OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agustí Pumarola i Busquets

Agustí Pumarola i Busquets (Barcelona, 15 de març de 1920 — 25 de gener de 1987) fou un metge català. Llicenciat en medicina per la Universitat de Barcelona, amplià estudis al Karolinska Institutet d'Estocolm, al Statens Semruminstitut de Copenhaguen i a l'Institut Pasteur de París. Les seves principals aportacions estan dedicadea a l'estudi de les leptospirosis, els enterobacteris i la virologia respiratòria, tot desenvolupant tècniques d'identificació i aïllament de la salmonella i a la investigació de la importància de l'Escherichia coli en la gastroenteritis infantil, així com la investigació del poliovirus i el virus de la grip. Així va fundar un laboratori de recerca virològuca que el 1968 fou reconegut per l'OMS com a National Influenza Center. També treballà a l'Hospital Clínic de Barcelona, on el 1972 en fou nomenat cap del Servei de Microbiologia Clínica.
El 2 de març de 1959 s'incorporà com a catedràtic de Microbiologia, Higiene i Sanitat de la Universitat de Salamanca, càtedra que deixà el 1962 per incorporar-se a la càtedra de microbiologia de la Universitat de Barcelona.
Ha estat president de la Societat Catalana de Microbiologia i Higiene i membre de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya, de la que en va rebre dues medalles d'or (1950 i 1955). El 1969 va rebre el Premi Nacional de Ciències Santiago Ramón y Cajal del CSIC. El 1983 va rebre la Medalla Narcís Monturiol de la Generalitat de Catalunya.

## Obres

* Microbiología y parasitología médica (1987)

## Enllaços externs

* Agustí Pumarola i Busquets - Galeria de Metges Catalans
* «Agustí Pumarola i Busquets». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Reflexions sobre l'Ensenyament de la Medicina Arxivat 2010-06-25 a Wayback Machine. per Ciril Rozman i Borsnar, inclou un esbós biogràfic del dr. Pumarola.
# Bagley (Iowa)

Bagley és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 354 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bagley tenia 354 habitants, 144 habitatges, i 96 famílies. La densitat de població era de 440,9 habitants per km².
Dels 144 habitatges en un 29,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 30,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 17,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.219 $ i la renda mediana per família de 38.036 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.875 $ mentre que les dones 16.429 $. La renda per capita de la població era de 13.754 $. Entorn del 9,7% de les famílies i el 16,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bagley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bagley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Martinsburg (Iowa)

Martinsburg és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 126 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Martinsburg tenia 126 habitants, 51 habitatges, i 39 famílies. La densitat de població era de 128 habitants/km².
Dels 51 habitatges en un 27,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,8% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, i en un 23,5% no eren unitats familiars. En el 19,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 23% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 19,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.625 $ i la renda mediana per família de 41.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 13.750 $. La renda per capita de la població era de 17.807 $. Cap de les famílies i l'1,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Martinsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Martinsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Grup de la fedorita

El grup de la fedorita és un grup de minerals format per dues espècies de la classe dels silicats: la fedorita, espècie que dona nom al grup, i la martinita. Totes dues espècies cristal·litzen en el sistema triclínic.
| Espècie | Fórmula |
| Fedorita | (Na,K)₂₋₃(Ca₄Na₃)Si₁₆O₃₈(OH,F)₂·3,5H₂O |
| Martinita | (Na,◻,Ca)₁₂Ca₄(Si,S,B)₁₄B₂O₃₈(OH,Cl)₂F₂·4H₂O |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals que formen part d'aquest grup pertanyen a «09.EE - Fil·losilicats amb xarxes tetraèdriques de 6-enllaços connectades per xarxes i bandes octaèdriques» juntament amb altres minerals com: bementita, pirosmalita-(Fe), friedelita, pirosmalita-(Mn), mcgil·lita, nelenita, schal·lerita, palygorskita, tuperssuatsiaïta, yofortierita, windhoekita, falcondoïta, loughlinita, sepiolita, kalifersita, girolita, orlymanita, tungusita, reyerita, truscottita, natrosilita, makatita, varennesita, raïta, intersilita, shafranovskita, zakharovita, zeofil·lita, minehil·lita i lalondeïta.

## Referències

* 1 2 «Fedorite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 març 2025].
* ↑ «Strunz-Mindat (2025) Classification - Single tetrahedral nets of 6-membered rings connected by octahedral nets or octahedral bands». Mindat. [Consulta: 13 març 2025].
# Carla Marín Benito

Carla Marín Benito (Barcelona, 14 d'agost de 1990) és una jugadora d'escacs catalana que ha estat campiona de Catalunya.
Membre del Club Escacs Peona i Peó de Barcelona, el 2010 fou campiona de Catalunya femení i el 2009 n'havia estat subcampiona. El 2011 entrà a formar part, com a vocal dels escacs femenins, de la junta directiva de la Federació Catalana d'Escacs.
A la llista d'Elo de la FIDE del maig de 2016, hi tenia un Elo de 1871 punts, cosa que en feia la jugadora número 83 (en actiu) de l'estat espanyol. El maig de 2019 havia assolit un Elo de 1974.

## Referències

* 1 2 «Carla Marín Benito». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fitxa de Carla Marín Benito» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 11 maig 2016].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Carla Marín Benito «benoni.de» (en alemany). [Consulta: 13 maig 2016].
# Cases Cabot

Les cases Cabot, també conegudes com a cases Joaquim Cabot, són dos edificis situats al carrer de Roger de Llúria, 8-14 de Barcelona, catalogats com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta de dos edificis «siamesos» de planta baixa i cinc pisos, que si bé comparteixen alguns elements de composició i de decoració, presenten elements diferenciadors que s'expliquen pels diferents solars sobre els quals estan construïts.
La casa del número 8-10 mostra una organització en planta que permet la distribució típica del barri de l'Eixample. A la seva façana, podem apreciar quatre línies d'obertures, situades al costat d'un eix de simetria sobre el qual està col·locada l'entrada en planta baixa. D'aquesta façana destaca, principalment, l'ornamentació de la porta d'entrada, que fou obra dels escultors Vives i Albareda, el balcó corregut de l'última planta i els quatre potents elements de coronament. A l'interior és destacable el vestíbul, molt interessant pel disseny de les superfícies (parets i sostres) i pels fanals.
Pel que fa a la casa del número 12-14, construïda sobre un solar triangular, té una façana més ampla que permet a Vilaseca construir quatre balcons, a més d'unes àmplies tribunes pròximes a les mitgeres. El parament de la façana està format per un esgrafiat de flors blanques sobre fons vermellós, que actua com un gran tapís retallat pels balcons; aquests tenen una elegant decoració floral i semblen sostinguts per unes fines columnes. Destaca la composició emmarcada per les tribunes i els balcons correguts del principal i l'última planta i el coronament que recorda una solució emmerletada.

## Història

Van ser projectades per l'arquitecte Josep Vilaseca i Casanovas per encàrrec de Joaquim Cabot i Rovira, personalitat polifacètica i destacada de la burgesia del moment, que exercí com a orfebre, financer, escriptor i polític. Fou germà del col·leccionista d'art Emili Cabot.[2]
Edificades entre el 1901 i el 1904, aquesta cronologia ha fet que els experts les destaquin com la primera obra de Vilaseca plenament modernista.[3]

## Referències

* 1 2 3 4 «Cases Cabot». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Cases Cabot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Cases Cabot». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Casa Cabot». UPCommons.
Monuments de l'Eixample de Barcelona :
# Vladímir Maksímov

Vladímir Maksímov (Kant, 14 d'octubre de 1945) és jugador d'handbol rus, ja retirat, que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on fou cinquè en la competició d'handbol. Quatre anys més tard, a Montreal, guanyà la medalla d'or en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del món d'handbol de 1978. Amb la selecció soviètica jugà un total de 172 partits en què marcà 690 gols, rècord absolut.
A nivell de clubs jugà al SKIF Krasnodar i al MAI Moscou, amb qui guanyà la lliga soviètica de 1972, 1974 i 1975, la Copa d'Europa de 1972, la Copa soviètica de 1977 i la Recopa d'Europa de 1977.
El 1979 es retirà i passà a exercir d'entrenador en diversos equips. Va liderar la selecció de l'Equip Unificat a la victòria als Jocs Olímpics de Barcelona 1992 (com a segon entrenador) i de la selecció russa a Sydney 2000 (com a entrenador principal), als Campionats del Món (1993, 1997) i als Europeus (1996).

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Vladimir Maksimov». [Consulta: 12 desembre 2023].
* ↑ Men Handball IX World Championship 1978 Denmark 26.01-05.02 Champion West Germany a todor66.com
* 1 2 3 «МАКСИМОВ Владимир Салманович | Российские спортсмены | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 12 desembre 2023].
# Martelle

Martelle és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 280 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Martelle tenia 280 habitants, 109 habitatges, i 85 famílies. La densitat de població era de 327,6 habitants/km².
Dels 109 habitatges en un 29,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,9% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 22% no eren unitats familiars. En el 20,2% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 3,2% entre 18 i 24, un 32,1% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 16,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.500 $ i la renda mediana per família de 50.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.500 $ mentre que les dones 21.964 $. La renda per capita de la població era de 20.134 $. Entorn del 2,5% de les famílies i el 2,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Martelle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Martelle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hieràpolis de Síria

Hieràpolis de Síria (en grec antic: Ἱερὰ πόλις, 'ciutat sagrada') era una ciutat de Síria al districte de Cirrèstica, situada a la via entre Antioquia i Mesopotàmia, a 24.000 passes a l'oest de l'Eufrates i a 36.000 passes (uns 50 km) al sud-oest de Zeugma. Segons l'historiador Zòsim, estava a dos dies i mig de viatges des de Berea de Síria i a cinc dies d'Antioquia de l'Orontes.
Hierapolis o Hieropolis, és el nom que es troba a les monedes i el que dona Esteve de Bizanci. Va obtenir el seu nom grec de Seleuc I Nicàtor, segons diu Claudi Elià, i el seu nom anterior, el que li donaven els seus habitants, era Βαμβύκη ('Bambyke'), segons diu Plini el Vell: "Bambycen quae alio nomine Hierapolis vocatur" (Bambyce, que també s'anomena per altre nom Hierapolis). Era la seu principal del culte a la "deessa siriana" Astarte, una personificació dels poders passius de la natura. Probablement la deessa era Atargatis o Dèrceto.
Plini el Vell també l'anomena Mabog i apareix en siríac amb les formes Mundbedj, Manbesja, Manbesjum, Bugúk Munbedj Manbegji i altres. El culte a la dea el va descriure Llucià de Samòsata a l'obra que se li atribueix titulada De Dea Syria, on parla dels sacerdots rodamons que recorrien les grans ciutats amb una imatge de la deessa muntada dalt d'un ase per recollir diners. També en parla Luci Apuleu. No queden ruïnes del temple.
Sota els selèucides, per la seva bona situació entre Antioquia de l'Orontes i Selèucia del Tigris, es va convertir en un gran centre comercial. Estrabó va explicar el pas de les caravanes des de Síria cap a Selèucia i Babilònia. Cras va saquejar el temple de la deessa i es va apoderar dels tresors l'any 53 aC. Segons Plutarc, hi havia tal quantitat de riqueses que van trigar diversos dies en examinar-los i pesar-los.
Constantí el Gran la va fer capital de la nova província Eufratesa. Julià l'Apòstata, abans de travessar l'Èufrates va concentrar totes les seves forces a Hieràpolis. L'emperador va sojornar tres dies a la ciutat, a la casa de Sòpater, un deixeble de Iàmblic de Calcis.
Amb l'establiment del cristianisme, Hieràpolis va recuperar el seu nom antic de Bambice, però va perdre importància i magnificència amb la desaparició del culte ancestral. Buzes, un general de Belisari que comandava la regió quan aquest se'n va absentar, va concentrar les seves forces a Hieràpolis, per aturar les forces del rei sassànida Cosroes I, però només va poder sortir-ne amb vida després de comprometre's a pagar un fort tribut, segons diu l'historiador Procopi. Joan Zonaràs diu que l'emperador Romà IV Diògenes va ocupar la ciutat l'any 1068 en un intent de frenar l'avenç dels turcs.
Queden algunes restes de la ciutat, sobretot del període d'ocupació turca, encara que s'han identificat ruïnes del període grec.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Hierapolis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 març 2021].

## Vegeu també

* Menbidj
# Francisco Javier Lafuente Sancho

Francisco Javier Lafuente Sancho (Barcelona, 1960) és el rector de la Universitat Autònoma de Barcelona des de 2020. És llicenciat en Ciències Químiques per la Universitat Autònoma de Barcelona i doctor cum laude en enginyeria química per la mateixa universitat.
La seva carrera docent va començar l'any 1984 com a professor ajudant a l'Escola d'Enginyeria de la UAB. Posteriorment, passà a ser professor titular entre els anys 1990 i 2002, i des de llavors, és catedràtic d'enginyeria química. Ha realitzat estades de recerca al Massachusetts Institute of Technology, la Universitat de Califòrnia i l'Institut de Tecnologia d'Illinois.
El 10 de novembre de 2020 fou escollit rector de la Universitat Autònoma de Barcelona.
Actualment, és el president de la Xarxa Vives d'Universitats.

## Referències

* ↑ Mas, Clàudia. «La UAB té nou rector: qui és Javier Lafuente?», 29-10-2020. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «Francisco Javier Lafuente Sancho - Departamento de Ingeniería Química, Biológica y Ambiental - UAB Barcelona». [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «Javier Lafuente - Genocov» (en anglès britànic). [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «Javier Lafuente fa una crida a ser "innovadors, disruptius i capdavanters"». [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ admin. «Presidència». [Consulta: 5 juliol 2022].
# Manuel Heredia Jiménez

Manuel Heredia Jiménez, conegut com a Tío Manuel, és un activista social català, defensor dels drets del poble gitano. És president de l'Associació Gitana de Sabadell des que es va crear, l'any 1983. Ha treballat durant 18 anys a la Generalitat, primer com a animador sociocultural del poble gitano i després com a assessor de la comunitat gitana. El 2021 ha rebut la Creu de Sant Jordi, en reconeixement del seu compromís i la seva trajectòria en defensa dels drets i la promoció del poble gitano a Catalunya. És el quart gitano català que rep aquest guardó. Segons l'Associació, Sabadell és la ciutat catalana amb més població gitana, més de 9.000 persones, que representen un 4,3% del total de persones empadronades en aquest municipi.

## Referències

* ↑ Romaní, Unión. «Manuel Heredia Jiménez ha sido galardonado con la CREU DE SANT JORDI» (en espanyol europeu), 01-12-2021. [Consulta: 16 desembre 2021].
* ↑ Redacció. «Manuel Heredia, reconegut amb la Creu de Sant Jordi 2021», 13-12-2021. [Consulta: 16 desembre 2021].
* ↑ NacióSabadell. «Manuel Heredia rep la Creu de Sant Jordi | NacióSabadell». [Consulta: 16 desembre 2021].
* ↑ «Creu de Sant Jordi per Manuel Heredia, per la defensa dels drets del poble gitano». [Consulta: 16 desembre 2021].
* ↑ 324cat. «El Tío Manuel, una Creu de Sant Jordi per a la lluita del poble gitano», 13-12-2021. [Consulta: 16 desembre 2021].
* ↑ Ordóñez, Marta. «Manuel Heredia (Associació Gitana), distingit amb la Creu de Sant Jordi», 30-11-2021. [Consulta: 16 desembre 2021].
# Wenzel Gallenberg

Wenzel Robert von Gallenberg (Viena, Àustria, 28 de desembre de 1783 - Roma, Itàlia, 13 de març de 1839) fou un compositor austríac.
Fou deixeble de Albrechtsberger i el 1805, trobant-se a Nàpols, li fou encarregada la música que s'havia d'executar en les festes en honor de Napoleó, per les quals va escriure el ballet Macbeth. Per espai de molts anys fou director d'orquestra i compositor dels teatres que explotava el cèlebre Barbaia.
Va escriure més de 50 balls escènics i una considerable quantitat de música per a piano. Va estar casat amb la comtessa Giulia Guicciardi, alumna de Beethoven a qui el compositor va dedicar la seva sonata en do sostingut menor, coneguda com a Clar de lluna.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 25, pàg. 579, (ISBN 84-239-4525-1)
# Aleksandr Perov

Aleksandr Nikolàievitx Perov (en rus Александр Николаевич Перов) (Kaliningrad, 2 de juny de 1955) fou un ciclista soviètic, que s'especialitzà en la pista.
En el seu palmarès destaquen una medalla aconseguida als Jocs Olímpics de Mont-real, i una altra al Campionat del Món en pista, totes elles de plata.

## Palmarès en pista

* 1975
** Campió de la Unió Soviètica en persecució
* 1976
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Mont-real en la prova de persecució per equips, amb Vitali Petrakov, Víktor Sokolov i Vladímir Ossokin
** Campió de la Unió Soviètica en persecució per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Long Grove (Iowa)

Long Grove és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 597 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Long Grove tenia 597 habitants, 205 habitatges, i 175 famílies. La densitat de població era de 274,4 habitants/km².
Dels 205 habitatges en un 46,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 78,5% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 14,6% no eren unitats familiars. En el 12,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,2% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 28,1% de 45 a 60 i un 6,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 65.250 $ i la renda mediana per família de 68.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.821 $ mentre que les dones 30.156 $. La renda per capita de la població era de 23.041 $. Entorn de l'1,3% de les famílies i el 2,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Long Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Long Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.