OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fageda verge dels Carpats i d'altres regions d'Europa

La fageda verge dels Carpats i d'altres regions d'Europa, és un bé transnacional que està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2007 amb extensions els anys 2011, 2017, 2021, 2023.
És un exemple destacat de boscos temperats que romanen inalterats, i que constitueixen una sèrie que abasta 93 zones a 18 països. Conjuntament, els llocs protegeixen la major zona de boscosa i menys pertorbada on hi dominen les fagedes.
En molts d'aquests indrets, especialment els dels Carpats, les fagedes han persistit sense interrupcions ni interferències des de l'última glaciació.

### Regió dels Carpats

Originàriament, aquest bé era una cooperació entre Ucraïna i Eslovàquia inscrites el 2007 a la llista del Patrimoni de la Humanitat.
Des de les muntanyes de Ràkhiv i el massís de Txornohora a Zakarpàttia, Ucraïna, cap a l'oest al llarg del sistema de la cresta dels Polonyns (ucraïnès: Полонинський хребет, transcrit: Polonynskyi khrebet), per endinsar-se a Eslovàquia, acabant a la Bukovské vrchy i les muntanyes Vihorlat.
Conté una valuosa reserva genètica de faigs amb moltes espècies associades que depenen d'aquests hàbitats forestals. És també un exemple destacat de la recolonització i el desenvolupament dels ecosistemes terrestres i les comunitats després de la darrera edat de gel, un procés que encara està en curs.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Ancient and Primeval Beech Forests of the Carpathians and Other Regions of Europe» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].
# Viktorin Strigel

Viktorin Strigel (Kaufbeuren, 26 de desembre de 1524 $^{(Gregorià)}$ - Heidelberg, 26 de juny de 1569) va ser un teòleg luterà.
S'educà a la Universitat de Wittemberg sota la direcció del professor Philipp Melanchthon i ja el 1548 se'l veu com a professor de teología a Jena. Embolicat allà en la controvèrsia del sinergisme amb l'indòmit Tilemann Hesshusius, i havent-se suspès per aquesta causa en les seves funcions docents, va passar a Leipzig el 1562, on l'any següent va obtenir una càtedra, i a Heidelberg el 1567, on va abraçar la doctrina protestant Eucaristia.
La seva obra més important és: Loci theologici (Neustadt n. d. Hardt, 1581/84).
En filosofia va defensar l'aristotelisme.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1312. (ISBN 84-239-4557-X)
# Vilacís

Vilacís fou una masia del terme municipal de Castellcir, al Moianès.
Estava situada al nord-est del sector central del terme, al nord-est del Carrer de l'Amargura i a prop i al nord de Sant Andreu de Castellcir. És a la dreta de la riera de Castellcir, al peu del camí que mena al Castell de Castellcir. És al costat nord-oest de Ca l'Antoja.
Segons alguns autors, Vilacís i Sant Miquel d'Argelaguer és el que queda del castell conegut com a Castell del Tenes, esmentat des del 898. Les restes conservades són de, almenys, tres elements arquitectònics datables als segles xii i xiii. Una d'elles ha estat identificada com la capella de Sant Miquel d'Argelaguer, i una altra, de parets més gruixudes i amb presència d'opus spicatum en el seu aparell constructiu, pot correspondre al Castell del Tenes.

## Referències

* ↑ Dantí i Ruiz, 1993.

## Bibliografia

* DANTÍ I RIU, Jaume i RUIZ I CALONJA, Joan. Castellcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 1993. (Col·lecció Camí Ral, núm. 2). ISBN 978-84-232-0459-5
* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# Dun (Arieja)

Dun és un municipi francès, situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.
# Daumasan

Daumasan (francès Daumazan-sur-Arize) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Villafalletto

Villafalletto, és un petit poble italià de la província de Cuneo al Piemont.
Ubicat a 15 km. nord-est de la ciutat de Cuneo, ubicat a la vora dreta del riu Maira, afluent per la dreta del Po; 2.004 habitants (31 de desembre de 2007). Estació de la línia de ferrocarril de Cuneo a Saluces.
En aquest poble va néixer Bartolomeo Vanzetti, anarquista famós pel judici Sacco i Vanzetti.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 68, pàg.1347 (ISBN 84-239-4568-5)
# Vilanòva del Pariatge

Villeneuve-du-Paréage, en occità Vilanòva del Pariatge,, és un municipi francès, situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.
# Portada/efemèride març 22

Carmen de Mairena
« 21 de març · 22 de març · 23 de març »
# Alfândega da Fé

Alfândega da Fé és un municipi portuguès, situat al districte de Bragança, a la regió del Nord i a la subregió de l'Alt Trás-os-Montes.L'any 2001 tenia 5.963 habitants. Limita al nord amb Macedo de Cavaleiros, a l'est amb Mogadouro, al sud amb Torre de Moncorvo i a l'oest amb Vila Flor.
Població del concelho d'Alfândega da Fé (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 4737 | 5763 | 9069 | 8789 | 9672 | 7925 | 6734 | 5963 | 5688 |

## Freguesies

* Agrobom
* Alfândega da Fé
* Cerejais
* Eucísia
* Ferradosa
* Gebelim
* Gouveia
* Parada
* Pombal
* Saldonha
* Sambade
* Sendim da Ribeira
* Sendim da Serra
* Soeima
* Vale Pereiro
* Vales
* Valverde
* Vilar Chão
* Vilarelhos
* Vilares de Vilariça

## Enllaços externs

* Cambra Municipal
# Murça

Murça és un municipi portuguès, situat al districte de Vila Real, a la regió del Nord i a la subregió de l'Alt Trás-os-Montes.L'any 2006 tenia 10.583 habitants. És dividida en 9 freguesies. Llimita al nord amb Valpaços, a l'est amb Mirandela, al sud-est amb Carrazeda de Ansiães, al sud-oest amb Alijó i al nord-oest amb Vila Pouca de Aguiar.

## Població

Població del concelho de Murça (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 4531 | 4975 | 6857 | 7886 | 10364 | 8518 | 7371 | 6752 | 6476 |

## Freguesies

* Candedo
* Carva
* Fiolhoso
* Jou
* Murça
* Noura
* Palheiros
* Valongo de Milhais
* Candedo
# Vincent Novello

Vincent Novello (Londres, 6 de setembre de 1781 – Niça, 9 d'agost de 1861), fou un músic anglès d'origen italià.
Va compondre música sagrada i fou l'introductor a Anglaterra de les composicions desconegudes fins aleshores dels grans mestres. La seva primera obra, una col·lecció de Sacred Music, as performed at the Royal Portuguese Chapel (1811), reuneix també l'especial interès de ser la primera que inaugurà la casa editorial del mateix nom, i que fou formalment organitzada, el 1829, pel seu fill Joseph Alfred Novello.
Vincent Novello, fou el pare d'onze fills; dos van morir en la infància, dos van sobreviure a la infància, però va morir en l'adolescència, i un fill van morir en l'edat adulta primerenca. Un dels fills Joseph Alfred, i cinc filles van sobreviure i varen continuar la tradició musical familiar. Una d'aquestes cinc filles fou l'escriptora Mary Cowden Clarke (nom de casada).
Amb Vincent començà la Novello (nissaga de músics).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 38, pàg. 1336 (ISBN 84-239-4538-3)
# Vila Nova de Famalicão

Vila Nova de Famalicão és un municipi portuguès, situat al districte de Braga, a la regió del Nord i a la Subregió de l'Ave. L'any 2001 tenia 127.567 habitants. Es divideix en 49 freguesies. Llimita al nord amb Braga, a l'est amb Guimarães, al sud amb Santo Tirso i Trofa, a l'oest amb Vila do Conde i Póvoa de Varzim i al nord-oest amb Barcelos. Fou cret el 1835 pel desmembrament del municipi de Barcelos.
Població del concelho de Vila Nova de Famalicão (1849 – 2004) :
| 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 27023 | 33978 | 43561 | 79250 | 106508 | 114338 | 127567 | 131690 |

## Freguesies

| Abade de Vermoim Antas (Vila Nova de Famalicão) Ávidos Bairro Bente Brufe (Vila Nova de Famalicão) Cabeçudos Calendário (Vila Nova de Famalicão) Carreira Castelões Cavalões Cruz Delães Esmeriz Fradelos Gavião (Vila Nova de Famalicão) Gondifelos Jesufrei Joane Lagoa Landim Lemenhe Louro Lousado | Mogege Mouquim Nine Novais Outiz Pedome Portela Pousada de Saramagos Requião Riba de Ave Ribeirão Ruivães Santa Eulália de Arnoso Santa Maria de Arnoso Santa Maria de Oliveira São Cosme do Vale São Martinho do Vale São Mateus de Oliveira São Miguel de Seide São Paio de Seide Sezures Telhado Vermoim Vila Nova de Famalicão Vilarinho das Cambas |
# Vincenzo Albrici

Vincenzo Albrici (Roma, Itàlia, 26 de juny de 1631 - Praga, Txèquia, 8 d'agost de 1696) va ser un compositor italià, germà de Bartolomé i nebot de Fabio i Alessandro Costantini.
Albrici era el fill d'un cantant que es va establir, a Roma. En 1641 fou alumne de Giacomo Carissimi en el Col·legi Germànic et Hungaricum. En 1647 reia la paga com a organista a Santa Maria in Vallicella. En 1652 va ser convidat per Alessandro Cecconi i va començar a treballar per la reina Cristina de Suècia, mentre aquesta va romandre a Roma, (1660) juntament amb el seu germà, que es va unir el cor de nens. El seu pare, cantant de la corda d'alt, va cantar el Parenostre en suec quan la reina va abdicar al juny de 1654. Albrici encara romania a Estocolm, quan Karl X Gustau es va convertir en rei. Més tard fou organista a Dresden (1664), de Sant Tomas de Leipzig (1680), i director de música sagrada a Praga, fins a la seva mort.
Entre les seves obres hi figuren un Te Deum, misses, cantates i motets.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 4, pàg. 180 (ISBN 84-239-4504-9)
# Dalon

Dalon (francès Dalou) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Lobens (Arieja)

Lobens (francès Loubens) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Vincenzo Pallavicini

Vincenzo Pallavicini (Brescia, finals del segle xviii – després del 1766) fou un compositor italià.
Va ser mestre de capella del Conservatori degli incurabili de Venècia, ciutat en la qual s'estrena la seva òpera Lo Speziale el 1755.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 41, pàg. 539 (ISBN 84-239-4541-3)
# Vincenzo Ruffo

Vincenzo Ruffo (Verona, 1510 - 1587) fou un músic madrigalista veronès.
Fou successivament mestre de capella de les catedrals de Milà i de Verona, i es distingí com a compositor molt fecund, assolint les seves produccions uns èxits immensos, com ho proven el fet que foren editades amb molta freqüència. Encara que coetani de Palestrina no deixà també de gaudir de gran anomenada. Com a professor és possible que tingués coma alumne a Giammateo Asola (1524-1609).
Entre les seves obres cal citar: una col·lecció de misses a 5 veus; dos llibres de motets a 5 i 6 veus; sis llibres de madrigals de 5 a 8 veus; una col·lecció de Magnificat; una altra de salms; cançons, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 52, pàg. 715 (ISBN 84 239-4552-9)
# Peso da Régua

Peso da Régua és un municipi portuguès, situat al districte de Vila Real, a la regió del Nord i a la Subregió del Douro. L'any 2001 tenia 18.832 habitants. Es divideix en 12 freguesies. Limita al nord amb Santa Marta de Penaguião i Vila Real, a l'este amb Sabrosa, al sud amb Armamar i Lamego, al sud-oest amb Mesão Frio i a l'oest amb Baião.

## Població

Població del concelho de Peso da Régua (1849 – 2004) :
| 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 9202 | 18401 | 20612 | 22634 | 22472 | 21567 | 18832 | 17987 |

## Freguesies

* Canelas
* Covelinhas
* Fontelas
* Galafura
* Godim (Peso da Régua)
* Loureiro
* Moura Morta
* Peso da Régua
* Poiares
* Sedielos
* Vilarinho dos Freires
* Vinhós

## Enllaços externs

* Web Municipal do Peso da Régua
* Peso da Régua Arxivat 2008-09-07 a Wayback Machine.
# Ribeira de Pena

Ribeira de Pena és un municipi portuguès, situat al districte de Vila Real, a la regió del Nord i a la Subregió del Tâmega. L'any 2004 tenia 7.251 habitants. Es divideix en 7 freguesies. Limita al nord amb Boticas, a l'est amb Vila Pouca de Aguiar, al sud amb Vila Real, al sud-oest amb Mondim de Basto i a l'oest amb Cabeceiras de Basto.

