Arquivos de Zoologia (São Paulo) v. 28 (núm. 4): 1-37.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Parotocinclus jimi

Parotocinclus jimi és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Bahia (Brasil).

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1889. Preliminary notes on South American Nematognathi. II. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 2. 28-56.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Garavello, J. C. 1977: Systematics and geographical distribution of the genus Parotocinclus Eigenmann & Eigenmann, 1889 (Ostariophysi, Loricariidae). Arquivos de Zoologia (São Paulo) v. 28 (núm. 4): 1-37.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Xavier Pujol Gebellí

Xavier Pujol Gebellí (Santa Eulàlia de Riuprimer, 1 de maig del 1962 - Sant Esteve de Palautordera, 7 d'abril de 2024) va ser un periodista, biòleg i divulgador científic català.
Era llicenciat en Biologia per la Universitat de Barcelona. Va començar col·laborant al Diari de Barcelona i l'Avui, però va ser a El País —del 1995 al 2010— on va desenvolupar la seva trajectòria com a divulgador científic. Del 2021 fins que es va morir va col·laborar amb el diari Ara. També va col·laborar amb la Fundación para el conocimiento madri+d, en el web de la qual va publicar nombrosos escrits de divulgació. D'altra banda, entre 2008 i 2010 va dirigir Global Talent, diari digital especialitzat en ciència, economia i societat, i va col·laborar gairebé vint anys amb la Societat Espanyola de Bioquímica i Biologia Molecular, dirigint la revista periòdica que publicaven i escrivint-hi articles. L'any 2004 va publicar la Biografia del càncer: l'aventura de Joan Massagué. Va ser un dels impulsors de l'Associació Catalana de Comunicació Científica.
Xavier Pujol Gebellí va morir sobtadament a casa seva el diumenge 7 d'abril de 2024.

## Obres:

* La nova dimensió (Diputació de Barcelona / Col·legi de Periodistes de Catalunya, 1999) ISBN 8493038415
* Biografia del càncer: la aventura de Joan Massagué (Península, 2004) ISBN 8483076306
* Sopars amb les estrelles (dir.) (FCRI / Ajuntament de Barcelona / RACAB, 2008)ISBN 9788489570344
* La venus americana (Salvat, col. Evolución Humana, núm. 53)
* Nuestro ADN (Salvat, col. Evolución Humana, núm. 58)

## Referències

* 1 2 3 Serra, Catalina. «Mor Xavier Pujol Gebellí, el periodista que va acostar la biomedicina a la societat», 09-04-2024. [Consulta: 9 abril 2024].
* 1 2 3 Boix, Arnau. «Mor Xavier Pujol Gebellí, referent del periodisme científic», 09-04-2024. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «Search Xavier Pujol» (en castellà). madri+d. [Consulta: 10 abril 2024].
# La Cort

La Cort (francès Lacourt) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Grândola

Grândola és un municipi portuguès, situat al districte de Setúbal, a la regió d'Alentejo i a la subregió d'Alentejo Litoral. L'any 2006 tenia 14.214 habitants. Limita al nord amb Alcácer do Sal, a l'est amb Ferreira do Alentejo, al sud amb Santiago do Cacém, a l'oest amb l'oceà Atlàntic i al nord-oest l'Estuari del Sado el separa del municipi de Setúbal.

## Població

Població del concelho de Grândola (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 3463 | 2528 | 7539 | 13370 | 21060 | 16042 | 13767 | 14901 | 14454 |

## Freguesies

* Azinheira dos Barros e São Mamede do Sádão
* Carvalhal
* Grândola
* Melides
* Santa Margarida da Serra

