OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salmo labrax

Salmo labrax és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir 110 cm de longitud total.

## Reproducció

Té lloc entre octubre i gener.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces, salobres i marines de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a la mar Negra, el Mar d'Azov (costes de Crimea), les costes de Bulgària, el delta del Danubi i la costa meridional de l'Àsia Menor.

## Costums

Entra als rius de la costa de la mar Negra a finals del mes d'abril i principis de maig.

## Referències

* ↑ «Salmo labrax». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Berg, L.S., 1962. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. volum 1, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem, Israel.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Salekhova, L.P., N.S. Kostenko, T.A. Bogachick i O.N. Minibaeva, 1988. Composition of ichthyofauna in the region of the Karadag State Reserve (Black Sea). J. Ichthyol. 28(2):16-23.
* ↑ Bilecenoglu, M., E. Taskavak S. Mater i M. Kaya, 2002. Checklist of the marine fishes of Turkey. Zootaxa (113):1-194.
* ↑ Berg, L.S., 1962.

## Bibliografia

* Dorofeeva, E. A., 1998: Systematics and distribution history of European salmonid fishes of the genus Salmo. Voprosy Ikhtiologii v. 38 (núm. 4): 437-447. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 38 (núm. 6):419-429).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hartley, S.E. i M.T. Horne, 1984. Chromosome relationships in the genus Salmo. Chromosoma 90: 229-237.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B. i P.E. Ihssen, 1985. Chromosome banding in salmonid fish: Nucleolar organizer regions in Salmo and Salvelinus. Canad. J. Genet. Cytol.. 27:433-440.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Salmo visovacensis

Salmo visovacensis és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces temperades (44°N-43°N, 15°E-17°E).

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: llac Visova (Dalmàcia).

## Referències

* ↑ Linnaeus, C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ Taler, Z. 1950. Salmo visovacensis n. sp. aus dem Visovac-See (Dalmatien). Glasn. Hrv. Prirodosl. Dr. (2B) v. 2 (núm. 3): 118-158.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Dorofeeva, E. A., 1998: Systematics and distribution history of European salmonid fishes of the genus Salmo. Voprosy Ikhtiologii v. 38 (núm. 4): 437-447. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 38 (núm. 6):419-429).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hartley, S.E. i M.T. Horne, 1984. Chromosome relationships in the genus Salmo. Chromosoma 90: 229-237.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B. i P.E. Ihssen, 1985. Chromosome banding in salmonid fish: Nucleolar organizer regions in Salmo and Salvelinus. Canad. J. Genet. Cytol.. 27:433-440.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Salvador Raurich i Ferriol

Salvador Raurich i Ferriol (Londres, Regne Unit, 1869 - Barcelona, 1945) fou un músic i astrònom català, nascut a Anglaterra. Compongué sardanes, obres de cambra i dues sarsueles. Una d'aquestes, La conquista de papá, tingué força anomenada a la seva època. El 1909, Raurich fotografià el cometa Halley, des del seu observatori a Barcelona. El 2009, l'Agrupació Astronòmica de Sabadell va publicar el seu text inèdit, Tratado de astronomía práctica para el aficionado.

## Obres
### Musicals

* La cançó del taper (1904), sardana
* La conquista del papá, juguet cómich-lírich en 1 acte i en vers (1893?), llibret de M. Figuerola Aldrofeu
* Deseos, melodia para canto y piano, lletra de José A. Torres
* Flor d'estiu, sardana
* Gratitud, habanera para piano (1893?)
* Maria Eugènia, sardana
* Matilde, mazurka de salón para piano (1893?)
* Ondina, habanera para piano (1894?)
* Pregària (1904), sardana
* Sensitiva, habanera para piano (1892?)

