OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Auburndale (Florida)

Auburndale és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 11.032 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Auburndale tenia 11.032 habitants, 4.119 habitatges, i 3.002 famílies. La densitat de població era de 816 habitants per km².
Dels 4.119 habitatges en un 35,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,1% hi vivien parelles casades, en un 15,7% dones solteres, i en un 27,1% no eren unitats familiars. En el 21,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,2% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 15,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.184 $ i la renda mediana per família de 36.303 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.468 $ mentre que les dones 21.232 $. La renda per capita de la població era de 15.510 $. Entorn del 13,4% de les famílies i el 17,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Auburndale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Auburndale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Woodson (Illinois)

Woodson és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 559 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Woodson tenia 559 habitants, 209 habitatges, i 165 famílies. La densitat de població era de 553,4 habitants/km².
Dels 209 habitatges en un 44% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,1% hi vivien parelles casades, en un 12,4% dones solteres, i en un 20,6% no eren unitats familiars. En el 16,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 7,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.500 $ i la renda mediana per família de 44.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.435 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 17.175 $. Aproximadament el 4,2% de les famílies i el 6,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Woodson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Woodson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Residència Geriàtrica Santa Rita

La Residència Geriàtrica Santa Rita és un edifici de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa-torre de planta baixa i dos pisos. Té dos cossos principals a diferents alçades. El més elevat té l'accés principal a través d'una escalinata, que en el projecte era sota columnes. No té decoració, és molt sòbria. La coberta és de teula a dues vessants. Està envoltada per un jardí i, si bé externament conserva la seva puresa original, el seu interior ha sofert reformes, ja que ara s'ha adequat com a residència i anteriorment fou un forn de pa.

## Història

Des del 1984 és destinada a Residència Geriàtrica i anteriorment ho fou d'industrials forners (d'aquí que es conservi el nom de la indústria, Santa Rita).
El peticionari de la llicència municipal d'obres fou Antoni Laporte, alcalde de Sant Joan als anys 30, que sol·licità la llicència el 13/7/1915. En el moment de la petició era domiciliat al carrer d'Aribau núm. 175, 4t 2a, de Barcelona.
Més endavant passà a mans de Màrius Passani i també durant un temps fou coneguda com a Torre Passani, que no s'ha de confondre amb la Torre Passani que hi ha al mateix carrer de Francesc Macià núm. 48.
L'any 1932 s'introduïren algunes modificacions en les obertures de les finestres (Marius Passani 23/2/1932).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «:Fitxer:Francesc Macià 42 - Sant Joan Despí P1490663.jpg». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Districte de Saint-Pierre (Martinica)

El Districte de Saint-Pierre és una divisió administrativa francesa, situada al departament i regió de Martinica.
El codi INSEE del districte és el 9724.

## Composició

Llista de Cantons del districte de Saint-Pierre :
* Cantó de Le Carbet - (plusieurs) ;
* Cantó de Case-Pilote-Bellefontaine - (plusieurs) ;
* Cantó de Le Morne-Rouge - (commune) ;
* Cantó de Le Prêcheur - (commune) ;
* Cantó de Saint-Pierre - (plusieurs).
Llegenda :
    (fraction) : Fracció de comuna
    (commune) : Comuna sencera

## Evolució demogràfica

Evolució demogràfica :
| 1961 | 1967 | 1974 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 24 129 | 24 090 | 23 278 | 21 178 | 23 336 | 23 464 |
| Chiffres INSEE Població sense dobles comptes ||||||

## Fonts

* Superfície i dades demogràfiques : INSEE Arxivat 2011-05-19 a Wayback Machine. et Web de splaf

## Vegeu també

* Cantons de Martinica
* Comunes de Martinica
# Washington (Massachusetts)

Washington és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2000 tenia 544 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Washington tenia 544 habitants, 203 habitatges, i 163 famílies. La densitat de població era de 5,6 habitants/km².
Dels 203 habitatges en un 36,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 19,7% no eren unitats familiars. En el 14,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 32,7% de 45 a 60 i un 9,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.583 $ i la renda mediana per família de 55.357$. Els homes tenien una renda mediana de 40.417 $ mentre que les dones 27.143$. La renda per capita de la població era de 23.610$. Entorn del 4,8% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Washington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Washington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kasserine Sud

La delegació o mutamadiyya de Kasserine Sud (àrab: معتمدية القصرين الجنوبية, muʿtamadiyyat al-Qaṣrīn al-Janūbiyya) és una delegació o mutamadiyya de Tunísia a la governació de Kasserine, formada pels barris al sud de la ciutat de Kasserine fins al Djebel Ettouila, al sud, el Djebel Selloum, a l'est, el Djebel Chambi, a l'oest, i el Djebel Semmama, al nord. Les delegacions de Kasserine Nord i Ezzouhour gairebé queden enclavades en aquesta delegació. Té uns 20.980 habitants segons el cens del 2004.

## Administració

La delegació o mutamadiyya, amb codi geogràfic 42 52 (ISO 3166-2:TN-12), està dividida en cinc sectors o imades:
* El Aouija (42 52 51)
* Boulhijet (42 52 52)
* Meghdoudech (42 52 53)
* Bouzguam (42 52 54)
* Eddoghra (42 52 55)
* Sidi Harreth (42 52 56)
Al mateix temps, forma part de la municipalitat o baladiyya de Kasserine (42 11).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 102-106. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 156. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Kébili Sud

La delegació o mutamadiyya de Kébili Sud (àrab: معتمدية قبلي الجنوبية, muʿtamadiyyat Qabilī al-Janūbiyya) és una delegació o mutamadiyya de Tunísia a la governació de Kébili, formada per la meitat de la ciutat de Kébili i per les viles situades al sud-oest i sud-est d'aquesta, de les quals la principal és Bazma. Cap a l'oest s'endinsa en el terreny erm del Chott El Djerid. Té una població de 28.390 habitants segons el cens de 2004.

## Administració

La delegació o mutamadiyya, amb codi geogràfic 63 51 (ISO 3166-2:TN-12), està dividida en nou sectors o imades:
* Kébili Sud (63 51 51)
* Bazma (63 51 52)
* Jemna Nord (63 51 53)
* Jemna Sud (63 51 54)
* Bechelli (63 51 55)
* Jersine (63 51 56)
* El Blidete (63 51 57)
* Beni Mehemed (63 51 58)
* Janoura (63 51 59)
Al mateix temps, forma part de la municipalitat o baladiyya de Kébili (63 11).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 129-130. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 164. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Dolmen de les Comes Llobes dels Pils

El Dolmen de les Comes Llobres dels Pils és un dolmen de pissarra situat al terme municipal de Rabós d'Empordà, a l'Alt Empordà, situat a la pista que mena del Mas Pils al monestir de Sant Quirze de Colera, en un vessant de la muntanya a 400 m del camí, després d'una forta pujada.
Es tracta d'un sepulcre de corredor amb cambra pentagonal. Manté dretes set lloses i la coberta, així com restes del túmul. Fou identificat per Josep Antoni de Nouvilas el segle xix, més tard Joaquim Botet i Sisó també en va donar notícia i el 1934 fou excavat amb uns bons resultats. El 1997 fou objecte d'una restauració.
# Stomatepia mongo

Stomatepia mongo és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: és una espècie de peix endèmica del llac Barombi Mbo (Camerun).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Teugels, G.G., 1991. Stomatepia. p. 465. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, New Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Tomàs Buxó i Pujadas

Tomàs Buxó i Pujadas (Barcelona, 6 de desembre del 1882 - Barcelona, 8 de juny del 1962) fou un pianista i pedagog català.
Va néixer al carrer de Sant Pere Mitjà de Barcelona, fill de Francesc Buxó i Jaumeandreu, natural de Barcelona, i de Teresa Pujadas i Monteys, natural de Sant Andreu del Palomar.

