OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleünt

Eleünt (grec Ἐλαιοûς Elaious o Ἐλεοûς Eleous, llatí Elaeus) fou una ciutat, la més al sud del Quersonès traci, a l'Hel·lespont, al nord del promontori de Mastúsia (Mastusium). Va ser colònia de Teos (ciutat de Jònia). Tenia una tomba, un temple i una cova sagrada de l'heroi Protesilau. El temple, a la vora del mar, era objecte de veneració i pelegrinatge. La ciutat era al sud-est del cap Mastusia. Amb un port bastant ampli, Eleünt, va passar a mans de l'Imperi Aquemènida a finals del segle vi aC. Era considerat un lloc important de refugi en cas de conflicte.
El 481 aC., una part de la flota de Xerxes I s'hi va refugiar. El 480 aC el noble persa Artaictes governador de Sestos,va saquejar i profanar la tomba de Protesilau, i per això els atenencs, dirigits per Xàntip, van conquerir Sestos, van apressar al governador i el van crucificar. Eleünt sempre es va situar al costat de la coalició grega i va passar a ser controlada des d'Atenes quan es va capturar Sestos.
El 411 aC, la vigília de la batalla de Cinossema, els atenencs dirigits per Tràsil es van poder escapar amb les seves naus de Sestos cap a Eleünt. Quan va sortir el sol, el navarc espartà Míndar, les va veure, les va perseguir i en va capturar quatre, de les quals, una havia embarrancat davant del santuari de Protesilau, i una altra va ser abandonada incendiada vora l'illa d'Imbros. A la flota de Míndar s'hi van afegir uns altres 19 trirrems que venien de la ciutat d'Abidos de Mísia i van assetiar Eleünt, però Eleünt no va capitular i les naus van marxar cap a Abidos. Llavors va arribar a la ciutat una flota dels atenencs de 180 trirrems que es van assabentar que Lisandre s'havia apoderat de Lampsacos. La flota atenenca hi va estar ancorada poc abans del desastre d'Egospòtam (405 a.C.).
El 200 aC es va sotmetre a Filip V de Macedònia i el 190 aC, durant la Guerra Romano-Síria, van negociar un acord amb Roma. Més tard, va passar a domini romà amb la resta de Macedònia.
Durant la guerra civil que va mantenirConstantí el Gran contra Licini (323), el primer va entrar amb la flota a Eleünt mentre la de Licini es va parar a la tomba d'Àiax el Gran a la Troade. Més tard la ciutat i el port van ser fortificats per Justinià I.

## Referències

* ↑ Estrabó, op. cit. vii. fr. 51 y 55
* ↑ Heròdot. Històries VII, 22 i IX 120.4
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponès VIII, 102-1-.4
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXVII,9 i XXXVII,37.
# Província de Talagante

La Província de Talagante se situa en el centre-ponent de la Regió Metropolitana de Santiago de Xile, té una superfície de 601,9 km² i posseïx una població aproximada de 217.449 habitants. La seva capital provincial és la ciutat de Talagante. La seva principal activitat està en el sector agroindustrial. Han passat diversos personatges per aquesta ciutat com els Germans Carrera, els quals posseïen una innombrable quantitat de terres i negocis en aquesta regió.

## Comunes de la província de Talagante

La província està constituïda per 5 comunes:
* Illa de Maipo;
* El Monte;
* Padre Hurtado;
* Peñaflor
* Talagante.

## Referències

* 1 2 3 «Conozca la Provincia» (en castellà). Delegación Presidencial Provincial de Talagante. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ SIIT, Biblioteca del Congreso Nacional. «Biblioteca del Congreso Nacional | SIIT | Comunas de Chile». [Consulta: 14 desembre 2024].
# Línia defensiva de València de la Guerra Civil espanyola