### Bibliogràfiques

* «La Clarividencia del abate Kircher». Boletín de la Sociedad Astronómica de Barcelona, Año VI, Vol. III, n. 7-52, Agosto-Septiembre, 1915.
* Contrapàs sardà per a piano, dansa contemporània de la sardana empordanesa, que tocava al començament del sigle XIX la cobla d'en Pep Ventura, revisat, armonitzat i transcrit per a cobla moderna [inclou una explicació de com ballar aquesta dansa]. Barcelona: Boileau y Bernascon, abans del 1928 (Emporion, 1).
* «De la historia de Bagur». Boletín de la Real Academia de Buenas Letras de Barcelona, XVII, 1944, pàg. 239-251.
* «Estereoscopias del Sol y del paso de Mercurio». Boletín de la Sociedad Astronómica de Barcelona, Año VI, Vol. III, n. 5-50, 5-1915.
* «En Josep Pella i Forgas, nota biogràfica». Homenatge a En Josep Pella i Forgas, 1852-1918, historiador del Empordà, jurisconsult, fill ilustre de Bagur, 1918.
* Recorts d'una evolució musical a l'Empordà: la obra musical del preuat mestre empordanès N'Albert Cotó: assaig crític i biogràfic. Palafrugell: P.Ribas, 1913.
* Oliver, Josep M. (introducció, notes i resum biogràfic); Fullola, Josep M. (resum biogràfic); Fullola, Montserrat (prefaci i nota biogràfica); Lluís, Josep M. (prefaci); Fullola, Teresa (prefaci). Tratado de astronomia práctica para el aficionado : obra inédita. Escrita en 1914. Revisada 1939. Sabadell: Agrupación Astronómica de Sabadell, 2009. ISBN 9788461334155, 9788461334148.

## Referències

* 1 2 Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Gran Enciclopèdia Catalana, 1999-2003.
* 1 2 3 4 5 «Sardanes de Salvador Raurich, al web de Boig per la sardana». [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ Tratado de astronomía práctica para el aficionado, Agrupación Astronómica de Sabadell, 2009, ISBN 978-84-613-3415-5

## Bibliografia

* Volum, núm. 12, pàg. 357 de l'Enciclopèdia Catalana S. A. (ISBN 84-85194-07-1)

## Enllaços externs

* Fons personal de Salvador Raurich de la Biblioteca de Catalunya
# Salvelinus albus

Salvelinus albus és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües temperades entre 0-50 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Rússia.

## Referències

* ↑ Richardson J. 1836. The Fish. A Fauna Boreali-Americana; or the zoology of the northern parts of British America: containing descriptions of the objects of natural history collected on the late northern land expeditions, under the command of Sir John Franklin, R.N. Fauna Boreali-Americana Part 3. i-xv + 1-327.
* ↑ Glubokovsky, M. K. 1977. Salvelinus albus sp. n. from the Kamchatka River. Biol. Morya (Vladivostok) v. 1977 (núm. 4): 49-57.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Acadèmia Russa de Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McDowall, R.M., 1997. The evolution of diadromy in fishes (revisited) and its place in phylogenetic analysis. Rev. Fish Biol. Fish. 7(4):443-462.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Salvelinus mallochi

Salvelinus mallochi és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces temperades.

## Distribució geogràfica

Es troba al Regne Unit.

## Referències

* ↑ Richardson J. 1836. The Fish. A Fauna Boreali-Americana; or the zoology of the northern parts of British America: containing descriptions of the objects of natural history collected on the late northern land expeditions, under the command of Sir John Franklin, R.N. Fauna Boreali-Americana Part 3. i-xv + 1-327.
* ↑ Regan, C. T. 1909. The char (Salvelinus) of Great Britain. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 3 (núm. 13): 111-122.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B., K.A. Pleyte i P.E. Ihssen, 1989. Patterns of chromosomal nucleolar organizer region (NOR) variation in fishes of the genus Salvelinus. Copeia 1989:47-53.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
* Wheeler, A.C., N.R. Merrett i D.T.G. Quigley, 2004. Additional records and notes for Wheeler's (1992) List of the Common and Scientific Names of Fishes of the British Isles. J. Fish Biol. 65 (Supplement B): 1-40.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Samuïl Samossud

Samuïl Abràmovitx Samossud (en rus Самуил Абрамович Самосуд) (Tbilisi, Geòrgia, 14 de maig de 1884 – Moscou, Rússia, 6 de novembre de 1964) fou un director d'orquestra de l'antiga Unió Soviètica.
Va començar la seva carrera musical com a violoncel·lista, abans de convertir-se en director al Teatre Mariïnski de Petrograd el 1917. De 1918 a 1936 va dirigir al Teatre Mikhàilovski, a Leningrad. El 1936 esdevingué director musical del Teatre Bolxoi de Moscou. Va fundar el que es va convertir en l'⁣Orquestra Filharmònica de Moscou el 1951. Va estrenar diverses obres importants, com ara Lady Macbeth del districte de Mtsensk, El nas i la Setena Simfonia de Xostakóvitx; així com Guerra i pau i En guàrdia per la pau de Prokófiev. Xostakóvitx "tenia una gran opinió" de les representacions teatrals de Samossud, i el considerava "l'intèrpret suprem" d'obres operístiques com Lady Macbeth. No obstant això, després d'escoltar Samossud dirigir la Setena Simfonia, el compositor va escriure que volia escoltar Ievgueni Mravinski interpretar la simfonia, ja que "no tenia molta fe en Samossud com a director simfònic".

## Referències

* ↑ Shostakovich, Dmitri; trans. Anthony Phillips. Story of a Friendship: The Letters of Dmitry Shostakovich to Isaak Glikman, 1941-1975. Ithaca, NY: Cornell University Press, 2001, p. xxxvi. ISBN 0-8014-3979-5.
* ↑ Shostakovich, Dmitri; trans. Anthony Phillips. Story of a Friendship: The Letters of Dmitry Shostakovich to Isaak Glikman, 1941-1975. Ithaca, NY: Cornell University Press, 2001, p. 7. ISBN 0-8014-3979-5.
* ↑ Brown, Kellie D. The sound of hope: Music as solace, resistance and salvation during the holocaust and world war II. McFarland, 2020, p. 214. ISBN 978-1-4766-7056-0.
# San Salvador de Lourenzá

San Salvador de Lourenzá és un monestir de l'Orde de Sant Benet, en el bisbat de Mondoñedo de la província de Lugo a Galícia.
Fundat en la seva heretat de Vilanova el comte Osori Gutiérrez anomenat el Conde Santo (969), el qual després va prendre l'hàbit i allà va acabar els seus dies. El dotà magníficament annexionant-li altres monestirs i esglésies, donant-li molts pobles i heretats per a manteniment dels religiosos. Encara que el Conde Santo havia deixat establert que cap dels seus descendents pogués reclamar res de quant havia cedit a Lourenzá, no manca qui obrés contra això. S'aprofità de l'ocasió el bisbe de Mondoñedo, que aplica els béns a la seva mesa episcopal, però reclamant el monjos, acudiren a Bernardo, arquebisbe de Toledo, antic abat de Sahagún, i llavors també legat del papa Urbà II, que tractà de fer-los justícia. Per fi, amb la intervenció de Rodrigo Rodríguez Osorio, net (?) del Conde Santo, s'arreglà l'assumpte, entregant al bisbe alguns béns i retornant aquest a Lourenzá el que li pertanyia. Al final de l'edat mitjana el monestir caigué a les mans dels Comendataris, els quals causaren grans perjudicis, fins que el 1518 fou agregat a la Congregació de Sant Benet, de Valladolid, per butlla de Lleó X, a instancies de Carles V, l'emperador, continuant en la mateixa manera fins l'exclaustració el 1835. Per aquell temps governava el monestir l'abat Ramón Gonzàles Valle, elegit en el capítol general de 1832.
El catàleg dels seus abats, encara inèdit, té individus insignes durant l'època val·lisoletana. Com: Mauro Villarroel (dues vegades, 1613/17 i 1621/25) després general de la Congregació (1631), bisbe de Jaca (1636) i arquebisbe electe de Saragossa (m. el 1646); Manuel de Villarroel (1709/13 i 1721/25), escriptor eclesiàstic: Anselmo Rodriguez (1769), després general (1773) i bisbe d'Almeria(1780/98), i Anselmo Peláez (1785), també general (1814/18).
A Lourenzá també hi professà Benito Marin, doctor i catedràtic de Salamanca, abat d'aquell col·legi i del Montserratí de Madrid, Bisbe de Barbastre (1748) i de Jaén, on morí el 1769. L'últim superior que tingueren els benedictins exclaustrats fou Juan Manuel García de Lourenzá, el més jove dels definidors elegits el 1832. Havent restat molts anys desemparat, els benedictins tornaren a Lourenzá el 1910, procedents del Monestir de San Xulián de Samos. El govern espanyol els va reconèixer la restauració el 1915. Hi actualment menys l'església és la seu de l'Ajuntament.
Declarat monument històric-artístic l'any 1974.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 31, pàg. 223. (ISBN 84-239-4531-6)
# Sandra Droucker