## Obres

* Danses catalanes. Piano
* Dansa núm.. 4, a quatre mans. Piano
* Pastoral a quatre mans. Piano
* Peces fàcils. Piano
* Poblet. Piano
* Primavera. Poema simfònic (estudi de concert)
* Sonata en re menor. Poema simfònic
* Sonata en si menor. Poema simfònic
* A una puntaire. Veu i piano
* Cançó del raier. Veu i piano
* Dintre del jardí. Veu i piano
* Matinal. Veu i piano
* 25 cançons populars catalanes per a Nadal. Veu i piano (1950-51)
* Allegro appasionato, per a violí i piano (Música de cambra)
* Humorada, per a violí i piano (Música de cambra)
* Scherzo sobre un tema popular català, per a violí i piano (Música de cambra)
* Escuela de solfeo, 4 volums (Pedagogia)
* Tratado de dobles notas (Pedagogia)
* Método de piano (Pedagogia)
* Método de solfeo (Pedagogia)
* Pequeños estudios melódicos y de mecanismos fàciles y progresivos (Pedagogia)
* Técnica del piano (Pedagogia)

## Referències

* 1 2 Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1882, número de registre 6283.
* ↑ «Tomàs Buxó i Pujadas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Xosé Aviñoa, Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear Tom núm. IX, Barcelona, Edicions 62, pàgina 112.
# Tilàpia de Balon

La tilàpia de Balon (Tilapia baloni) és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Congo (Zàmbia).

## Referències

* ↑ Smith, A. 1838-1847. Pisces. A: Illustrations of the zoology of South Africa; consisting chiefly of figures and descriptions of the objects of natural history collected during an expedition into the interior of South Africa in 1834-1836. Illust. Zool. S. Africa v. 4: 77 unnumb. pp, accompanying Pls. 1-31.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1991. Tilapia. p. 482-508. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E. & D. J. Stewart. 1975. A new species of Tilapia (Pisces, Cichlidae) in the Zambian Zaïre system. Bull. Br. Mus. (Nat. Hist.) Zool. v. 28 (núm. 5): 191-197.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ermita de Santa Bàrbara de Blanes

L'ermita de Santa Bàrbara de Blanes és una ermita del municipi de Blanes (Selva) declarada bé cultural d'interès nacional. Està situada al cim del turó del mateix nom al davant del castell de Sant Joan, separats per la carretera que porta de Blanes a la cala de Sant Francesc.

## Descripció

Conjunt d'edificis situats sobre un turó de gran visibilitat costanera i format per una torre de vigilància, una ermita i una casa d'ermità. La torre és de planta circular i té dues plantes i tres finestres, una de les quals de tipologia gòtica. Fa uns cinc metres d'amplada per vuit d'alçada. La casa i l'ermita estan adossades a la torre. La casa té dues plantes, coberta de teula a dues aigües i portes i finestres rectangulars amb llinda de pedra monolítica. La part exterior està decorada amb un rellotge de sol.
Pel que fa a l'ermita, està dedicada a Santa Bàrbara. És un edifici de planta rectangular que té una coberta a dues aigües, absis semicircular i una façana amb arcada de mig punt adovellada, sense decoració al marge de l'òcul central i les obertures primes i allargades d'ambdós costats de la porta principal.
Els interiors són de volta de canó apuntada de dos trams delimitats per arcs faixons ogivals, rebaixats i mensulats amb decoració escultòrica vegetal i humana. Els murs laterals tenen dos contraforts per cada costat i finestres petites i simètriques. La zona de l'absis conté una taula d'altar i dues fornícules interiors, una de les quals alberga la imatge de la santa.
La torre i l'ermita de Santa Bàrbara es troba en un turó proper al Castell de Sant Joan, a 148 m d'altitud.

## Història

És difícil de precisar l'origen del conjunt de Santa Bàrbara. La torre de guaita (segle xvi), les voltes, els capitells i la capella són els elements que més destaquen. Adjacent també hi ha la casa de l'ermità, la seva planta té característiques romàniques però no apareix documentada fins al segle xiv. Segons la tradició es pot tractar d'una antiga torre de vigilància, des del campanar de l'ermita s'alertava als habitants de Blanes de la presència de vaixells enemics. La construcció de l'ermita està relacionada amb el fet que Santa Bàrbara fou considerada protectora de la vila.
La construcció més antiga sembla ser, per la tipologia, l'ermita, a la qual s'hauria afegit la torre de vigilància costanera, que fou usada sobretot els segles XV-XVI. L'ermità de Santa Bàrbara tenia cura de les terres i boscos dels voltants i era escollit com a llogater pels jurats de la vila. A finals dels anys setanta del segle xx, Josep Mestres i Domènec Valls van reclamar la reconstrucció del conjunt des de la revista local "Recull", activitat que es va dur a terme durant els anys 1980-82. Ha estat font d'inspiració per a creadors com Joaquim Ruyra o Junceda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ermita de Santa Bàrbara de Blanes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].