La Línia defensiva de València de la Guerra Civil espanyola és un conjunt de construccions militars pendents de protecció, construïdes per les tropes republicanes que constituïen tres grans sistemes defensius per a la defensa de València davant de l'avanç de les tropes del general Franco.
La línia XYZ tenia el seu inici a la costa i tallava la carretera N-340 entre Almenara i la Llosa, continuava per la serra d'Espadà, tallant la carretera N-234 per Viver i Xèrica, prosseguint pel sud de Begís fins a trobar-se amb la serra de Javalambre en direcció a Arcos de las Salinas i a Santa Cruz de Moya.
Línia Immediata a València, Línia Puig- Els Cara-sols, començava al municipi costaner del Puig, s'endinsa cap a Rafelbunyol i Montcada, el Cabeç Bord, creuava el barranc del carraixet a Bétera, seguint per la Jonquera fins al quilòmetre 11 de la carretera de Llíria, entrant al bosc de la Vallesa fins al riu Túria i la carretera de Manises, les Rodanes en Vilamarxant fins als Alts dels Cara-sols a Riba-roja de Túria, era el darrer bastió destinat a la defensa de València.

## Descripció

Las línia defensiva estava formada per multitud de trinxeres, búnquers, nius de metralladores, refugis, magatzem, galeries per a tiradors, llocs de comandament, seients a cel obert, parapets per a bateries artilleres, etc.

## Referències

* 1 2 3 «Tipologías y estrategias en la defensa de Valencia (1938-39)» (en castellà). Lalindearqueologia.com, 01-03-2014. Arxivat de l'original el 2016-04-15. [Consulta: febrer 2016].
* ↑ «Visita a la línea defensiva de la guerra civil. La vallesa» (en castellà). Edu.gva.es. [Consulta: febrer 2016].
* ↑ «Conferencia Línea Defensa Inmediata a Valencia» (en castellà). Senderosconhistoria.com, 28-09-2014. Arxivat de l'original el 23 de febrer 2016. [Consulta: febrer 2016].
# Poblat ibèric de Sant Sebastià de la Guarda

Sant Sebastià de la Guarda o Sant Sebastià de la Guaita és un poblat ibèric situat al terme municipal de Palafrugell, al Baix Empordà. S'hi accedeix des de Palafrugell a través de l'autovia que va a Llafranc i d'ací cap al far de Sant Sebastià, o per la carretera que va de Palafrugell a Tamariu. En aquest cas, s'ha d'agafar un desviament (indicat) que duu cap al cim de la muntanya de Sant Sebastià. El jaciment se situa al cim de la muntanya, a 156 metres d'altitud sobre el nivell del mar. Aquesta muntanya, en entrar al mar, forma el cap de Sant Sebastià. Forma pert del Conjunt Monumental de Sant Sebastià de la Guarda.

## Descripció

El jaciment està datat entre els segles VI a I aC, quan s'imposà la nova societat romana en el territori, encara que en algunes excavacions s'han trobat materials del segle vi aC. Es poden veure fins a quatre cases ibèriques de dues habitacions cadascuna i que es disposen en diversos carrers, formant una superfície d'uns 300 metres quadrats. A més a més s'han descobert quinze sitges o dipòsits excavats a la roca i un forn. Possiblement aquest assentament va concloure la seua activitat amb l'arribada dels romans a Llafranc.

## Història

El poblat ibèric de Sant Sebastià de la Guarda fou descobert pels volts de 1960 per Joan Badia i Homs qui, juntament amb un grup de palafrugellencs, portà a terme les primeres prospeccions per delimitar-ne l'extensió física i en el temps en publicà la primera notícies l'any 1966.
Les primeres excavacions programades s'iniciaren l'any 1984 i van continuar fins a l'any 1987. Amb les obres de remodelació de l'antiga hostatgeria, als anys noranta, es van fer campanyes d'urgència per poder documentar les noves troballes, ja que el jaciment arqueològic també s'estén per sota de les construccions. Des de 1998 la Universitat de Girona, en conveni amb l'Ajuntament de Palafrugell, ha fet campanyes anuals per millorar el coneixement del jaciment i consolidar-lo.
En el període 1998-2009 s'hi van dur a terme excavacions en extensió i en produnditat a l'àrea oberta i exempte de construccions que s'estén a tocar del petit oratori de Sant Baldiri. Aquesta part del jaciment es pot veure, museïtzada i senyalitzada.

## Referències

* ↑ «Fulletí Museus i Col·leccions del Baix Empordà». Consell Comarcal del Baix Empordà, 2016. Arxivat de l'original el 2016-08-20. [Consulta: 15 novembre 2016].
* ↑ Llinàs, Joan «Sant Sebastià de la Guarda». Gavarres, 31, 2017, pàg. 86-87.
# Prebold

Prebold és un municipi d'Eslovènia.
Té 4,514 habitants, entre els quals 2,175 són homes i 2,339 són dones. L'extensió del municipi és de 40,9 km², amb 1,579 habitatges, 1,342 famílies, 2,221 treballadors, 341 desocupats i 164 estudiants.

## Enllaços externs

* Prebold - Lloc web oficial (eslovè)
# Chōsokabe Morichika

    En aquest nom japonès, el cognom és Chōsokabe.
Chōsokabe Morichika (長宗我部 盛親, 1575 - 11 de maig del 1615) va ser un samurai i dàimio japonès de la província de Tosa durant el període Azuchi-Momoyama i a inicis del període Edo. El seu feu va ser confiscat per Tokugawa Ieyasu després de la batalla de Sekigahara.

## Biografia

Morichika va ser el quart fill de Chosokabe Motochika, vassall de Toyotomi Hideyoshi. El 1614 es va unir a les forces del clan Toyotomi durant el setge d'Osaka en contra del shogunat Tokugawa. Tant el com el seu fill van ser decapitats l'11 de maig de 1615, després de la seva derrota durant la batalla de Tennoji.

## Referències

* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co. ISBN 1-85409-523-4.
# Wadi al-Arish

Wadi al-Arish és un riu estacional d'Egipte que desemboca a Al-Arish, al Sinaí. S'hi han fet troballes arqueològiques dels períodes Naqada II i Naqada III. A la Bíblia el Wadi al-Arish és equivalent a la ribera d'Egipte.

## Referències

* ↑ «Wadi Al-ʿArīsh | river, Egypt» (en anglès). Britannica. [Consulta: 23 gener 2021].
# Otrera

Otrera (en grec antic Ὀτρηρή ràpida, àgil) va ser, segons la mitologia grega, una reina de les amazones.
Era considerada filla, o bé d'Euros, el vent de l'est, o més aviat d'Ares, déu de la guerra. Unida amb Ares, (amb el seu pare, segons algunes tradicions), va tenir com a filles Pentesilea i Hipòlita. Es considera que era la reina de les amazones quan Bel·lerofont va lluitar contra elles.
Higí diu que va fundar el temple d'Àrtemis a Efes, una de set meravelles del món antic.

## Referències

* ↑ Higí. Faules, 30, 10 i 112, 4
* ↑ Higí. Fauules, 223, 1

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 118. El Cangur / Diccionaris, núm. 209. ISBN 8429741461.
* Von Bothmer, Dietrich. Amazons in Greek Art. Clarendon Press: Oxford, 1957. OCLC 1087012253.

## Vegeu també

* Amazonomàquia
* Valquíria
* Labris
# Varicus marilynae

Varicus marilynae és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles i les femelles poden assolir 1,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 61-91 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Florida (els Estats Units).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Robins C. R. & Böhlke J. E., 1961. A new gobioid fish from the Antilles and comments on Ctenogobius fasciatus and Ctenogobius curtisi. Copeia 1961 (núm. 1). 46-50.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Gilmore, R. G., 1979. Varicus marilynae, a new gobiid fish from Florida. Copeia 1979 (núm. 1): 126-128.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Smith, C.L., 1997. National Audubon Society field guide to tropical marine fishes of the Caribbean, the Gulf of Mexico, Florida, the Bahamas, and Bermuda. Alfred A. Knopf, Inc., Nova York, Estats Units. 720 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1980. A list of common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (12)1-174.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Richard Pygott

Richard Pygott (1485-1549) fou un compositor anglès del Renaixement.
Fou mestre de capella del cardenal Thomas Wolsey i de la Capella Reial durant el regnat d'Enric VIII i d'Eduard VI d'Anglaterra.
Thomas Morley elogia les seves obres, que entre d'altres cal destacar: 8 Corals; Missa Veni Sancte Spiritus; Quid Petis, O Fili.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 8, pàg. 1092 (ISBN 84-239-4578-2)
# Variichthys lacustris

Variichthys lacustris és una espècie de peix pertanyent a la família dels terapòntids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 17 cm de llargària màxima (normalment, en fa 10).
* 13 espines i 10-11 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 8-9 radis tous a l'anal.