## Població

Població del concelho de Ribeira de Pena (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 2347 | 2898 | 9606 | 10806 | 13309 | 10796 | 8504 | 7412 | 7251 |

## Freguesies

* Alvadia
* Canedo
* Cerva
* Limões
* Salvador
* Santa Marinha
* Santo Aleixo de Além-Tâmega
# Simfonia núm. 3 (Weinberg)

La Simfonia núm. 3 en si menor, op. 45, fou composta per Mieczysław Weinberg entre el mes de març de 1949 i la va acabar el juny de 1950. Deu anys després va realitzar una àmplia revisió i la simfonia es va estrenar el 23 de març de 1960 a la Gran Sala al Conservatori de Moscou, interpretada per l'Orquestra Simfònica de la Ràdio i Televisió de la Unió Soviètica dirigida per Aleksandr Gauk.
Es considera la seva primera simfonia "adulta". La primera que va escriure encara era en època d'estudiant i la segona és una simfonia només en el títol, en la pràctica és una simfonia de cambra, només per a instruments de corda.

## Moviments

* Allegro – [ ] – Tempo I – Largo
* Allegro giocoso – [ ] – Andante sostenuto – Tempo
* Adagio – Doppio movimento – Tempo I
* Allegro vivace – Moderato – Tempo I

## Origen i context

A principis de 1948, la campanya anti-formalista liderada per Andrei Jdànov va tenir un fort impacte en Mieczysław Weinberg i altres compositors avantguardistes soviètics. El decret exigia una música accessible per al poble, basada en cançons i materials populars. Durant aquest període, sota el govern de Stalin, Weinberg va preferir compondre obres vocals, corals, i peces més modestes com sonatines i sinfoniettes, evitant grans formes com simfonies i concerts. Per ajustar-se als criteris imposats, Weinberg va incorporar una melodia popular bielorussa titulada Quina lluna, que és presentada inicialment pels violoncels i posteriorment pels violins al primer moviment. Al segon moviment, va incloure una dansa tradicional similar a una polonesa, Matek ha mort, interpretada per violins i violes, que finalment es transforma en el tema central de la peça.
Malgrat els esforços de Weinberg per suavitzar l'obra, aquesta no es va poder estrenar a Moscou i es va ajornar. Es desconeix si la cancel·lació es va deure a la pressió oficial o a una decisió d'autocensura, però és revelador que el seu *Concert per a violoncel* de l'any anterior va patir un destí similar. Una dècada més tard, Weinberg va revisar la partitura, eliminant parts redundants, reescrivint episodis i canviant l'ordre dels moviments, com l’*scherzo*, que va passar del tercer al segon.

## Referències

* ↑ «Weinberg: Symphony No. 3». Presto Music. [Consulta: 4 juny 2023].
* 1 2 Fanning, David. «Ressenya del disc» (en anglès). Chandos. [Consulta: 29 febrer 2020].
* ↑ Barnett, Rob. «Ressenya del disc» (en anglès). musicweb-international.com. [Consulta: 16 gener 2020].
# Simfonia núm. 4 (Holmboe)

La Simfonia núm. 4, Sinfonia sacra, per a cor i orquestra, op. 29, va ser escrita pel compositor danès Vagn Holmboe el 1941 i revisada el 1945. Es va estrenar l'11 de setembre de 1945 a Copenhaguen amb el Cor i l'Orquestra de la Ràdio Danesa dirigits per Erik Tuxen. La va dedicar a la memòria del seu germà petit i també compositor, Ebbe Holmboe, que era membre de la resistència danesa i havia estat assassinat en un camp de concentració. El text, d'inclinació religiosa, és del mateix compositor i va ser traduït al llatí. Té una durada d'uns 30 minuts.