## Enllaços externs

* «Ermita de Santa Bàrbara de Blanes». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Sfax Ouest

La delegació o mutamadiyya de Sfax Ouest o Sfax Oest (àrab: معتمدية صفاقس الغربية, muʿtamadiyyat Safāqus al-Ḡarbiyya) és una delegació de Tunísia a la governació de Sfax, que abraça la part sud-oest de la ciutat de Sfax, que és el centre de la ciutat. La delegació té una població de 109.050 habitants.

## Economia

Les principals activitats en són els serveis, el comerç i els petits tallers.

## Administració

Com a delegació o mutamadiyya, duu el codi geogràfic 34 52 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en set sectors o imades:
* Merkez Chaker (34 52 51)
* Cité El Habib (34 52 52)
* Soukra (34 52 53)
* El Alia (34 52 54)
* Oued Er-Rmel (34 52 55)
* El Houda (34 52 56)
* Cité El Bahri (34 52 57)
A nivell de municipalitats o baladiyyes, forma part de la municipalitat de Sfax (codi geogràfic 34 11).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 91-96. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 153-154. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Tomás Barrera Saavedra

Tomás Barrera Saavedra (La Solana (Ciudad Real), 13 de febrer de 1870 - Madrid, 16 de juliol de 1938) fou un compositor espanyol autor de sarsueles.
Fill d'un ebenista, el seu pare pensava dedicar-lo al mateix ofici, però davant la decidida afició del noi a la música, i no permetent-li els seus recursos una altra cosa, assolí que entrés com a xicot de magatzem en un establiment de pianos d'Alacant, i allà va aprendre aquest instrument i es familiaritzà en l'estudi dels clàssics. Anys més tard es traslladà a Madrid amb una carta de recomanació per a Chapí, el qual va fer entrar en l'orquestra del Teatro de la Zarzuela, li cercà un mestre i des de llavors fou el seu protector constant, com ho havia sigut d'altres músics, pagant-li Barrera amb una devota admiració.
Amb Chapí i el mestre Arín cursà harmonia i composició, i dedicant-se a aquesta última des que acabà la carrera, cultivà amb preferència la música de teatre i començà a donar-se conèixer avantatjada ment, arribant a ocupar un lloc distingit entre els compositors espanyols de l'època, havent fet lloables temptatives per portar el género chico un art seriós i assenyat. Estrenà la seva primera obra, El Olivar, en col·laboració amb Serrano, el 1900, i a partir d'aquesta data donà a l'escena nombroses produccions destacant-se entre les més aplaudides:
* La vara del alcalde;
* Las manzanas de oro;
* El maño;
* El carro de las Cortes de la Muerte, per la que va compondre un preludi simfònic d'elevada inspiració i excel·lenment ambientada;
* La hija del Mar;
* La suerte de la fea;
* Emigrantes;
* La Virgen Capitana, és trenada amb èxit clamorós a Saragossa el 1923.
A més hi figuren entre les seves obres.
* Floridor (1898);
* El petit ufette (1899);
* El Código penal (1901);
* Piquito de oro (1903);
* La silla de manos (1905);
* Ideícas (1905);
* La cantinera (1906);
* Manolo el afilador (1906);
* La mujer de cartón (1906);
* Villa alegre (1906);
* Calinez (1906);
* El delfin (1907);
* Cantos baturros (1908);
* El celoso extremeño (1908);
* El guarda jurao (1908);
* Cuentan de un sabio... (1908);
* El Aretino (1908);
* La canción a la vida (1909);
* A.C. y T. (1909);
* La Tajadera (1909);
* La payesa de Sarrià, sobre un llibre d'Eguilaz, arranjat per M. Fernández de la Puente.
Entre les seves composicions simfòniques destaca la titulada Mosaicos. També és popular la seva cançó Granadinas inclosa en el seu repertori per Tito Schipa, Miguel Fleta i altres famosos cantants, i que el compositorseparà de la seva sarsuela Emigrantes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. I, pàg. 1348 (ISBN 84-239-4571-5)