OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tommaso Mosè Montefiore

Tommaso Mosè Montefiore (Liorna, 1855 - [...?], 1933) fou un compositor italià del Romanticisme. Va ser alumne de Mabellini, i es donà conèixer com a crític musical en el diari La Tribuna de Roma, signant els seus articles amb el pseudònim de Ruch. Va compondre les òperes Un bacio al portatore (Florència, 1884), i Cecília (Ravenna, 1905).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 36, pàg. 539 (ISBN 84 239-4536-7)

## Enllaços externs

* Un baccio al portatore versió original online
# Simone degli Alberti

Simone degli Alberti (Bormio, fl. 1512-1514) va ser un noble italià.
Va ser fill de Francesco degli Alberti. El 1512, a causa de la inestabilitat del ducat de Milà, provocada pel domini francès del territori i l'intent del papa Juli II de reposar la família Sforza al capdavant del ducat, el cantó de Grisons va envair Valtellina. En aquest context Simoni degli Alberti era un dels governants o homes forts del comtat de Bormio, juntament amb Paolo Fiorini, van posar el territori sota la protecció del bisbe de Chur, príncep del Sacre Imperi, i de les Tres Lligues. Aquesta cessió va ser formalitzada el 24 de juny d'aquell any, i gràcies a la ràpida disposició, es van conservar els privilegis i estatuts antics del comtat, a canvi de proveir amb soldats l'exèrcit de Grisons, amb la col·laboració dels quals van ocupar altres territoris llombards. Posteriorment, el 1514, encara està documentat com un dels governants del territori, juntament amb Gian Francesco degli Alberti.

## Referències

* 1 2 3 Quadrio, Francesco Saverio. Dissertazioni critico-storiche intorno alla rezia di qua delle Alpi oggi detta Valtellina (en italià). Milà: Stamperia della Società Palatina, 1755, p. 383-384.
* ↑ Alberti, Gioachimo. Antichità di Bormio (en italià). Como: Tipografia Provinciale F. Ostinelli di C.A., 1890, p. 22.
* ↑ Monti, Maurizio. Storia di Como (en italià). Como: Co. Torchi di C. Pietro Ostinelli, 1831, p. 79.
* ↑ Romegialli, Giuseppe. Storia della Valtellina e delle già contee di Bormio e Chiavenna (en italià). vol. 1. Sondrio: C. Tipi de Giovanni Battista della Cagnoletta, 1834, p. 306.
* ↑ Della Misericordia, Massimo «Foresteri mal ricolti da questa comunità. Giustizia, identità locale ed esclusione a Bormio nel Quattrocento». Bolletino Storico Alta Valtellina, núm. 13, 2010, pàg. 94.
# Racing Club de Madrid

El Racing Club de Madrid fou un club de futbol de la ciutat de Madrid.

## Història

El club es fundà el 13 de setembre de 1914 per la fusió dels clubs Cardenal Cisneros i Regional FC. L'any següent s'afilià a la federació castellana. Assolí dos campionats regionals els anys 1915 i 1919.
Quan començà la lliga espanyola el club fou enquadrat a la segona divisió A, classificant-se en desena i última posició i baixant a tercera.
El 1931 baixà a categoria regional i decidí realitzar una gira per Perú, Cuba, Mèxic i Estats Units, en contra del criteri de la Federació Castellana. L'intermediari que organitzà la gira, però, deixà abandonat l'equip sense abonar-los allò que estipularen. Finalment la Federació sufragà les despeses de retorn però sancionà l'equip amb el descens a segona categoria regional. El decidí, aleshores, retirar-se de les competicions oficials disputant només partits amistosos. Més tard el club es fusionà amb el CD Chamberí, creant-se el Racing Club Chamberí. El 1943 fou refundat amb el nom d'Agrupación Recreativa Chamberí, desapareixent finalment a la dècada dels 70.