## Grândola, Vila Morena

José Afonso va compondre la cançó Grândola, vila morena en homenatge a la Sociedade Musical Fraternidade Operária Grandolense (Societat Musical Fraternitat Obrera de Grândola). Aquesta cançó es va fer famosa en ser escollida com a senyal per a la revolució del 25 d'abril a Portugal. Hi va haver dos senyals. El primer, a les 23h, va ser la cançó E depois do adeus (I després de l'adéu), de Paulo de Carvalho. Grândola, que era el segon, va ser emesa en el programa Limite, de Rádio Renascença, a les 0.20h del dia 25. Va ser el senyal per a l'arrencada de les tropes de Lisboa i la confirmació que la revolució guanyava terreny.
# Conjunt del barranc de Sotllo: Estats, Sotllo, Fons i Areste

Els estanys del barranc de Sotllo són un grup de nou estanys d'origen glacial a la capçalera del riu Noguera de Cardós. La conca és de poc més de 600 ha i està orientada de nord a sud. Els estanys més destacables per la seva superfície i característiques limnològiques són els de Sotllo, Estats, Fons i Areste, tots a una altitud al voltant dels 2400 m. A més, aquests estanys es troben en una ruta d'especial interès i tradició dintre de l'excursionisme català com és l'ascensió a la Pica d'Estats (3115 m).
La conca té la meitat de superfície de tarteres i roca mare. La vegetació està formada per gespets o prats de Festuca eskia. Aquest conjunt d'estanys correspon al tipus d'estanys propis de conques amb esquists del Cambro-Ordovicià. Els àcids i les bases de l'aigua estan just en equilibri, de manera que la flora algal que hi apareix és força peculiar i diferenciada de la dels estanys dels massissos amb granodiorita, els més abundants. Són tots ultra-oligotròfics amb una gran transparència de l'aigua. No tenen vegetació aquàtica, excepte taques esparses al fons de molses del gènere Drepanocladus.
En la majoria d'ells hi viuen poblacions de granota roja (Rana temporaria), i en l'estany Fons hi ha truita comuna (Salmo trutta) fruit d'una introducció localitzada. La resta d'estanys han quedat lliures de peixos i, per tant, es troben en el seu estat natural.
En aquest moment es troben englobats dins del Parc Natural de l'Alt Pirineu. El seu estat ecològic és Bo per a l'estany Fons i Molt Bo per la resta segons la classificació de la Directiva Marc de l'Aigua.

## Referències

* 1 2 «Conjunt del barranc de Sotllo: Estats, Sotllo, Fons i Areste». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 28 agost 2014].
# Murina shuipuensis

Murina shuipuensis és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic del sud de la Xina.
És un ratpenat de petites dimensions, amb la llargada de l'avantbraç de 30 mm i un pes de fins a 4 g.
El pelatge és llarg.
S'alimenta d'insectes.
Aquesta espècie és coneguda només a la província de Guizhou (Xina).
Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Eger i Lim, 2011

## Bibliografia

* Eger, J. L.; Lim, B. K. 2011. «Three New Species of Murina from Southern China (Chiroptera: Vespertilionidae)». Acta Chiropterologica, 13: 227-243
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Steindachneridion parahybae

Steindachneridion parahybae és una espècie de peix de la família dels pimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S., 1919. Steindachneridion. Science (n. s.) v. 50 (núm. 1301). 525-526.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Steindachner, F., 1877. Die Süsswasserfische des südöstlichen Brasilien (III). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 74 (1. Abth.): 559-694, Pls. 1-13.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lins, L.V., A.B.M. Machado, C.M.R. Costa i G. Herrmann, 1997. Roteiro Metodológico Para Elaboração de Listas de Espécies Ameaçadas de Extinção (Contendo a Lista Oficial de Fauna Ameaçada de Extinção de Minas Gerais). Publicações Avulsas da Fundação Biodiversitas. 49 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eigenmann, C. H. i R. S. Eigenmann, 1919: Steindachneridion. Science (new series) v. 50 (núm. 1301): 525-526.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Garavello, J. C., 2005: Revision of genus Steindachneridion (Siluriformes: Pimelodidae). Neotropical Ichthyology v. 3 (núm. 4): 607-623.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lundberg, J.G. i M.W. Littmann, 2003. Pimelodidae (Long-whiskered catfishes). p. 432-446. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Monodelphis arlindoi