## Depredadors

És depredat per Pelecanus conspicillatus.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical (6°S-10°S).

## Distribució geogràfica

Es troba a Oceania: Papua Nova Guinea.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Allen, G. R., 1993. Variichthys, a replacement name for the terapontid fish genus Varia and first record of Variichthys lacustris from Australia. Rec. West. Aust. Mus. v. 16 (núm. 3): 459-460.
* ↑ Mees, G. F. & P. J. Kailola, 1977. The freshwater Therapontidae of New Guinea. Zool. Verh. (Leiden) Núm. 153: 1-89.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen, 2002. Field guide to the freshwater fishes of Australia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental. 394 p.
* ↑ Allen, G.R., 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang, Papua Nova Guinea.
* ↑ Hitchcock, G., 2007. Diet of the Australian Pelican Pelecanus conspicillatus breeding at Kerr Islet, North-Western Torres Strait. The Sunbird 37(1):23-27.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Coates, D., 1993. Fish ecology and management of the Sepik-Ramu, New Guinea, a large contemporary tropical river basin. Environ. Biol. Fish. 38(4):345-368.
* ↑ Hitchcock, G., 2002. Fish Fauna of the Bensbach river, southwest Papua New Guinea. Memoirs of the Queensland Museum. 48(1):119-122.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. II Scorpaenidae to Callionymidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Richard Rogers

Richard George Roberts, Baró Rogers de Riverside CH (Florència, 23 de juliol de 1933 - Londres, 18 de desembre de 2021), fou un arquitecte italià nacionalitzat britànic.

## Biografia

Richard Rogers va estudiar a la Architectural Association de Londres. Posteriorment es graduaria a la Universitat Yale el 1962, on va conèixer Norman Foster, amb qui s'associaria a la seva tornada a Londres.
Allí van formar el Team 4, al costat de les seves respectives esposes Su Rogers i Wendy Cheesman. Els seus dissenys d'alta tecnologia aviat els van atorgar gran reputació.
El 1967 el grup se separaria. Rogers es va associar llavors amb l'italià Renzo Piano, amb qui construiria el famós i polèmic Centre Georges Pompidou el 1971. en aquest edifici, l'estructura i les instal·lacions discorrien per l'exterior, deixant completament diàfans els espais interiors. Fou el director d'arquitectura i urbanisme del Greater London Authority i milità activament al partit laborista britànic.

## Projectes

* Campus de Ciències de la Universitat Yale, New Haven, Estats Units (no construït), 1961
* Casa Refugi a Pill Creek, Feock, Regne Unit, 1963
* Fàbrica de Components electrònics Reliance Controls, Swindon, Regne Unit, 1967
* La Casa Rogers (Wimbledon), 1967
* Pavelló italià en l'exposició universal d'Osaka, 1970
* Centre comercial de Fitzroy street, 1970
* Centre Georges Pompidou (París), 1971-77
* Oficines B&B, Como (ciutat d'Itàlia), 1972-73
* Centre PATS (Cambridge), 1975
* Institut d'investigació i coordinació acústica de Pierre Boulez, 1977
* Edifici Lloyd's (Londres), 1979-86
* Cort Europea de Drets Humans (Estrasburg),1989-95
* Terminal 5. Aeroport de Heathrow (Londres), 1989-2008
* Seu del Channel Four (Londres), 1991
* Tribunal de Bordeus (França), 1992-98
* 88 Wood Street (Londres), 1993-2001
* Millennium Dome (Londres), 1999
* Centre Cultural i de Congressos de Sabadell, 2002 (no construït)
* Courts of Law Anvers (Bèlgica), 2005
* Edificis de la Terminal 4 de l'Aeroport de Barajas, (Madrid), 2005
* Assemblea Nacional de Gal·les (Cardiff), 2006
* Hotel Hesperia Tower (Barcelona), 2006
* Remodelació de l'antiga plaça de toros Las Arenas (Barcelona), 2009
* 122 Leadenhall (finalització esperada el 2010)

