OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Universitat de Sàsser

La Universitat de Sàsser (en italià, Università degli Studi di Sassari) és una universitat pública situada a la ciutat de Sàsser (Sardenya, Itàlia). Va ser fundada el 1562 i obtingué la seva identitat jurídica el 1617. Avui compta amb 11 facultats, una de les quals, la d'Arquitectura, té la seu a l'Alguer.
L'any 2010 es va incorporar a la Xarxa Vives d'Universitats que agrupa institucions acadèmiques de territoris de parla catalana.

## Història

La fundació de la Universitat de Sàsser es deu a Alessio Fontana, membre de la Cancelleria Imperial de Carles V, que el 1558 deixà els seus béns a la municipalitat per a la creació d'un col·legi d'estudis. El 9 de febrer de 1617, Felip III li concedí l'estatus d'universitat reial.
El 1765 s'aprovà un reglament intern on es reconeixien quatre facultats: Filosofia i Arts, Teologia, Dret i Medicina. El 1934 s'establiren les facultats de Farmàcia i Veterinària, i el 1950 la nova facultat d'Agrària. La universitat de Sàsser va continuar creixent fins a arribar a 11 facultats el 2002.

## Organització

La universitat està organitzada en 11 facultats:
* Facultat d'Agrària
* Facultat d'Arquitectura
* Facultat de Ciències Matemàtiques, Físiques i Naturals
* Facultat de Ciències Polítiques
* Facultat de Dret
* Facultat d'Econòmiques
* Facultat de Farmàcia
* Facultat de Filosofia i Lletres
* Facultat de Llengua i Literatura Estrangera
* Facultat de Medicina
* Facultat de Veterinària

## Professors il·lustres

* Vittorio Angius, retòrica
* Daniel Bovet, farmacologia
* David Chipperfield, arquitectura
* Francesco Cossiga, dret constitucional
* Antonio Pigliaru, filosofia del dret
* Luigi Rolando, medicina
* Antonio Segni, dret mercantil
* Mario Segni, dret civil
* Luigi Snozzi, arquitectura
* Alan Fletcher, arquitectura

## Referències

* ↑ Dades de l'Oficina d'Estadística del MUR Alumnes inscrits
* ↑ Dades de l'Oficina d'Estadística del MUR Professors
* ↑ Facoltà di Architettura di Alghero Arxivat 2011-01-13 a Wayback Machine. (italià)
* ↑ MILIAN, Àlex. «L'Alguer entra a la Xarxa Vives», El Temps, núm. 1356, 8 de juny del 2010.
* ↑ La storia dell'Università di Sassari Arxivat 2015-04-06 a Wayback Machine.(italià)

## Enllaços externs

* Università degli Studi di Sassari (italià)
# Universitat de Tunis El Manar

La Universitat de Tunis El Manar, UTM (àrab: جامعة تونس المنار, Jāmiʿat Tūnis al-Manāra) és una universitat situada a Tunis, Tunísia. Va ser fundada l'any 2000 i està organitzada en onze facultats.
Segons el rànquing URAP (Rànquing universitari per rendiment acadèmic) de 2019-2020, és la millor universitat de Tunísia i la 613a universitat del món.
Segons el rànquing de Xangai del 2019, la universitat ocupa el primer lloc al Magrib, el desè a nivell àrab i l'onzè a l'Àfrica. També s'inclou a la llista de les 500 millors universitats de les especialitats de medicina clínica i biotecnologia.

## Història

La Universitat de Tunis El Manar va ser creada l'any 1987 amb la denominació "Universitat de Ciències, Tècniques i Medicina de Tunis" per l'article 97 de la Llei núm. 87-83 de 31 de desembre de 1987. Pren el seu nom actual amb el decret núm. 2000-2826, de 27 de novembre de 2000, relatiu al canvi de denominació de les universitats.