## Moviments

* I. Allegro Passionato
* II. Adagio
* III. Con Fuoco
* IV. Moderato
* V. Gloria. Allegro Non Troppo
* VI. Laudate. Con Moto

## Origen i context

És l'única de les simfonies de Holmboe que conté parts vocals. Va guanyar un concurs organitzat per la Corporació Danesa de Radiodifusió el 1941, amb l'objectiu de proporcionar música per a la inauguració d'una nova sala de concerts a les instal·lacions de la ràdio a Copenhaguen. La finalització de la sala es va retardar mentre Dinamarca estava sota ocupació alemanya. Així, Holmboe va tenir l'oportunitat de revisar la seva obra el 1945, poc abans de la seva estrena.

## Referències

* 1 2 Ketting, Knud. «Holmboe: The Complete Symphonies». BIS. [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ Pade, Steen. «Holmboe: Symphony No. 4 / Symphony No. 5». BIS. [Consulta: 10 juliol 2024].
# Simfonia núm. 4 (Weinberg)

La Simfonia núm. 4 en la menor, op. 61, de Mieczysław Weinberg va ser interpretada per primera vegada el 16 d'octubre de 1961 a la Gran Sala del Conservatori de Moscou per l'Orquestra Simfònica de la Societat Filharmònica de Moscou dirigida per Kiril Kondraixin.
La va dedicar al compositor i amic, Révol Bunin, autor de deu simfonies, assistent de Xostakóvitx, i que es va veure obligat a guanyar-se la vida escrivint partitures per a col·legues.
Weinberg va escriure la quarta simfonia el 1957, però la va revisar abans de la primera actuació del 1961. Va canviar els dos moviments centrals lents i va eliminar els títols que portaven cadascun dels seus quatre moviments: 'Toccata', 'Intermezzo', 'Serenade' i 'Finale, Rondo'. Cinc mesos després, el març del 1962, Weinberg la va presentar a l'assemblea durant el tercer congrés de compositors de tota la Unió Soviètica.

## Moviments

* I Allegro
* II Allegretto
* III Adagio – Andantino
* IV Vivace

## Anàlisi musical

El primer moviment, l'Allegro, escrit en forma de sonata, comença amb un tema enèrgic amb forts elements rítmics de les cordes. El segon tema és més relaxat. El segon moviment, Allegretto, s'inicia amb tema és dolç i trist del clarinet, amb un ritme de vals irregular. El segon tema té la força d'una fanfàrria, presentada per la trompeta i les flautes. El tercer moviment, Adagio-Andantino, s'inaugura amb un solo de trompa creixent fins al seu clímax per després tornar a la tranquil·litat inicial. L'últim moviment, Vivace, en un estil que recorda Bartók és una sèrie de danses amb elements folklòrics, amb una cita d'una masurca polonesa i la cançó rítmica russa Perepiolochka (La petita guatlla).

## Referències

* ↑ Lobanova, Marina. «Bunin, Revol’ Samuilovič». MGG. [Consulta: 5 juny 2023].
* ↑ Cookson, Michael. «Ressenya del disc». Musicweb.
* 1 2 Skans, Per. «Ressenya del disc» (en anglès). Chandos. [Consulta: 19 gener 2020].
# Leon Rotman

Leon Rotman (Bucarest, 22 de juliol de 1934) és un piragüista en aigües tranquil·les romanès, ja retirat, guanyador de tres medalles olímpiques.
Rotman és jueu, i va néixer en una família jueva de classe treballadora. Va practicar diversos esports durant els anys immediatament posteriors a la Segona Guerra Mundial i es va aficionar amb el piragüisme després de veure competir els campions txecs Jan Brzák-Felix i Bohumil Kudrna el 1953.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on disputà dues proves del programa de piragüisme. Guanyà la medalla d'or en els C-1, 1.000 metres i C-1, 10.000 metres. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, guanyà la medalla d'or bronze en la prova del C-1, 1.000 metres. Va ser el primer romanès a guanyar dues medalles en uns Jocs Olímpics. Va tenir menys èxit als Campionats d'Europa de 1957 i 1961 i al Mundial de 1963, però va guanyar la regata de Snagov set vegades, així com 14 títols nacionals abans de retirar-se el 1963.
Després de retirar-se de les competicions va exercir d'entrenador de piragüisme a Bucarest.