Monodelphis arlindoi és una espècie de didelfimorf de la família dels opòssums (Didelphidae). Viu a Guyana i l'estat de Pará (Brasil). Té una llargada de cap a gropa de 133 mm (femelles) i 149 mm (mascles). La cua fa una mica més de la meitat de la llargada de cap a gropa. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Pavan, S. E.; Rossi, R. V.; Schneider, H. 2012. «Species diversity in the Monodelphis brevicaudata complex (Didelphimorphia: Didelphidae) inferred from molecular and morphological data, with the description of a new species». Zoological Journal of the Linnean Society, 165: 190-223
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Monodelphis sanctaerosae

Monodelphis sanctaerosae és una espècie de didelfimorf de la família dels opòssums (Didelphidae). És endèmic del departament de Santa Cruz (est de Bolívia). És un opòssum de mida petita, amb una llargada de cap a gropa de 108 mm, una cua de 60 mm i un pes de 23 g. Té les orelles nues. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Voss, R. S.; Pine, R. H.; Solari, S. 2012. «A New Species of the Didelphid Marsupial Genus Monodelphis from Eastern Bolivia». American Museum Novitates, 3.740: 1-14
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Paucidentomys vermidax

Paucidentomys vermidax és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de Sulawesi (Indonèsia). És un rosegador de mida mitjana, amb una llargada de cap a gropa de 159-168 mm, una cua de 198-200 mm, peus de 37-38 mm, orelles de 21-22 mm i un pes de fins a 111 g. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Esselstyn, J. A.; Achmadi, A. S.; Rowe, K. C. 2012. «Evolutionary novelty in a rat with no molars». Biology Letters, 8 (6): 990-993
# Rhogeessa bickhami

Rhogeessa bickhami és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Hondures, Mèxic i Nicaragua. Té una llargada total de 66–78 mm i una major dimensió del crani d'11,22–12,99 mm. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment. L'espècie fou anomenada en honor del mastòleg John W. Bickham.

## Referències

* 1 2 Baird, A. B.; Marchán-Rivadeneira, M. R.; Pérez, S. G.; Baker, R. J. 2012. «Morphological analysis and description of two new species of Rhogeessa (Chiroptera: Vespertilionidae) from the Neotropics Arxivat 2013-10-02 a Wayback Machine.». Occasional Papers, Museum of Texas Tech University, 307: 1-25
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Hipposideros sumbae

Hipposideros sumbae és una espècie de ratpenat de la família dels hiposidèrids. És endèmic d'Indonèsia (illes de Sumba, Roti, Sumbawa, Flores, Semau i Savu), on viu a altituds de fins a 1.000 msnm. S'alimenta d'insectes. Nia en coves i sostres de les cases. Està amenaçat per la mineria de pedra calcària. El seu nom específic, sumbae, significa ‘de Sumba’ en llatí.

## Referències

* ↑ Hutson, A. M.; Schlitter, D.; Suyanto, A. Hipposideros sumbae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 5 gener 2017.
* ↑ Entrada «Hipposideros» d'Animalia (en anglès).
# Ratpenat de ferradura del mont Kahuzi

El ratpenat de ferradura del mont Kahuzi (Rhinolophus kahuzi) és una espècie de ratpenat de la família dels rinolòfids. És endèmic de la República Democràtica del Congo. És un ratpenat de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 57 mm, els avantbraços de 54,5 mm, la cua de 24,1 mm, les orelles de 34,5 mm i un pes de fins a 13 g. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment. El seu nom específic es refereix al mont Kahuzi.

## Referències

* 1 2 Kerbis Peterhans, J. C.; Fahr, J.; Huhndorf, M. H.; Kaleme, P.; Plumptre, A. J.; Marks, B. D.; Kizungu, R. 2013. «Bats (Chiroptera) from the Albertine Rift, eastern Democratic Republic of Congo, with the description of two new species of the Rhinolophus maclaudi group». Bonn Zoological Bulletin, 62: 186-202
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :