OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lapel

Lapel és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.855 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lapel tenia 1.855 habitants, 749 habitatges, i 534 famílies. La densitat de població era de 930,2 habitants/km².
Dels 749 habitatges en un 34,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,3% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 28,6% no eren unitats familiars. En el 26% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 30,9% entre 25 i 44, un 21,1% de 45 a 60 i un 12,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.389 $ i la renda mediana per família de 48.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.854 $ mentre que les dones 24.727 $. La renda per capita de la població era de 18.887 $. Entorn del 4,8% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lapel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lapel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fromental gros

El fromental (Arrhenatherum elatius), és una espècie de planta amb flors del gènere Arrhenatherum dins la família de les poàcies.
Addicionalment pot rebre els noms de civada borda, civada falsa, cugula, fenàs de cebetes, fenàs de riu, formental, fromental gros, gram, herba formental i herba fromental. També s'han recollit les variants lingüístiques porrilla.

## Descripció

És una planta herbàcia perenne de port cespitós que pot atènyer el metre i mig d'alçada. Les tiges són erectes o doblegades a la base, llisses i brillants. Té unes fulles llargues d'uns 10 - 40 cm de llargada per 5 mm. d'amplada. Floreix de maig a setembre una inflorescència en forma de panícula laxa. Espècie pluriregional de distribució europea, mediterrània, macaronèsica i iraniana. Als Països Catalans creix en prats i herbeis de terra baixa i mitjana de la regió mediterrània; defuig dels llocs extremadament àrids. És una espècie molt polimorfa amb diferents subespècies. El seu gust amarg fa que no sigui gaire apreciada per farratge en el camp, però un cop segada s'usa per fer fenc. És una espècie característica de molts prats de dall.

## Taxonomia

Es reconiexen les següents subespècies:
* Arrhenatherum elatius subsp. bulbosum (Willd.) Schübl. & G.Martens
* Arrhenatherum elatius subsp. elatius
* Arrhenatherum elatius subsp. sardoum (Em.Schmid) Gamisans

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims d'Arnica:
* Arrhenatherum avenaceum P.Beauv.
* Avena elata Salisb.
* Avena elatior L.
* Avenastrum elatius (L.) Jess.
* Holcus avenaceus Scop.
* Holcus elatior (L.) Scop.

## Referències

* 1 2 «Arrhenatherum elatius». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 13 juny 2022].
* 1 2 3 «Arrhenatherum elatius» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ «Fromental gros». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Oriol de Bolòs; Josep Vigo. Flora dels Països Catalans Volum IV (Monocotiledònies). Barcelona: Barcino, 2001. ISBN 84-7226-698-2 [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Mitjans, Montserrat. Gramínies, conèixer-les i distingir-les. Valls: Cossetània, 2011. ISBN 978-84-9791-886-2.
# Verlaine (Lieja)

Verlaine (francès) o Verlinne en való és un municipi belga de la província de Lieja a la regió valona. El 2008 tenia uns 3.690 habitants. Es troba a l'altiplà d'Haspengouw i és regat pel Yerne, un afluent del Jeker. El formen els nuclis de Verlaine i els llogarets Hepsée, Oudoumont, Harduémont, Borsu i Les Stanges, Chapon-Seraing, Seraing-le-Château i Bodegnée. Destaquen el castell i masia castral d'Oudoumont, l'església Sant Remigi, la font del Lavu, el carrer rue des Jésuites, el Túmul i diverses masies en estil hesbinyó.

## Història

Des del neolític, el lloc va ser habitat. El primer esment escrit del poble data del 811 quan era un feu de l'abadia de Stavelot enclavat al principat de Lieja. La senyoria de Verlaine pertanyia al segle xv a la família d'Hamal, al segle xvi als Vilhain i al segle xvii als de Harre. Els nuclis Harduemont i Hepsée constituïen senyories separades. Harduemont pertanyia als Warfusée i el castell va ser enderrocat durant la guerra entre els Awans i els Waroux a la fi del segle xiii. Hepsée depenia del principat de Lieja. El castell ruïnós va ser dinamitat el 1958.
El 1701, els espanyols van ocupar il·legalment el poble i els diputats de l'Abadia de Stavelot van queixar-se al tribunal imperial de Westfàlia. L'únic castell que roman en bon estat és el d'Oudoumont, una propietat dels Saulcy des del segle xiv fins a la fin de l'antic règim el 1795.
L'administració revolucionària francesa va crear el municipi de Verlaine. El 1815 va esdevenir una part del Regne Unit dels Països Baixos i des del 1830 és belga. L'1 de gener de 1977 el poble va eixamplar-se en fusionar-se amb els antics municipis de Chapon-Seraing, Seraing-le-Château i Bodegnée.

## Economia

Verlaine és un municipi rural del qual la primera activitat sempre va ser l'agricultura i més fructicultura. Situat a les terres fèrtils d'Haspengouw, hom hi troba moltes llargues masies. No hi ha gaire indústria: la darrera fàbrica de xarop va tancar. Ara compta amb uns tallers de construcció mecànica.

## Referències

* ↑ «Història de Verlaine al web de Tourisme Hesbaye-Meuse». Arxivat de l'original el 2009-04-06. [Consulta: 16 gener 2009].
* Monument a les víctimes de les dues guerres mundials
* Masia en estil hesbinyó
* L'església de Remigi de Reims
* Campanar
* Collita dels pèsols a la plana d'Haspengouw
# Zionsville

Zionsville és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 8.775 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Zionsville tenia 8.775 habitants, 3.063 habitatges, i 2.407 famílies. La densitat de població era de 584,1 habitants/km².
Dels 3.063 habitatges en un 45,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,5% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 21,4% no eren unitats familiars. En el 19,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,7% tenia menys de 18 anys, un 4,2% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 10,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 81.770 $ i la renda mediana per família de 95.359 $. Els homes tenien una renda mediana de 62.334 $ mentre que les dones 35.823 $. La renda per capita de la població era de 35.049 $. Entorn del 4% de les famílies i el 4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Zionsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Zionsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bretanya (nom)

El nom de Bretanya prové del llatí Britannia (que prové del mot Brittannia més antic), a través del francès antic Bretaigne (d'on prové el mot en francès modern Bretagne) i l'anglès mitjà Bretayne, Breteyne. La forma francesa va substituir el nom en anglès antic que era Breoton, Breoten, Bryten, Breten (també Breoton-lond, Breten-lond).
Brittannia o Brittānia va ser el nom usat pels romans des del segle I aC. Després de la conquesta romana del 43 es va usar per denominar la província romana, que estava formada per l'illa de la Gran Bretanya al sud del Mur d'Adrià. A causa d'aquesta denominació Brittannia es va usar per denominar la Gran Bretanya en contra d'Albió. La grafia amb una única -t-, Britannia, és secundària, i es pot atribuir al període romà.
El mot llatí Britannia prové dels relats de viatges del grec Píteas, que aproximadament el 320 aC va descriure diverses illes de l'Atlàntic nord, amb la menció d'una que se situava a l'extrem nord que denomina Thule (que podria ser Islàndia o les Illes Shetland). Pitees va descriure Thule que estava situada a l'extrem nord de Πρεττανικη (Prettanike) o Βρεττανίαι (Brettaniai), terme que va usar per designar al grup d'illes de l'extrem nord-oest.
Durant el primer segle abans de Crist Diodor de Sicília va introduir la forma Πρεττανια Prettania, i Estrabó (1.4.2) va usar la denominació Βρεττανία Brettania. Al Periplus maris exteri Marcià d'Heraclea va descriure αἱ Πρεττανικαὶ νῆσοι "les illes Pretànicas". Mentre que Esteve de Bizanci cita Ἀλβίων Albió como νῆσος Πρεττανική, Μαρκιανὸς ἐν περίπλῳ αὐτῆς. τὸ ἐθνικὸν Ἀλβιώνιος ("L'illa Pretànica, segons Marcianus en el seu periplus; el poble d'Albió" Ethnica 69.16).
La gent de les illes Pretàniques s'anomenaven Πρεττανοι, Priteni o Pretani. Aquests noms deriven del Cèltic nom amb el qual Pitees va descriure els gals.

## Referències

* ↑ ex. una inscripció en una moneda del sigle I d. amb la inscripció "DE BRITANNIS"; vegeu «Britannia on British Coins». Chard. [Consulta: 25 juny 2006].
* ↑ Wolfson, Stan. «Tacitus, Thule and Caledonia». Arxivat de l'original el 2008-09-07. [Consulta: 9 juliol 2008].
* ↑ H.J. Mette, Pytheas von Massalia. Berlin: De Gruyter, 1952, fragment 14, after Cleomedes
* 1 2 Snyder, Christopher A. The Britons. Blackwell Publishing, 2003. ISBN 0-631-22260-X.
* ↑ Foster (editor), R F; Donnchadh O Corrain, Professor of Irish History at University College Cork: (Chapter 1: Prehistoric and Early Christian Ireland). The Oxford History of Ireland. Oxford University Press, 1 novembre 2001. ISBN 0-19-280202-X.
# Twin Lakes (Califòrnia)

Twin Lakes és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 5.533 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Twin Lakes tenia 5.533 habitants, 2.409 habitatges, i 1.038 famílies. La densitat de població era de 3.051,9 habitants/km².
Dels 2.409 habitatges en un 21,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 30,1% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 56,9% no eren unitats familiars. En el 37,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17% tenia menys de 18 anys, un 15,5% entre 18 i 24, un 35,7% entre 25 i 44, un 17,9% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.057 $ i la renda mediana per família de 47.198 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.417 $ mentre que les dones 31.538 $. La renda per capita de la població era de 25.342 $. Entorn del 7,5% de les famílies i el 14,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Twin Lakes». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Twin Lakes». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Lagro

Lagro és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2006 tenia 441 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lagro tenia 454 habitants, 166 habitatges, i 122 famílies. La densitat de població era de 292,2 habitants/km².
Dels 166 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,8% hi vivien parelles casades, en un 7,2% dones solteres, i en un 26,5% no eren unitats familiars. En el 23,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,4% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 31,3% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 10,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 119,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.327$ i la renda mediana per família de 39.375$. Els homes tenien una renda mediana de 37.188$ mentre que les dones 18.056$. La renda per capita de la població era de 13.186$. Entorn del 3,9% de les famílies i el 6,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lagro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lagro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Orangutan de Sumatra

L'orangutan de Sumatra (Pongo abelii o Pongo pygmaeus abelii) és una de les tres espècies existents d'orangutan. Són endèmics de l'illa indonèsia de Sumatra, són més petits que els orangutans de Borneo.
Els orangutans mascles de Sumatra arriben a fer uns 140 cm d'alçada i pesen uns 90 quilos, les femelles són més petites fent de mitjana 90 cm d'alçada i pesen uns 45 kg.

## Genètica

Els orangutans tenen 48 cromosomes diploides. El genoma fou seqüenciat el gener del 2011, basant-se en una femella captiva anomenada Susie. Després del genoma dels humans i dels ximpanzés els orangutans de Sumatra han passat a ser el tercer homínid que viu actualment a ser seqüenciat.
Els investigadors també van publicar còpies menys completes de 10 orangutans que vivien en llibertat, cinc de Borneo i cinc de Sumatra. Es va comprovar que hi havia menor diversitat genètica en els orangutans de Borneo (Pongo pygmaeus) que en els de Sumatra (Pongo abelii), malgrat el fet que els de Borneo tenen una població d'orangutans de set vegades la dels de Sumatra. Amb aquesta comprovació se suggereix que les dues espècies d'orangutans van divergir fa uns 400.000 anys que és una data més recent que la que es pensava anteriorment. De la mateixa manera es trobà que l'ADN de l'orangutan evolucionà d'una manera més lenta que la dels ximpanzés i humans.

## Referències

* ↑ Sharshov, Alexander. «Mapa de cromosomes d'un orangutan». SB RAS Novobrisk. Institute of Cytology and Genetics. [Consulta: 28 gener 2011].
* 1 2 3 Singh, Ranjeet «Orang-utans join the genome gang». Nature, 26-01-2011. DOI: 10.1038/news.2011.50 [Consulta: 27 gener 2011]. (anglès)
* ↑ Spencer, Geoff «NIH-funded scientists publish orangutan genome sequence». National Institutes of Health News. U.S. Department of Health and Human Services, 26-01-2011 [Consulta: 28 gener 2011]. (anglès)
* ↑ Cohen, Jon «Orangutan Genome Full of Surprises». Science Now. American Association for the Advancement of Science, 26-01-2011 [Consulta: 28 gener 2011]. (anglès)
# Virgilita

La virgilita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser anomenada en honor de Virgil Everett Barnes (1903-1998), professor de mineralogia, en reconeixement del seus estudis pioners sobre tectites.

## Característiques

La virgilita és un tectosilicat de fórmula química LiAlSi₂O₆. Cristal·litza en el sistema hexagonal. Apareix rarament com a cristalls euèdrics, de fins a 50 μm, mostrant una dipiràmide i un prisma hexagonals; o com a intercreiements fibrosos, irregular en forma de roseta en altres minerals.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la virgilita pertany a «09.FA - Tectosilicats sense H₂O zeolítica, sense anions addicionals no tetraèdrics» juntament amb els següents minerals: kaliofilita, kalsilita, nefelina, panunzita, trikalsilita, yoshiokaïta, megakalsilita, malinkoïta, lisitsynita, adularia, anortoclasa, buddingtonita, celsiana, hialofana, microclina, ortosa, sanidina, rubiclina, monalbita, albita, andesina, anortita, bytownita, labradorita, oligoclasa, reedmergnerita, paracelsiana, svyatoslavita, kumdykolita, slawsonita, lisetita, banalsita, stronalsita, danburita, maleevita, pekovita, lingunita i kokchetavita.

## Formació i jaciments

La virgilita va ser descoberta a Macusani, a la província de Carabaya (Regió de Puno, Perú) en forma d'inclusions en còdols de vidre volcànic peraluminós. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Virgilite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Virgilite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2021. [Consulta: 18 setembre 2018].
# Anna Pàssokha

Anna Pàssokha (rus: Анна Борисовна Пасоха) (Moscou, 1 de febrer de 1949), de casada Alióixina (Алёшина) és una ex-remadora russa que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics de Mont-real, on guanyà la medalla de bronze en la competició del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Lyudmila Krokhina, Lidiya Krylova, Galina Mishenina i Nadezhda Sevostyanova. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat d'Europa de rem.

## Referències

* ↑ «Anna Pasokha Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ Fitxa a worldrowing.com Arxivat 2021-01-12 a Wayback Machine. FISA
# Cèl·lules parenquimàtiques

El parènquima (del grec παρεγχυμα, "substància dels òrgans") o cèl·lules parenquimàtiques, és un terme histològic que té diferent significat segons els teixits estudiats siguin animals o vegetals.

## Parènquima vegetal

Dins la botànica, es denomina parènquimes als teixits vegetals fonamentals que prevalen en la majoria dels òrgans vegetals formant un continu bàsicament en el còrtex de la tija, en l'arrel i en el mesofil·le de les fulles. Es presenta també com cordons verticals i radials en els teixits vasculars. Es localitzen en tots els òrgans vegetals, omplen espais lliures que deixen altres òrgans i teixits. Les cèl·lules parenquimàtiques estan poc especialitzades, són cèl·lules vives i la seva forma pot ser molt variable: més o menys isodiamètriques, gairebé polièdriques, estel·lades o allargades. Les parets cel·lulars són flexibles i primes de cel·lulosa sovint amb només estructura primària, però en el cas de tenir paret secundària no és gaire gruixuda i està poc o gens lignificada.
Els parènquimes poden ser considerats com a meristemes potencials, ja que les seves cèl·lules no han perdut la capacitat de divisió. Aquesta característica es posa de manifest per la seva activitat en la cicatrització de ferides, formació d'òrgans adventicis, en la soldadura de teixits durant els empelts, etc.
El parènquima té diverses funcions la més important de les quals és la fotosíntesi, però també l'emmagatzemament de diverses substàncies, la cicatrització de les ferides. A més és l'origen d'algunes estructures adventícies, i també poden especialitzar-se com estructures secretores o excretores.

## Tipus de parènquima vegetal

* Parènquima clorofíl·lic: fa la fotosíntesi. Se situa a les fulles i les tiges verdes. En les fulles pot tenir dues disposicions diferents:
** Parènquima en palissada: principal teixit que realitza fotosíntesi per tant proporciona aliment a la planta. Té cloroplasts i molts vacúols. No deixa gairebé espai extracel·lular a més de la mateixa paret. La morfologia de les cèl·lules és allargada.
** Parènquima esponjós: Té abundant espai intercel·lulars, cosa que li permet fer intercanvi de gasos, com diòxid de carboni, facilitant-ne la difusió per tot el teixit i la captura en les cèl·lules fotosintètiques. Té grans vacúols i parets cel·lulars primes. Es troba en tiges, fulles i porció carnosa de les fruites.
* Parènquima de reserva: emmagatzema determinades substàncies o nutrients per a la planta. Ho fa en els plastidis, en els vacúols, en la mateixa paret cel·lular o en el citoplasma. És freqüent en arrels engrossides, llavors, tubercles engruixits, etc.
* Parènquima aqüífer: les seves cèl·lules tenen una enorme vacúol ple d'aigua, i és freqüent en plantes de climes desèrtics.
* Parènquima aerífer o aerènquima: té cèl·lules parenquimàtiques molt petites que delimiten cavitats plenes d'aire. Es desenvolupa en plantes aquàtiques.
* Parènquima vascular: protegeix els teixits conductors com el xilema i el floema de la planta.
# Riu Ken

El Ken o Kayan (sanscrit Karnavati, llatí Kainas) és un riu de l'Índia central al Bundelkhand que neix a les muntanyes Kaimur al districte de Jabalpur, i corre al nord-est entrant al districte de Banda i desaigua finalment al Jumna al costat de Chilla (prop de Fatehpur) després d'un curs de 427 km pels estats de Madhya Pradesh i Uttar Pradesh. La seva conca és de 28.058 km², prop de la meitat dels quals corresponen al riu Sonar el seu afluent principal; altres tributaris són el Bawas, Dewar, Kaith i Baink per l'esquerra i el Kopra i Bearma per la dreta. la ciutat de Banda és a la seva riba. Les cascades de Ranneh són una atracció turística dins del Parc Nacional de Panna.

## Referències

* ↑ Jain, Sharad K.; Pushpendra K. Agarwal, Vijay P. Singh. Hydrology and water resources of India- Volume 57 of Water science and technology library - Tributaries of Yamuna river. Springer, 2007, p. 354. ISBN 1402051794.