## Referències

* 1 2 Taylor, Paul. Jews and the Olympic Games: The Clash Between Sport and Politics : with a Complete Review of Jewish Olympic Medallists. Sussex Academic Press, 2004. ISBN 9781903900871.
* ↑ «Olympedia – Leon Rotman». [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «Campioni Kayac-canoe», 25-07-2011. Arxivat de l'original el 2011-07-25. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «Leon Rotman - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 9 abril 2024].
# Simfonia núm. 9

«Simfonia núm. 9» té aquests significats:
* Simfonia núm. 9 (Beethoven)
* Simfonia núm. 9 (Bruckner)
* Simfonia núm. 9 (Dvořák)
* Simfonia núm. 9 (Mahler)
* Simfonia núm. 9 (Schubert)
# Simfonia número 3

«Simfonia número 3» té aquests significats:
* Simfonia núm. 3 (Beethoven) en mi bemoll major op. 55 de Ludwig van Beethoven, coneguda com a "Heroica"
* Simfonia núm. 3 (Brahms) en fa major Opus 90 de Johannes Brahms composta l'estiu de 1883 a Wiesbaden
* Simfonia núm. 3 (Bruckner), Simfonia de Wagner, d'Anton Bruckner, simfonia composta a partir del 1873.
* Simfonia núm. 3 "Collages" (Gerhard), simfonia en set moviments composta el 1960 per a orquestra i cinta magnètica per Robert Gerhard.
* Simfonia núm. 3 (Górecki), simfonia en tres moviments composta el 1976 pel compositor polonès Henryk Górecki.
* Simfonia núm. 3 (Mahler) en re menor de Gustav Mahler, escrita entre 1893 i 1896
* Simfonia núm. 3 (Mendelssohn) en la menor, op. 56, anomenada Escocesa, simfonia composta entre 1829 i 1842 per Felix Mendelssohn.
* Simfonia núm. 3 (Prokófiev), en do menor op. 44 de Serguei Prokófiev estrenada el 1929 a París
* Simfonia núm. 3 (Rakhmàninov), en la menor, op. 44, composta per Serguei Rakhmàninov entre 1935 i 1936
* Simfonia núm. 3 (Saint-Saëns), en do menor amb orgue, op. 78 de Camille Saint-Saëns composta a la memòria de Franz Liszt.
* Simfonia núm. 3 (Schumann), en mi bemoll major, anomenada Renana, de 5 moviments.
* Simfonia núm. 3 (Txaikovski) en re major, op. 29, anomenada «Polonesa», de Piotr Ilitx Txaikovski, composta el 1875
# Cantó de Semur-en-Auxois

El cantó de Semur-en-Auxois és un cantó francès del departament de la Costa d'Or, a la regió de Borgonya. Està inclòs en el districte de Montbard. Té 29 municipis i el cap cantonal és Semur-en-Auxois.

## Municipis

* Bard-lès-Époisses
* Charigny
* Chassey
* Corrombles
* Corsaint
* Courcelles-Frémoy
* Courcelles-lès-Semur
* Époisses
* Flée
* Forléans
* Genay
* Jeux-lès-Bard
* Juilly
* Lantilly
* Magny-la-Ville
* Massingy-lès-Semur
* Millery
* Montberthault
* Montigny-sur-Armançon
* Pont-et-Massène
* Saint-Euphrône
* Semur-en-Auxois
* Souhey
* Torcy-et-Pouligny
* Toutry
* Vic-de-Chassenay
* Vieux-Château
* Villars-et-Villenotte
* Villeneuve-sous-Charigny

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1988 | Robert Morlevat | radical, després PRG |
| 1988-1994 | Jean-Marie Magnien | RPR |
| 1994-2001 | Michel Neugnot | PS |
| 2001- | Marc Patriat | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 7.681 | 8.620 | 8.855 | 9.182 | 9.418 | 9.292 | 9.426 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||

## Vegeu també

* Cantons de la Costa d'Or