## Organització

Té onze facultats, escoles i instituts:
* Facultat de Dret i Ciències Polítiques
* Facultat de Medicina
* Facultat de Ciències Econòmiques i de Gestió
* Facultat de Ciències
* Escola Nacional d'Enginyeria
* Institut Bourguiba de Llengües Modernes
* Institut Preparatori d'Estudis d'Enginyeria

## Antics alumnes

* Afwa Thameur, agrònom i especialista en tolerància a la sequera en cultius.

## Referències

* ↑ «URAP - University Ranking by Academic Academic Performance». Arxivat de l'original el 2019-12-18. [Consulta: 24 agost 2022].
* 1 2 «Classement Shanghai 2019 : L’Université de Tunis El Manar 1ère au Maghreb, 11e en Afrique et 10e dans le monde arabe» (en francès), 02-09-2019. [Consulta: 24 agost 2022].

## Enllaços externs

* Lloc web de la Universitat de Tunis El Manar Arxivat 2024-06-09 a Wayback Machine.
# Cantó de Tolosa-6

El cantó de Tolosa-6 és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Tolosa, està format només per la part del municipi que és cap de la prefectura, Tolosa de Llenguadoc.

## Barris

* Bonafe
* Jolimont
* Lo Rasin
* Las Mazadas
* Los Minimes
* Marengo
* Negreneis
* Periòla

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# Autovia Mudèjar

L'Autovia Mudèjar A-23 és una autovia de titularitat estatal que unirà Sagunt i el seu port amb el Túnel de Somport, vertebrant tot l'Aragó i comunicant el Pirineu central amb el Mediterrani. En l'actualitat (2008), els trams entre Sagunt i Saragossa són operatius.
Comunica per tant les ciutats de Jaca, Sabiñánigo, Osca, Saragossa, Terol, Sogorb i Sagunt, i enllaça amb l'Autovia del Mediterrani i l'Autovia del Nord-est.

## Nomenclatura

L'A-23 és el resultat del desdoblament de la N-234, entre Sagunt i Daroca, i de la N-330 d'ací fins a Somport.
La seua nomenclatura ve, igual que quasi totes les conversions de carreteres nacionals a autovies, de les dues primeres xifres del nom antic (N-234 > A-23), i la lletra A per autovia pertanyent al Ministeri de Foment.
L'A-23 també té nomenclatura europea: forma part de la E-07, que comunica Pau, capital de Bearn, amb Sagunt, capital del Camp de Morvedre.
Al tram francès, la via s'anomena la N 134, que uneix Pau amb Oloron i la frontera.

## Traçat actual

Discorre des de Sagunt fins a Somport.
Dels 445,36 quilòmetres que tindrà una vegada siguen finalitzades les obres, 360,4 estan en funcionament, 37,06 en obres i els 47,9 restants pendents de licitació d'obres i redacció de projecte. Actualment el temps que triga anar de Sagunt a Somport és de vora 5 hores i 15 minuts.

## Vegeu també

* N-234
* N-330

## Enllaços externs

* Reportatge a la Revista del Ministeri de Foment
# Cantó de Besiers-2

El cantó de Besiers és un cantó francès del departament de l'Erau, a la regió d'Occitània. Forma part del districte de Besiers, té 2 municipis i una part del municipi que n'és el cap, Besiers.

## Municipis

* Besiers (part)
* Cornelhan
* Linha d'Òrb

## Enllaços externs

* Prefectura (en francès)
* Consell General d'Erau Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine. (en francès)
# Uroconger syringinus

Uroconger syringinus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 38 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical que viu entre 44 i 384 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental (el golf de Guinea) i l'Atlàntic occidental (des del golf de Mèxic fins a Surinam).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Kaup J. J., 1856. Uebersicht der Aale. Arch. Naturgeschichte v. 22 (núm. 1). 41-77.
* ↑ Ginsburg, I., 1954. Four new fishes and one little-known species from the east coast of the United States including the Gulf of Mexico. J. Wash. Acad. Sci. v. 44 (núm. 8): 256-264.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Smith, D.G., 1990. Congridae. P. 156-167. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 1
* ↑ Scott, W.B. i M.G. Scott, 1988. Atlantic fishes of Canada. Can. Bull. Fish. Aquat. Sci. 219: 731 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cantó de Latas

El cantó de Latas és un cantó francès del departament de l'Erau, a la regió d'Occitània. Forma part del districte de Montpeller, té 5 municipis i el cap cantonal és Latas.