Sandra Droucker (Drouker o Droucher), rus: Сандра Друкер, (Sant Petersburg, 7 de maig de 1876 - Hamar, Noruega, 1 d'abril de 1944) fou una pianista russa, casada amb el també pianista Gottfried Galston. El seu pare era jueu d'Alemanya, i la seva mare era russa, d'una família aristocràtica.
Fou deixeble d'Anton Rubinstein. Des de 1894 es dedicà a viatjar, donant concerts a Rússia, Anglaterra, Itàlia i Alemanya. Des de 1904 s'establí a Berlín, on fou professora dels alumnes externs del Conservatori de Peterfeus, Acadèmia de música, i des del 1905 fou professora dels prínceps alemanys.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2a part, pàg. 2250 (ISBN 84-239-4581-2)
# Sant Roc de la Farga de Moles

Sant Roc de la Farga de Moles és una església del municipi de les Valls de Valira, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És la mateixa església que Sant Miquel de Ponts, a l'antic nucli el de Ponts, ara la Farga de Moles, on hi havia una torre que vigilava el pas sobre la Valira, documentada al 940; des de 1004 va ser propietat del Monestir de Sant Serni de Tavèrnoles.

## Descripció

Església d'una nau amb absis semicircular, actualment en ruïna total. Ha desaparegut la nau i només resten unes filades de l'absis, fetes amb carreus disposats en filades. A l'absis són visibles part de les arcuacions cegues o llombardes.

## Referències

* ↑ Baraut «L'església de Sant Miquel de Ponts i la seva donació al monestir de Tavèrnoles». “Estudia Monàstica” (Montserrat), núm. 18, ap. 1, 1976, pàg. 371-372.
* ↑ «Sant Roc de la Farga de Moles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].
# Santa Coloma Sasserra

Santa Coloma Sasserra és un poble rural al municipi de Castellcir, pertanyent a la comarca del Moianès. Antigament, però, la seva parròquia també abraçava una part dels actuals termes de Balenyà, Centelles i Moià.
És al sector nord del terme municipal de Castellcir, a prop del límit amb Collsuspina i Moià. El seu centre és l'església parroquial de Santa Coloma, al costat de la masia del Giol i de la Rectoria, en un pla carener entre la riera de Santa Coloma, a ponent, i el torrent de la Font del Pardal, a llevant. Al nord hi ha el Pla del Forn; al nord-est, la masia del Bonifet, i a llevant, a la vall del torrent del Soler, el Camp de la Terma.
Formen part d'aquest poble, a part de l'església i la rectoria propera, les masies de les Berengueres, el Bonifet, el Giol, Serracaixeta i la Torre de Serracaixeta, actualment dins del terme de Castellcir; les Closanes, les Comes de Santa Eugènia, el Gomar, Perers, els Plans del Toll, Puig-antic, el Toll i la Tuta, ara en el de Moià; Mirambell, el Soler de l'Espina i la Torre Estrada, en el de Balenyà, i el Corral de la Rovira, en el de Centelles. També en forma part la urbanització de la Penyora. Al segle xvii (1681) també s'esmenten les Cases de Serracaixeta.
També hi ha l'espectacular roure del Giol i, al sud-oest, les restes de la Domus de Santa Coloma.
Hi mena, des de Castellcir, a la cruïlla de les carreteres BV-1310 i BV-1342, el camí de Santa Coloma Sasserra, que en quatre quilòmetres de bon camí sense asfaltar duu fins al nucli d'aquesta parròquia rural, format per l'església, la casa del Giol i la rectoria.

## Personatges il·lustres

* Francesc Mirambell i Giol

## Referències

* ↑ RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0
# Syngnathus exilis

Syngnathus exilis és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes present al Pacífic oriental: des de Half Moon Bay (Califòrnia central, Estats Units) fins a la Baixa Califòrnia i l'illa Guadalupe (Mèxic). És un peix marí de clima subtropical. Els mascles poden assolir 25 cm de longitud total. És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, a sota de la cua.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* ↑ Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 941 p.

## Bibliografia

* D'Ancona, U., 1934: Le specie Mediterranee del genere Syngnathus. Memoria, Royal Comitato Talassografico Italiano Núm. 210: 1-79, Pls. 1-3.
* Dawson, C. E., 1984: Synopsis of Australian pipefishes usually referred to the syngnathine (tail-pouch) genera Syngnathus, Leptonotus and Histogamphelus. Memoirs of the Museum of Victoria Núm. 45: 71-123, Pls. 1-9.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, William N., ed. 1998. Catalog of Fishes. Special Publication of the Center for Biodiversity Research and Information, núm. 1, vol. 1-3. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. ISBN 0-940228-47-5.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, Joseph S.: Fishes of the World, John Wiley & Sons. ISBN 0-471-25031-7. Any 2006.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB