OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marina Klímova

Marina Klímova (en rus: Марина Климова) (Sverdlovsk, Unió Soviètica 1966) és una patinadora artística sobre gel russa, que va competir a la dècada del 1980 i principis de la dècada del 1990.

## Biografia

Va néixer el 28 de juliol de 1966 a la ciutat de Sverdlovsk, població situada en aquells moments a la Unió Soviètica i que és actualment Iekaterinburg, a Rússia. El 1984 es casà amb Sergei Ponomarenko, el seu company i parella en la modalitat de dansa. Van viure a Califòrnia i van tenir dos nens, Tim Ponomarenko, nascut el 1998, i Anthony Ponomarenko, nascut el 5 de gener del 2001 a San José de Califòrnia. En retirar-se s'instal·laren als Estats Units.

## Carrera esportiva

Conjuntament amb Ponomrenko inicià la seva carrera esportiva l'any 1982. Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1984 realitzats a Sarajevo (RFS Iugoslàvia), on aconseguiren guanyar la medalla de bronze en la modalitat de dansa. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1988 realitzats a Calgary (Canadà) aconseguiren guanyar la medalla de plata. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 realitzats a Albertville (França), i en representació de l'Equip Unificat, aconseguiren guanyar la medalla d'or, convertint-se ens els primers patinadors de qualsevol disciplina en aconseguir els tres metalls. Quatre mesos abans de les olimpíades havien decidit prescindir dels serveis de l'entrenadora Natalia Dubova.
Al llarg de la seva carrera aconseguiren guanyar vuit medalles en el Campionat del Món de patinatge artístic, tres d'elles d'or (1989, 1991 i 1992). En el Campionat d'Europa de patinatge artístic aconseguiren guanyar també vuit medalles, quatre d'elles d'or (1989-1992). Així mateix aconseguiren guanyar quatre vegades el campionat nacional del seu país.
Klimova i Ponomarenko van començar a figurar al Saló de la Fama de les figures del patinatge el 2000. Ambdós han entrenat joves patinadors a San José de Califòrnia.

## Referències

* ↑ «Marina Klimova». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 abril 2020. [Consulta: 4 gener 2011].
* 1 2 «Christina CARREIRA / Anthony PONOMARENKO». International Skating Union. Arxivat de l'original el 6 setembre 2014.
* ↑ Whetstone, Mimi «Feng and Ponomarenko, Kang nab novice gold». Ice Network, 15-09-2012. Arxivat 4 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ Vaytsekhovskaya, Elena (en rus) [Consulta: 9 setembre 2011].
* ↑ «Hall of Fame Members». World Figure Skating Hall of Fame. Arxivat de l'original el 9 juliol 2011. [Consulta: 4 gener 2011].
# Estació de Balenyà-Tona-Seva

Mapa sinòptic línia R3 :
Balenyà-Tona-Seva és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població de Sant Miquel de Balenyà de Seva, entre els nuclis urbans de Tona i Seva, a la comarca d'Osona. L'estació es troba a la línia Barcelona-Ripoll per on circulen trens de la línia R3 de Rodalies de Catalunya operat per Renfe Operadora.
Aquesta estació de l'antiga línia de Barcelona a Sant Joan de les Abadesses (actualment el tram Ripoll - Sant Joan és una via verda) va entrar en servei l'any 1875 quan es va obrir el tram entre Granollers i Vic.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 58.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| L'Hospitalet de Llobregat | Balenyà-Els Hostalets | | Vic¹ | Vic¹ |
¹ Els regionals cadenciats direcció Ripoll / Ribes de Freser / Puigcerdà / La Tor de Querol no efectuen parada en aquesta estació.

## Referències

* ↑ «L'Hospitalet de Llobregat - Puigcerdà per Vic». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 juliol 2018].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Valentín Morkovkin

Valentín Morkovkin (rus: Валентин Иванович Морковкин) (Nijni Nóvgorod, 20 de setembre de 1933 - valor desconegut, 1999) fou un remer rus que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla de bronze en la prova del quatre sense timoner del programa de rem. Formà equip amb Ígor Akhremtxik, Iuri Batxurov i Anatoly Tarabrin.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat d'Europa de rem de 1961, així com els campionats nacionals del quatre sense timoner de 1960, 1961 i 1962

## Referències

* ↑ «Olympedia – Valentin Morkovkin». [Consulta: 10 agost 2022].
* ↑ «Rudern - Europameisterschaften (Herren - Vierer o.Stm.)». [Consulta: 10 agost 2022].
* ↑ «Валентин Иванович Морковкин». [Consulta: 10 agost 2022].
# Places de sobirania

Les anomenades places de sobirania (Plazas de Soberanía en castellà) és el nom històric amb què al segle xx hom designà alguns territoris espanyols del nord d'Àfrica, en contraposició al Protectorat espanyol al Marroc. Quan Espanya va renunciar al protectorat el 1956, aquestes "places de sobirania" no es van veure afectades, ja que no en formaven part. Actualment, el terme no s'utilitza més que ocasionalment per definir el conjunt. Marroc en reclama la sobirania, però Espanya mai no ha volgut negociar, ja que les considera part integrant del territori espanyol.
Les places de sobirania principals són cinc: Ceuta, Melilla, illes Chafarinas, Illes Alhucemas, i el penyal de Vélez de la Gomera. També es pot considerar dins aquesta denominació l'illot de Perejil, tot i que en aquest cas no està establerta amb prou claredat la sobirania espanyola, i la possessió s'ha hagut de definir a la pràctica amb episodis d'ocupació militar per part d'ambdós països. Totes les places són al costat de Marroc. Les dues ciutats, Ceuta i Melilla, i també el penyal de Vélez de la Gomera, hi fan frontera (en aquest darrer cas, el penyal va quedar definitivament unit a terra després d'un terratrèmol el 1930). La resta són illes a poca distància de la costa.
El 1995 Ceuta i Melilla van esdevenir ciutats autònomes, amb una capacitat d'autogovern major que un municipi però menor que una comunitat autònoma. Les places menors, on actualment ja no hi ha població civil, no formen part jurídicament de cap de les dues ciutats autònomes, sinó que són territoris sota administració militar de l'Exèrcit Espanyol. Les guarnicions (uns 30 soldats per cada lloc) formen part del cos de Regulars de Melilla.
L'illa d'Alborán, en canvi, forma part de la província d'Almeria i del terme municipal d'Almeria. En aquest cas, a més, existeix una altra singularitat, i és que Alborán no es troba a prop de les costes marroquines, sinó més o menys equidistant entre els dos països, al mig del Mar d'Alborán.

## Referències

* ↑ «España no negociará la soberanía de los territorios africanos con Marruecos» (en castellà). Europa Press, 28-07-2008. [Consulta: 8 juliol 2013].
* ↑ «Perejil abrió quince meses de hostilidades» (en castellà). El Mundo, 18-10-2010. [Consulta: 2 juny 2014].
# Wallago maculatus

Wallago maculatus és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes. Poden assolir fins a 100 cm de longitud total.
És un peix d'aigua dolça i de clima tropical. Es troba a Sabah (nord de Borneo, Malàisia).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ng, P.K.L., 1992. The giant Malayan catfish, Wallago leerii Bleeker, 1851, and the identities of Wallagonia tweediei Hora & Misra, 1941, and Wallago maculatus Inger & Chin, 1959 (Teleostei: Siluridae). Raffles Bull. Zool. 40(2):245-263.
* ↑ Martin-Smith, K.M. i H.H. Tan, 1998. Diversity of freshwater fishes from eastern Sabah: annotated checklist for Danum valley and a consideration of inter- and intra-catchment variability. Raffles Bull. Zool. 46(2):573-604.

## Bibliografia

* Hora, S. L., 1936: Siluroid fishes of India, Burma and Ceylon. II. Fishes of the genus Akysis Bleeker. III. Fishes of the genus Olyra McClelland. IV. On the use of the generic name Wallago Bleeker. V. Fishes of the genus Heteropneustes Müller. Records of the Indian Museum (Calcutta) v. 38 (pt 2): 199-209.
* Myers, G. S., 1938: Notes on Ansorgia, Clarisilurus, Wallago, and Ceratoglanis, four genera of African and Indo-Malayan catfishes. Copeia 1938 (núm. 2): 98.
* Myers, G. S., 1948: Note on two generic names of Indo-Malayan silurid fishes, Wallago and Wallagonia. Proceedings of the California Zoological Club v. 1 (núm. 4): 19-20.
# Casserres del Castell

Casserres del Castell és un nucli de població que pertany al municipi d'Estopanyà, província d'Osca.
L'antic terme municipal de Casserres del Castell, de 29,81 km², que fou annexat el 1965 al d'Estopanyà, és situat al sector meridional de la comarca, a la vall mitjana del riu Guart, que travessa de N. a S. a partir de la seva confluència amb el Riu de Queixigar i fins als Barrancs del Reguer (límit SE) i del Prat (límit SW). Marca la frontera occidental el Tossal de l'Obac (893 m) i el nord-oriental el Pic Roi (1031 m), a l'extrem de ponent del Montsec d'Estall o Serra de Montgai, d'on baixen altres barrancs vers el riu Guart (de les Pletes o dels Passos, de la Solana i de les Fontetes), on desguassen per l'esquerra. La major part de les terres de conreu, però, es troben a l'altra banda del riu, dins els glacis d'erosió i badlands. A partir dels anys 1960 el municipi, que comprenia només el poble de Casserres del Castell com a nucli de població, s'anà despoblant i avui segons l'INE (2019) en tenia només 5 h. Els termes o antics termes limítrofs són Calladrons (N), Viacamp (NE), Fet (SE), Estopanyà (S) i Pilzà (W) i es comunica per camins dolents amb Pilzà i altres nuclis propers.
Les terres ermes ocupen el 5% de la superfície, les de conreu el 7% i la resta predomina el bosc obert, sobretot a causa de les 1,000 ha que foren replantades amb pins pel Patrimoni Forestal a partir de 1953. El 1980 només hi quedava una gran explotació privada dedicada als conreus herbacis i a la ramaderia extensiva de bestiar oví. L'economia era basada en els conreus arbustius i herbacis, principalment de secà, complementada per la ramaderia ovina.
El poble de Casserres del Castell és a 725 m d'altitud, dominant per la dreta el riu Guart, al peu d'un esperó rocós (797 m) on hi hagué el Castell de Casserres, que donà origen a la població i on s'aixeca ruïnosa, l'antiga església parroquial de Santa Maria, edifici romànic amb la peculiaritat de tenir el campanar, de torre quadrada, separat del temple. Allunyat dels eixos de comunicació i despoblat (5 h el 2019), resta en peu gràcies a la ferma tasca desenvolupada per l'Associació d'Amics de Casserres del Castell, formada per fills de la població que es retroben cada any per celebrar la festa major.
Als afores del poble hi ha les ruïnes de la capella de Santa Llúcia. Dins el terme hi ha, també molt arruïnades, dues antigues esglésies romàniques, la de Sant Miquel (a l'esquerra del riu Guart, a migdia del terme) i la de Santa Sofia, més sencera, al NE del poble. Hi ha diversos masos esparsos, abandonats (Torre de Gotart, Mas Casol, Mas Jornal, Mas de Mateu, Mas de Segarra, Casa Domingo).
D'aquest llogaret procedien antigament els gaiters que anaven a tocar a les festes de Graus. Actualment se celebra a Graus un acte que recorda aquesta tradició.

## Senderisme

Les següents rutes de senderisme passen per la localitat: PR-HU 45

## Referències

* ↑ Gran Geografia Comarcal de Catalunya. Volm. XII, pàg. 398 (ISBN 84-85194-47-0)
* ↑ https://web.archive.org/web/20141006132110/http://www.ribagorza.com/asp/pueblosdetalle.asp?ID=67
# Agirri

Agyrrhios, o potser Agirri (en llatí Agyrrhius, en grec antic Άγύρριος) va ser un polític i militar grec d'Àtica nascut al demos de Col·litos que va viure a finals del segle v i a principis del segle iv.
Va ser empresonat per defraudació de diner públic. Alliberat, va obtenir el 395 aC la re-instauració del Teoricon, el subsidi que es donava per l'assistència als espectacles teatrals, encara que va reduir la paga als actors còmics. A més va triplicar el pagament per assistir a l'assemblea (Ekklesia), instituït per Cleofó, i abolit quan es va suspendre la democràcia al final de la Guerra del Peloponès. Gràcies a això es va fer molt popular entre el poble i el 389 aC fou nomenat general, segons diu Xenofont. Va ser blanc dels atacs d'Aristòfanes.

## Referències

* ↑ Agyrrhius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 83
# Vladímir Smirnov (esquiador)

Vladímir Smirnov (en rus: Влади́мир Миха́йлович Смирно́в) (Sсhuchinsk, Unió Soviètica 1964) és un esquiador de fons kazakh que competí durant la dècada del 1980 i del 1990 per la Unió Soviètica, l'Equip Unificat i el Kazakhstan.

## Biografia

Va néixer el 7 de març de 1964 a la població de Sсhuchinsk, situada en aquells moments a la República Socialista Soviètica del Kazakhstan que formava part de la Unió Soviètica i que avui en dia forma part del Kazakhstan.

## Carrera esportiva

Membre de les forces armades va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1988 realitzats a Calgary (Canadà), on aconseguí guanyar en representació de la Unió Soviètica la medalla de plata en les proves dels 30 km i dels relleus 4x10 km i la medalla de bronze en la prova dels 15 quilòmetres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 realitzats a Albertville (França) i en representació de l'Equip Unificat finalitzà cinquè en la prova de relleus 4x10 km, vuitè en la persecució 10/15 km, novè en els 30 km, tretzè en els 10 km i trenta-cinquè en els 50 quilòmetres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 realitzats a Lillehammer (Noruega) i en representació del Kazakhstan aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova dels 50 km i la medalla de plata en les proves dels 10 km i de la persecució 10/15 km, a més de finalitzar desè en els 30 quilòmetres. Finalment en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó) aconseguí guanyar la medalla de bronze en la persecució 10/15 km, a més de finalitzar quart en els 10 km, vuitè en els 50 km i dotzè en els 30 quilòmetres.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar onze medalles en el Campionat del Món d'esquí nòrdic, quatre medalles d'or, quatre medalles de plata i tres medalles de bronze.

## Enllaços externs

* (anglès) www.fis-ski.com - Vladimir Smirnov Arxivat 2012-10-23 a Wayback Machine.
# Cantó de Casèras

El cantó de Casèras (en francès Canton de Cazères) és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Muret, està format per 16 municipis i el cap cantonal és Casèras.

## Municipis

* Casèras
* Martras Tolosana
* Bossens
* Mondavesan
* Palamenic
* Coladèra
* Le Plan
* Sent Miquèu
* Sanà
* Francon
* Montberaud
* Mauran
* Marinhac e eras Pèiras
* Planha
* Montclar de Comenges
* Les Cunhs

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# Sturisoma frenatum

Sturisoma frenatum és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert, R. (1996). Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Boulenger, G. A. 1902. Descriptions of two new fishes of the genus Loricaria from north-western Ecuador. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 9 (núm. 49): 69-71.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Apol·lònides de Nicea

Apol·lònides de Nicea (grec antic: Άπολλωνίδης, llatí: Apollonides) fou un escriptor grec que va viure en temps de l'emperador Tiberi, a qui va dedicar un comentari sobre el σίλλους τε καὶ κιναίδους de Timó de Fliunt, segons Diògenes Laerci.
Va escriure diverses obres, però no se n'ha conservat cap. Entre d'altres va escriure:
* Un comentari sobre el discurs Περὶ τῆς Παραπρεδβείας de Demòstenes
* Una obra sobre històries fictícies (περὶ κατεψενσμένων) de la que es mencionen el tercer i el vuitè llibre.
* Una obra sobre proverbis.
* Un volum sobre el poeta tràgic Ió de Quios.
Estrabó, Plini el Vell i un escoliasta d'Apol·loni de Rodes esmenten un Apol·lònides que podria ser aquest, i diuen que va escriure una obra titulada περίπλος τῆς Εὐρώπης. Estobeu diu que un Apol·lònides va escriure alguns versos senaris (de set síl·labes).

## Referències

* ↑ 5.Apollonides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 236-237
# Auruncs

Els auruncs o auruncis (en llatí aurunci, en grec antic Αὔρουγκοι), també coneguts pels grecs com ausonis o àusons, eren una tribu de la Campània que vivien a la ciutat d'Aurunca entre els campanis i els volscs. El nom d'ausonis els van donar els grecs a partir de l'heroi epònim Ausoni, i els romans els van anomenar aurunci, llavors un poble nombrós i important. De fet, els dos noms són formes diferents del mateix, amb el canvi tan comú en llatí de la s a la r: aurunci / aurunici / auruni / ausuni. Servi Maure Honorat afirma la identitat dels dos pobles. Dió Cassi diu també que el nom d'ausonis només s'aplicava al poble que vivia entre els campanis i els volscs.
L'any 503 aC les ciutats llatines de Cora i Pomètia van ser auxiliades pels auruncs, llavors una tribu molt forta, en la seva revolta contra Roma. Uns anys més tard van agafar les armes contra els romans en suport dels volscs, i van arribar fins Arícia on van combatre contra el cònsol Publi Servili Prisc Estructe. Dionís d'Halicarnàs diu que en aquest moment eren un poble guerrer i ferotge que ocupava les millors planúries de Campània.
Aquestes guerres i altres que no es coneixen els van debilitar i es van dividir en dos branques, després del segle iv aC, i llavors els noms d'ausonis i auruncis va ser aplicat a dues petites nacions, evidentment dues branques de l'antic poble unit: una que vivia a l'est, a les fronteres del Laci, a l'oest del riu Liris fins a les muntanyes dels volscs (els ausonis) i l'altra a la regió muntanyosa a la riba esquerra del Liris, (els auruncs), ja molt reduïdes en nombre i importància. Aurunca, la seva antiga capital es trobava a punt més alt d'aquestes muntanyes.
A partir del 337 aC van ser atacats pels sidicins de Teanum i els habitants de Cales segons Titus Livi, que també eren de l'ètnia dels ausonis però políticament diferents, i van demanar ajut a Roma; davant els atacs sidicins, els auruncs van evacuar la seva capital, Aurunca i es van refugiar a la veïna Suessa, uns 8 km al sud, que van ajudar a fortificar. El sidicins van destruir Aurunca que ja no va ser mai més reconstruïda. Van establir la capital a Suessa, que el 313 aC va esdevenir colònia romana i el poble va perdre la seva identitat i va desaparèixer.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Aurunci». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 gener 2021].
# E pluribus unum

E pluribus unum és una frase llatina, un dels primers lemes nacionals dels Estats Units, que significa «De molts, un» (e «de, a partir», pluribus «molts» [abl.], unum = «un» [acus.]).
El lema al·ludeix a la integració de les tretze colònies americanes per crear un sol país, encara que avui en dia també pren una altra definició, donada la naturalesa plural dels Estats Units a conseqüència de la immigració. El lema té 13 lletres i va ser escollit pel primer comitè del Segell dels Estats Units el 1776, al començament de la Guerra de la Independència dels Estats Units. Aquest lema havia estat suggerit originalment per Pierre Eugene DuSimitière. Quan el Congrés Continental va aprovar aquest lema per al segell el 1782, simultàniament es van aprovar dos lemes més: Annuit Coeptis («[Déu] assenteix [nostres] començaments») i Novus Ordo Seclorum («[un] nou ordre dels temps»)
En 1956, e pluribus unum va ser reemplaçat per In God We Trust («Confiem en Déu») com el lema nacional dels Estats Units per United States Code Títol 36, Part A, Capítol 3, Secció 302. Els dos lemes són inclosos en les monedes Nord-Americanes.
És també el lema del Benfica.

## Origen de la frase

La frase originalment prové de Moretum, un poema atribuït a Virgili, encara que l'autor original no és conegut. Moretum és un tipus d'amanida. El poema acaba amb un llistat dels ingredients que es necessiten. La línia llegeix, color est e pluribus unus, que refereix a la combinació dels ingredients.

## Referències

* ↑ «E Pluribus Unum». Collins English Dictionary - Complete & Unabridged 10th Edition. HarperCollins. [Consulta: 23 desembre 2012].
* ↑ «E Pluribus Unum». Arxivat de l'original el 2012-03-14. [Consulta: 29 març 2012].
* ↑ «E Pluribus Unum - Origin and Meaning of the Motto Carried by the American Eagle». Greatseal.com, 28-11-2011. [Consulta: 28 abril 2012].
* ↑ https://www.govtrack.us/congress/bills/84/hjres396/text
* ↑ Cicero, Marcus Tullius. De Officiis.