## Municipis

* Juvinhac
* Latas
* Peròus
* Sant Joan de Vedats
* La Veruna

## Enllaços externs

* Prefectura (en francès)
* Consell General d'Erau Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine. (en francès)
# Cantó de Bèucaire

El cantó de Bèucaire és un cantó francès del departament del Gard, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Nimes, té 5 municipis i el cap cantonal és Bèucaire.

## Municipis

* Bèucaire
* Bèlagarda
* Forcas
* Jonquièra de Sent Vincenç
* Valabrega

## Vegeu també

* Cantons del Gard
# Bandraboua

Bandraboua és un municipi francès, situat a la col·lectivitat d'ultramar de Mayotte. El 2007 tenia 9.013 habitants.

## Enllaços externs

* (francès) Consell General de Mayotte.
* (francès) Comunes de Mayotte al web de l'Insee.
# Rasbora tuberculata

Rasbora tuberculata és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia i Malàisia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 1995. Four new species of fishes from the middle Kapuas basin, Indonesian Borneo (Osteichthyes: Cyprinidae and Belontiidae). Raffles Bull. Zool. 43(1): 51-64.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 1995. Four new species of fishes from the middle Kapuas Basin, Indonesian Borneo (Osteichthyes: Cyprinidae and Belontiidae). Raffles Bull. Zool. v. 43 (núm. 1): 51-64.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Emma Johansson

Emma Johansson (Sollefteå, 23 de setembre de 1983) és una ciclista sueca, professional des del 2005 fins al 2017.
A banda d'haver-se proclamat diversos cops campiona en ruta i contrarellotge de Suècia, l'estiu de 2008 aconseguí la medalla de plata en la prova de ciclisme en ruta dels Jocs Olímpics de Pequín, medalla que repetí vuit anys després, a la mateixa prova als Jocs de Rio de Janeiro.

## Palmarès

* 2005
** Campiona de Suècia de contrarellotge
* 2006
** 1a a Handzame
* 2007
** Campiona de Suècia de contrarellotge
** 1a a Boezinge
** 1a a Hoeleden
** 1a a Adinkerke
** 1a a Handzame
** 1a a Kieldrecht
** Vencedor d'una etapa a Vodelée
* 2008
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Pequín en la cursa en línia
** Campiona de Suècia de contrarellotge
** 1a al Trofeu d'Or i vencedora d'una etapa
** 1a a Laarne
** 1a a Burcht
* 2009
** 1a a la Univé Tour de Drenthe
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Turíngia
** Vencedora d'una etapa al Holland Ladies Tour
* 2010
** Campiona de Suècia de ruta
** 1a a l'Omloop Het Nieuwsblad
** 1a a l'Omloop van het Hageland
** 1a al Trofeu d'Or i vencedora d'una etapa
** 1a al Gran Premi Mameranus
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Turíngia
* 2011
** Campiona de Suècia de ruta
** 1a a l'Omloop Het Nieuwsblad
** 1a a l'Omloop van het Hageland
** 1a al Cholet-Pays de Loire Dames
** 1a al Gran Premi international de Dottignies
** 1a a la Volta a Turíngia i vencedora d'una etapa
** Vencedora d'una etapa al Giro del Trentino
** Vencedora d'una etapa a la Iurreta-Emakumeen Bira
** Vencedora d'una etapa al Trofeu d'Or
* 2012
** Campiona de Suècia de ruta
** Campiona de Suècia de contrarellotge
** 1a al Tour de Free State i vencedora d'una etapa
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2013
** Campiona de Suècia de contrarellotge
** Campiona de Suècia de ciclocròs
** 1a a la Volta a Turíngia i vencedora de 2 etapes
** 1a a l'Emakumeen Euskal Bira i vencedora de 2 etapes
** 1a a la Gooik-Geraardsbergen-Gooik
** 1a al Cholet-Pays de Loire Dames
** Vencedora d'una etapa a la Ruta de França
* 2014
** Campiona de Suècia de ruta
** Campiona de Suècia de contrarellotge
** 1a a Le Samyn des Dames
** 1a al Trofeu Alfredo Binda-Comune di Cittiglio
** 1a al Boels Rental Hills Classic
** 1a al BeNe Ladies Tour i vencedora d'una etapa
** 1a al Cholet-Pays de Loire Dames
** Vencedora d'una etapa al The Women's Tour
** Vencedora d'una etapa al Boels Ladies Tour
* 2015
** Campiona de Suècia de ruta
** Campiona de Suècia de contrarellotge
** 1a a l'Emakumeen Saria
** 1a a la Volta a Turíngia
** 1a a la Volta a Bèlgica
** Vencedora de 2 etapes a l'Emakumeen Euskal Bira
* 2016
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en la cursa en línia
** Campiona de Suècia de ruta
** Campiona de Suècia de contrarellotge
** 1a a l'Emakumeen Euskal Bira i vencedora de 2 etapes

## Referències

* ↑ «Emma Johansson» (en anglès). uci. [Consulta: 9 març 2025].
* ↑ «Emma Johansson» (en anglès). olympedia. [Consulta: 9 març 2025].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la ciclista Arxivat 2008-08-11 a Wayback Machine. (anglès)
* Fitxa d'Emma Johansson a www.sitiodeciclismo.net (castellà)
# Casa Pau Ginestà

La casa Pau Ginestà és un edifici situat al carrer de l'Hospital, 10 del Raval de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

El 1850, el carnisser Pau Ginestà va demanar permís per a enderrocar la seva casa del carrer de l'Hospital, 147 (actual 10) i reconstruir-la segons el projecte del mestre d'obres Narcís Nuet.

## Descripció

Edifici de planta baixa, entresol, tres pisos, àtic i terrat transitable, amb una sola obertura per planta. El basament, acabat amb pedra de Montjuïc, comprèn el portal de la botiga dels baixos, la porta de l'escala de veïns, i a sobre, un altell o entresolat. Aquest contrasta amb el desenvolupament superior de la façana, profusament ornamentat amb relleus de terracota. Els tres pisos superiors, que presenten tres balcons de dimensions decreixents amb llurs bolades de pedra i llurs baranes de forja, estan flanquejats per dos quarterons d'estuc que contenen aquests relleus.
Les terracotes d'aquesta finca presenten forma de canelobres vegetals entrellaçats i de composició ascendent, a base de gerros, flors i fulles d'acant. A l'alçada del balcó del segon pis, aquesta decoració queda interrompuda per la presència de dues figures femenines dansant amb un eteri vestit clàssic, els cabells recollits i un parell d'ales de papallona a l'espatlla. Segons Cirici, aquestes ballarines estarien dins els corrents de la dansa romàntica en voga, amb figures com la sueca Marie Taglioni o l'austríaca Fanny Elssler, artistes molt famoses per dansar àgilment vestides amb ales de papallona. Sobre les dues ballarines es reprenen els canelobres, a base de dues cornucòpies creuades de les que emergeix més decoració floral. La llinda del balcó del tercer pis està ornada amb un petit relleu en terracota que representa una escena bàquica protagonitzada per infants.
L'àtic, separat de la resta de pisos per una cornisa motllurada que serveix de llosana al balcó ampitador que l'obre al carrer, també està decorat amb dos relleus de terracota que representen els busts de dues dones cobrint-se el pit amb els braços mentre sorgeixen d'entre el fullatge. La façana queda rematada per una cornisa sobre mènsules que amaga, reculada, la barana del terrat. Els elements decoratius de la façana (tant pel que fa a les baranes dels balcons com els plafons de terracota) provenien de la incipient indústria dels materials constructius seriats, raó per la qual aquests motius també es poden veure en altres immobles com la veïna casa Josep Gené, situada al número 83 del mateix carrer de l'Hospital.

## Referències

* 1 2 3 4 «Edifici del carrer Hospital, 10». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Guía general de Barcelona, 1849, p. 309.
* ↑ «Pablo Ginesta. Hospital 10. Enderrocar i construir casa». Q127 Foment 528 bis C. AMCB.

## Enllaços externs

* «Casa Pau Ginestà». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Casa Sadó

La casa Sadó és un edifici situat a la cantonada de la Rambla i el carrer de la Petxina de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local. Als baixos hi ha l'antiga Casa Figueras, actualment una sucursal de la Pastisseria Escribà.

## Història

A principis del segle xix hi havia la casa del constructor de carros Miquel Sadó i Parellada (†1830), reedificada a la dècada del 1840 pel seu fill i hereu Joaquim Sadó i Monturiol (†1889). El 1930, els seus hereus Josep Sadó i Giravent i Pasqual Sadó i Padron van sol·licitar a l'Ajuntament canviar la ploma d'aigua de Montcada que abastia l'edifici pel sistema d'aforament, traspassant-lo al seu nom.
En aquesta època hi havia la cistelleria d'Aureli Capmany i Farrés, tot i que, segons algunes fonts, el negoci el portava la seva mare. També hi vivia la seva filla Maria Aurèlia Capmany i Farnés, que a la dècada del 1940 treballava com a gravadora de vidre. L'any 2018, coincidint amb el centenari del naixement de l'escriptora, s'hi havia de col·locar una placa commemorativa, però aquesta distinció la va rebre tres anys després un altre edifici de l'Eixample.

## Descripció

Es tracta d'un immoble de planta baixa i quatre pisos. La composició, a base d'eixos verticals d'obertures, estableix un contrapunt d'horitzontalitat a la façana de la Rambla mitjançant el balcó corregut a la planta principal i la imposta que diferencia el nivell del forjat de la darrera planta. El parament de façana és d'estuc llis llevat dels emmarcaments de les obertures i la cantonera. La façana està coronada per una senzilla cornisa sota la qual hi ha els respiradors, rectangulars, de la solera del terrat.

## Referències

* 1 2 «Habitatge a la Rambla, 83». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Felipe Sado. «Rambla i Cabres. Casa. Planta baixa més tres pisos. Afegir un pis, obrir i variar obertures i posar balcons». C.XIV Obreria C-76/1797-096. AHCB, 18-06-1797.
* ↑ Miquel Sadó. Mestre constructor de carros. «Rambla i Petxina. Casa. Eixamplar un portal, obrir-ne un altre i algunes obertures i aixecar part del tercer pis». C.XIV Obreria C-104/1808-021. AHCB, 21-03-1808.
* ↑ AHPB, notari Josep Maria Òdena, manual 1.187/37, f. 426-428, 28-09-1830. Obertura del testament de Miquel Sadó i Parellada.
* ↑ Anuario del comercio, de la industria, de la magistratura y de la administración, 1906, p. 1387.
* ↑ El Diluvio, 23-03-1889, p. 2586.
* ↑ Gaceta municipal, 09-06-1930, p. 390.
* ↑ Anuario industrial y artístico de España, 1929, p. 424.
* ↑ «Cistelleria dels Capmany (La Rambla)». (E)ndrets. Geografia literària dels Països Catalans.
* ↑ Guía general de Cataluña (Bailly-Baillière-Riera), 1945, p. 380, 381, 527, 1102.
* ↑ «L'Any Capmany commemora el centenari de l'escriptora». Notícies. CCMA, 01-03-2018.
* ↑ «Placa literària en homenatge a l’escriptora barcelonina Maria Aurèlia Capmany». Ajuntament de Barcelona, 08-07-2021.
# Agullola de la Tuta

L'Agullola de la Tuta és una muntanya de 1.142 metres que es troba al municipi de l'Esquirol, a la comarca d'Osona.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sidonie

Sidonie és un grup català que sorgí a Barcelona a finals dels noranta. Els seus components són Marc Ros (cantant i guitarrista, entre altres instruments com el baix), Jesús Senra (segones veus, baix, sitar, guitarres elèctriques i acústica) i Axel Pi (bateria). En tots els seus treballs es nota una clara influència de George Harrison, Bowie, Pink Floyd, Syd Barrett, Primal Scream, The Beatles, Beach Boys o Beck Hansen.

## Biografia

Es van donar a conèixer gràcies a un concurs de joves talents de l'Hospitalet on firmaren un contracte amb una petita discogràfica independent catalana anomenada Bip Bip Records. Durant l'estada en aquesta companyia discogràfica firmaren diversos treballs com les maquetes: Dragonfly i Roja, però la que els portà a l'èxit fou l'homònima Sidonie, d'on van treure diverses cançons com a sintonia publicitària (Sidonie Goes To Moog, per als anuncis de la cadena FNAC o Feelin' Down'01 per un anunci de l'Estat Espanyol. Aquest últim fou polèmic, ja que el grup Sidonie envià un comunicat referint-se que ells no estaven d'acord amb el que posava el Govern en aquell anunci i que ningú els havia informat que la seva cançó seria publicada amb tal finalitat.
Obtenint un gran èxit amb el disc debut Sidonie, els contractà una gran companyia (Sony Records) que, abans de sortir a la llum el seu últim treball, llançaren un disc de singles i cares B anomenat La Estación de la Libélula.
Amb Sony Records han publicat diversos discos. Shell Kids, un disc que seguia els passos del seu debut però que no tingué tanta acceptació, Fascinado, treball on totes les cançons estan escrites en castellà, i Costa Azul, també en castellà. El 18 d'agost del 2009 llançarien el seu cinquè àlbum anomenat El incendio.
Després dels seus dos primers discs (tots dos en anglès), les cançons han estat escrites en castellà. Al seu àlbum El regreso de Abba, el 2020 van llançar la seva primera cançó en català «Portlligat« com a senzill.
Han fet col·laboracions amb altres grups, com els madrilenys Pereza o els catalans Sopa de Cabra i Love of Lesbian. El 2005 col·laboraren en un disc de nadales amb Marc Parrot.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Sidonie (2001)
* Shell Kids (2003)
* Fascinado (2005)
* Costa Azul (2007)
* El incendio (2009)
* El fluido García (2011)
* Sierra y Canadá (2014)
* El peor grupo del mundo (2016)
* El regreso de Abba (2020)

### Àlbums de curta duració (EPs)

* Dragonfly (2001)
* Let It Shine (2003)
* The Vicious Ep - Sidonie vs. Sideral (2003)

### Àlbums recopilatoris

* Let It Flow (2002)
* La estación de la libélula (The Bip Bip years) (2004, doble CD)
* Nada es real pero es mejor. Canciones 2005-2011 (2011, només a iTunes)
* Lo más maravilloso (2018)

### Box sets

* 20 años (2018, capsa amb 9 CDs)

### DVD

* Fascinado (2005)

## Referències

* ↑ «El nou disc de Sidonie inclourà la seva primera cançó en català». diaridebarcelona.cat, 30-05-2020. [Consulta: 8 abril 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Lafonoteca - Biografia i crítiques de discos