## Palmarès

* Campionat Regional Centre 2: 1915, 1919

## Referències

* ↑ «El Centre d'Esports Sabadell FC, campeón de España… en la final más larga». cihefe, Cuadernos de Fútbol, núm. 82, ISSN: 1989-6379, 01-12-2016. Arxivat de l'original el 26 de desembre 2022. [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ Web de la Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
* ↑ Web de la Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
# Peix blanc

El peix blanc és un tipus de peix amb relatiu poc greix a la musculatura. No es tracta d'una classificació biològica sinó que s'empra en gastronomia i nutrició. El nom «blanc» s'ha donat popularment perquè la majoria de peixos amb poc greix tenen la carn més clara que els dits peixos blaus, puix que el greix influeix en la seva coloració. La quantitat relativa de greix als músculs d'un peix blanc és d'aproximadament d'un 0,4% al 5% en massa mentre que el peix blau en té del 5% a l'11%; pot variar segons l'estació de l'any. El peix blanc té menys greix perquè sol viure al fons de la mar i és més sedentari que el blau, però no és menys valuós nutricionalment.
Una de les diferències principals entre el peix blanc i blau és la forma de la cua. Els peixos blaus tenen la cua en forma de V per la necessitat de nedar en llargues migracions. Els peixos blancs tenen la part posterior del cos arrodonida.
Alguns peixos blancs són els peixos de roca (rap (1% de greix), nero, cap-roig, etc.), els peixos plans (palaia, etc.), lluç (4,6% de greix), llucet (0,4% de greix), orada, gall, sarg, pagre, déntol, halibut, mabre, oblada, pagell o l'esparrall.
El lluç és el peix blanc més consumit i un dels més habituals a la dieta mediterrània. El bacallà, tot i ser "de color blanc" es considera nutricionalment com dintre dels peixos blaus i, per tant, no un peix blanc; ara, per la seva textura i propietats organolèptiques es considera peix blanc a la gastronomia. També són peixos grassos i, doncs, peix blau, tot i tenir la carn de color blanc, el congre, el llobarro (11% de greix) i el besuc (8,8% de greix).

## Referències

* 1 2 3 Collell i Pujol, Dolors «El peix, un dels aliments més característics de la dieta mediterrània». Revista de Palafrugell (Suplement Gràfic), núm. 222, 4-2012, p. 10–11 [Consulta: 5 abril 2012].

## Enllaços externs

* Classes de peix: el peix blanc, el peix de roca i altres Jaume Fàbrega, VilaWeb, 4 de maig de 2007
# Radamantis

Radamantis o Radamant (en grec Ῥαδάμανθυς, en llatí Rhădămanthus), en la mitologia grega, és un déu heroi, fill de Zeus i Europa.
Els seus germans són Minos i Sarpèdon. Va ser criat per Asterió. Radamantis va tenir dos fills, Gortis i Eritro. Els tres germans havien estat adoptats per Asterió, rei de Creta, a qui Zeus havia donat Europa en matrimoni. Una altra tradició feia Radamant fill d'Hefest, un fill de Talos.
Radamantis va governar abans que Minos, va fer unes lleis excel·lents per a l'Illa de Creta, però els espartans es pensaven que se les havia copiat. Va ser expulsat pel seu germà Minos, ja que estava gelós d'ell. Com que va ser expulsat va anar-se'n a Baecia on es va casar. Radamant era molt ben considerat per la seva prudència i la seva justícia. Ell havia organitzat el codi civil cretenc, que després havia servit de model a altres ciutats gregues. Va haver d'emigrar de Creta per desavinences amb el seu germà Minos quan aquest ocupà el tron. Passant per les Cíclades, va civilitzar els seus habitants i els va donar lleis. Continuà la seua tasca a la Beòcia, on es casà amb Alcmena. Era tan just, que després de mort formà part, amb Èac, un altre fill de Zeus, i Minos, del tribunal que jutja els esperits dels difunts.
Pausànies el situa als camps Elisis, i cintant a Cinetó de Lacedemònia afirma que és fill d'Hefest.
Homer l'esmenta en el cant VII de l'Odissea quan Alcínous promet a Odisseu el retorn cap a Ítaca, comparant la llunyania de la seva pàtria amb l'illa d'Eubea on Tici i Radamantis foren vistos.

## Referències

* ↑ Odissea (vol. II) [cants VII-XII]. Fundació Bernat Metge.
* ↑ Carrasquilla Amposta, Juan Mitología Griega |, Volum 1.
* ↑ Homer. Odissea.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 473. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 191. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Rafael Arango y Núñez del Castillo

Rafael Arango y Núñez del Castillo (L'Havana, Cuba, 1788 - L'Havana, Cuba, 6 de novembre, 1850), com el seus germans José (1780-1851) i Andrés (1783-1865), va ser un militar espanyol.
Va abraçar molt jove la carrera militar, entrant el 1799 de cadet a les milícies disciplinàries de l'Havana i després al regiment d'infanteria de Granada, on va aconseguir la feina de subtinent, ingressant després a artilleria, de l'arma de la qual va ser nomenat tinent el 1805.
Havent-se embarcat per a l'Havana, va caure presoner dels anglesos, i va ser bes-canviat a la Corunya. dirigint-se a l'abril de 1908 a Madrid per reunir-se amb el seu germà Josep, i en notar el desassossec que hi regnava, precursor del trencament amb els francesos, va sol·licitar un lloc entre els seus companys, rebent el nomenament d'ajudant del Parc d'Artilleria. Va ser el primer a acudir a aquest punt a l'Aixecament del dos de maig, i juntament amb Daoiz i Velarde va distribuir armes al poble, batent-se heroicament durant tot el dia; Daoiz va expirar als seus braços.
Es dirigí després a Sevilla, on es va incorporar a l'exèrcit manat pel general Castaños, assistint a la batalla de Bailén i a altres accions fins ascendir a coronel el 1821, en la data del qual es va retirar, tornant a l'Havana i dedicant-se a l'agricultura.
Va publicar:

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 5, pàg. 1210. (ISBN 84-239-4505-7)
# Rafael Gálvez Bellido

Rafael Gálvez Bellido (Madrid, 1895 - Barcelona, 31 de desembre de 1951) va ser un violinista i pianista d'anomenada, catedràtic del Conservatori Superior Municipal de Música de Barcelona.
Era fill d'un virtuós violinista, Rafael Gálvez Rubio (Andújar, 1860 - 1910), i germà del violoncel·lista i director Bernardino Gálvez. El 1897 s'incorporà al "Quartet Crickboom" amb Pau Casals al violoncel, Mathieu Crickboom i Josep Rocabruna al violí i Rafael Gálvez al violí i, aquells mateixos darrers anys del segle xix i primers del XX (des del 1894 i fins al 1902) formà part del "Quartet Pellicer" de música de cambra, integrat per Joan Baptista Pellicer, piano; Domènec Sànchez, violí; Rafael Gálvez, viola; i José de Castro, violoncel. També tocà a l'"Orquesta Antigua Unión Filarmónica", o "Orquestra d'en Nori", de la qual era violí primer el 1901. El 1920 va ser membre, com també ho fou el seu germà Bernardino, de la formació inicial de l'Orquestra Pau Casals
Anys després, als anys 40 formà el "Quinteto Gálvez" amb Gracià Tarragó, Josep Trotta, Salvador Prió i Ferdinand Guérin.
Com a professor de violí de l'Escola Municipal de Música de Barcelona, tingué per deixebles Eduard Toldrà, Enric Casals, Salvador Gratacós i Lluís Farreny, entre molts d'altres.

## Obres

(selecció)
* 1920: Java pastrat, sobre aires españoles
* 1925: Una castiza, xotis lent
* 1926: Isidro...?, xotis
* 1926: Soledad, pasdoble
* 1927: The Gipsy's Caravan, xarleston
* 1927: Voy de verbena, xotis castís
* 1928: Paca, la Peque, xotis castís
* 1928: Morucha, pasdoble
* 1928: Baturrada, cercavila
* 1929: Birdie, blues
* 1929: Pepis, pasdoble torero
* Cecília meva, sardana

### Literatura

«El maestro Lamotte». Ritmo, nº 34, 1941, pàg. 11-13. ISSN: 0035-5658.

## Referències

* ↑ «Cronologia de Pau Casals». [Consulta: 1r abril 2018].
* ↑ Zurita, Trino «José de Castro, gran violonchelista gaditano». Mina III, Año III, núm. 6, Mayo-diciembre 2012, pàg. 13-15.
* ↑ «Notas locales». La Vanguardia, 30-03-1901, pàg. 3.
* ↑ «"Orquestra Pau Casals", al web monogràfic d'Eduard Toldrà» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-12-29. [Consulta: 1r abril 2018].
* ↑ «Llista de sardanes de Rafael Gálvez». [Consulta: 31 març 2018].
# Rafael Tous i Massanet

Rafael Tous (Artà, 1776 - Ciutat de Palma, 1816) fou un poeta i músic mallorquí.
Vestí l'hàbit de la Mercè, i dedicat a la música, fou un dels més notables organistes de Mallorca; també cultivà la poesia mallorquina, havent donat únicament a imprimir les Décimas desbaratades...á imitación de las de D. Tomás Iriarte (Palma, sense data).

## Referències

* ↑ «Rafael Tous i Massanet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 63, 35 (ISBN 84-239-4563-4)
# Rafael Ventura Melià

Rafael Ventura Melià (Riola, Ribera Baixa, 1948 - València, 31 de gener de 2020) fou un periodista, narrador i poeta valencià. S'inicià en el periodisme com a col·laborador de les revistes Albatros (1964) i Gorg (1971); després formà part de la redacció de la revista Valencia Semanal (1977-1980) amb Amadeu Fabregat, i des del 1984 fou redactor de la secció de cultura del diari Levante fins a la seua jubilació. El 1980 va guanyar el Premi Andròmina de narrativa amb la novel·la Àmbit perdurable. A propòsit d'aquesta obra, la crítica ha assenyat l'ascendència proustiana del seu estil narratiu, mentre que una part de la seua poesia s'aproxima al to de Kavafis. Al final de gener del 2000 va ser trobat mort en el pis del barri del Carme on havia viscut sol. Deixà en llegat la seua col·lecció bibliogràfica i els seus manuscrits i papers personals a la Biblioteca Valenciana Nicolau Primitiu.

## Obres
### Poesia

* Corrents de fons (1976)
* Senyals de vida (1980)
* Igual vol dir Itàlia (1982)

### Narració

* Atzucac (1972)
* La darrera tornada (1974)
* Àmbit perdurable (1981)

## Referències

* ↑ Iborra, Josep «Rafael Ventura Melià: Àmbit perdurable». L'Espill, núm. 12, hivern 1981, p. 140-142.
* 1 2 3 Martí, Joan Carles. «Adiós a Rafael Ventura Melià». Levante-EMV, 31-01-2020. [Consulta: 1r febrer 2020].
* 1 2 3 Císcar, Pere. «Paraules de comiat per a Rafael Ventura Melià». Núvol, 15-06-2020. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «La Biblioteca Valenciana rep el fons documental i bibliogràfic de Rafael Ventura Melià». Actualitat diària, 19-02-2021. [Consulta: 4 agost 2024].

## Enllaços externs

* Tres poemes de Rafael Ventura Melià, Reduccions, núm. 13 (1981)
* Dos poemes de Rafael Ventura Melià en sèrieAlfa
# Raimon Casals i Alsina

Raimon Casals i Alsina (el Guinardó, 4 d'abril de 1922)és un cisellador, ferrer, forjador i escultor català. Defunció l' 1 d' abril 2020.

## Bibliografia

* Revista CONVIURE, núm. 3. Generalitat de Catalunya, Departament de Benestar social: " Raimon Casals, un veterà artesà del ferro"
* Butlletí. Extraordinari 2005 núm. 295. Gremi de Serrallers de Catalunya: "La nostra gent: Raimon Casals Alsina"
* Amics dels Goigs. Setembre 2007: "Perfil d'en Raimon Casals" i "Sant Eloi a la Catedral de Barcelona" per Assumpció Vilella
* Sala de premsa. Generalitat de Catalunya. 28.11.2000: El Centre Català d'Artesania obre l'exposició "Ferros Artístics"
* Diari AVUI. Artesania del ferro. Assumpta Roure
* EL POU nº 5. Publicació del Grup d'Estudis de la Vall d'Horta i la Muntanya Pelada. "Raimon Casals Alsina, ferrer, cisellador, forjador i escultor". Carlota Giménez
# Raja herwigi

Raja herwigi és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 50 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous tenen com a banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical (17°N-15°N) i demersal que viu entre 55–102 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic oriental central: és un endemisme de Cap Verd.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Krefft, G., 1965. Die ichthyologische Ausbeute der ersten Westafrika-Fahrt des fishereitechnischen Forschungsschiffes 'Walther Herwig'. I. Raja herwigi spec. nov., eine neue Rochenart aus dem Seegebiet der Kapverden. Arch. Fischwiss. v. 15 (núm. 3): 209-216.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Stehmann, M., 1990. Rajidae. p. 29-50. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic. Junta Nacional de Investigaçao Cientifica e Tecnológica, Lisboa, Portugal. Vol. 1.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Reiner, F., 1996. Catálogo dos peixes do Arquipélago de Cabo Verde. Publicações avulsas do IPIMAR Núm. 2. 339 p.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Fritzsch, B. i P. Moller, 1995. A history of electroreception. p. 39-55. A: P. Moller (ed.) Electric fishes: history and behavior. Fish and Fisheries Series 17. Chapman & Hall, Londres.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rajella caudaspinosa

Rajella caudaspinosa és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 32 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Alimentació

Menja Mysidacea i poliquets.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes (27°S-40°S) que viu entre 310–718 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic sud-oriental: des de Lüderitz (Namíbia) fins a Sud-àfrica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Stehmann M., 1970. Vergleichend morphologische und anatomische Untersuchungen zur Neuordnung der Systematik der nordostatlantischen Rajidae (Chondrichthyes, Batoidei). Arch. Fischwiss. v. 21 (núm. 2). 73-163.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ von Bonde, C. & D. B. Swart. 1923. The Platosomia (skates and rays) collected by the S. S. "Pickle.". Rep. Fish. Mar. Biol. Surv. Union So. Afr. Rep. 3 (art. 5): 1-22, Pls. 20-23.
* ↑ «Rajella caudaspinosa». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V., D.A. Ebert i M.J. Smale, 1989. Guide to the sharks and rays of southern Africa. New Holland (Publ.) Ltd., Londres. 158 p.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Compagno, L.J.V., D.A. Ebert i M.J. Smale, 1989.
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1993. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Namibia. FAO, Roma, Itàlia. 250 p.
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1999. Field guide to the living marine resources of Namibia. FAO species identification guide for fishery purposes. Roma, FAO. 265 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fritzsch, B. i P. Moller, 1995. A history of electroreception. p. 39-55. A: P. Moller (ed.) Electric fishes: history and behavior. Fish and Fisheries Series 17. Chapman & Hall, Londres.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Rajella eisenhardti

Rajella eisenhardti és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 38,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 757-907 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic sud-oriental: les Illes Galápagos.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Stehmann M., 1970. Vergleichend morphologische und anatomische Untersuchungen zur Neuordnung der Systematik der nordostatlantischen Rajidae (Chondrichthyes, Batoidei). Arch. Fischwiss. v. 21 (núm. 2). 73-163.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Long, D. J. & J. E. McCosker. 1999. A new species of deep-water skate, Rajella eisenhardti, (Chondrichthyes: Rajidae) from the Galápagos Islands. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 112 (núm. 1): 45-51.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rajella sadowskii

Rajella sadowskii és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 1.200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic sud-oriental (Xile) i l'Atlàntic sud-occidental (el Brasil).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Stehmann M., 1970. Vergleichend morphologische und anatomische Untersuchungen zur Neuordnung der Systematik der nordostatlantischen Rajidae (Chondrichthyes, Batoidei). Arch. Fischwiss. v. 21 (núm. 2). 73-163.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Krefft, G. & M. Stehmann. 1974. Ergebnisse der Forschungsreisen des FFS 'Walther Herwig' nach Südamerika. XXXIII. Raja (Rajella) sadowskii spec. nov. (Chondrichthyes, Batoidei, Rajidae), ein weiterer neuer Roche von südwestatlantischen Kontinentalabhang. Arch. Fischwiss. v. 25 (núm. 1): 33-50.
* ↑ «Rajella sadowskii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* ↑ Pequeño, G., 1997. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada: addendum. Rev. Biol. Mar. Oceanogr. 32(2):77-94.
* ↑ Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* ↑ Nion, H., C. Rios i P. Meneses, 2002. Peces del Uruguay: Lista sistemática y nombres comunes. Montevideo, Uruguai, DINARA, Infopesca.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)