## Premis

* Premi Pritzker d'arquitectura, 2007
* Praemium Imperiale d'arquitectura, 2000

## Referències

* ↑ BBC News 19 de desembre de 2021
* ↑ «Richard Rogers, de més global a més local». Bonart [Girona], núm. 114, 4-2009, p. 59. ISSN: 1885-4389.
# Heidenheim

Heidenheim és un municipi situat al districte de Weißenburg-Gunzenhausen, a l'estat federat de Baviera (Alemanya), amb una població de 2016 d'uns 2.595 habitants (2016).
Està situat a l'oest de l'estat, a la regió de Francònia Mitjana, prop de la riba del riu Altmühl -un afluent esquerra del Danubi- i de la frontera amb l'estat de Baden-Württemberg.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadísticas del distrito de Weißenburg-Gunzenhausen. Consultado el 28 de junio de 2018
# Richard Runciman Terry

Richard Runciman Terry (Ellington, 3 de gener de 1865 - 18 d'abril de 1938) fou un compositor i musicògraf anglès.
Estudià a la Universitat de Cambridge i fou, successivament, organista i mestre de cors de la Elstow School, de la catedral de Saint John de l'abadia de Downside. De 1901 a 1924 desenvolupà els càrrecs d'organista i director de música de la Catedral de Westminster. També fou examinador de música de la Universitat de Dublín i de la Universitat de Birmingham, i lector d'aquesta última, de la Universitat de Leeds i la Universitat d'Oxford. El 1922, i com a recompensa als seus mèrits artístics, se li atorgà un títol de sir. Ha escrit Catholic Church Music, The Music of the Roman Rite, On Music's Borderland, Assays on Old Music, Old Rhymes with New Temis, The Shanty Book, More Old Rhymes with New Times. També ha compost cinc misses, un rèquiem i nombrosos motets. Va col·laborar en els himnes anglès, francès, alemany i americà, i fou director de Musical News and Herald.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 60, pàg. 1552 ISBN 84-239-4560-X

## Enllaços externs

* Edició electrònica llibre: The Shanty Book, Part I, Sailor Shanties en el Projecte Gutenberg.
# Richard von Perger

Richard von Perger (Viena, 10 de gener de 1854 - 11 de gener de 1911) fou un director d'orquestra, pedagog i compositor musical austríac.
Fill d'un distingit pintor (Sigmund Ferdinand), començà els seus estudis el 1870, sent alumne de Johannes Brahms. El 1878 va fer la campanya de Bòsnia i des de 1885 es dedicà a l'ensenyança. El 1890 succeí a Gernsheim com a director de l'Associació Musical holandesa, el 1895 fou nomenat director dels concerts de la Societat d'Amics de la Música de Viena i el 1897 del Wiener Männergesangverein, dirigint des de 1899 fins al 1907 el Conservatori de Viena.
En les seves obres s'hi nota la influència de Brahms, però a diferència del seu mestre, cultivà preferentment la música dramàtica. A part d'un quartet per a instruments d'arc, d'un trio i una serenata per a violoncel i orquestra, va compondre les òperes Der Richter von Granada (Colònia, 1889); Die 12 Nothelfer Viena, 1891), i Das stählerne Schloss (1904).
A més, el 1908, publicà una biografia de Brahms i la primera part d'una Geschichte der K. K. Gesellschaft der Musikfreunde in Wien, 1812-1870 (1912), la segona part de la qual (1870-1912) es deu a Robert Hirschfeld.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 43, pàg. 794 (ISBN 84-239-4543-X)
# Sant Magí de Brufaganya (nucli)

Sant Magí de Brufaganya és una entitat de població del municipi de Pontils, Conca de Barberà. L'any 2005 tenia 5 habitants.

## Referències

* Mapes de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Muriel

Muriel o Muriel de Zapardiel és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 281 | 232 | 214 | 204 |
# Richardsonius egregius

Richardsonius egregius és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.
Els adults poden assolir 17 cm de longitud total. És un peix d'aigua dolça i de clima temperat que es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ Girard, C.F. «Researches upon the cyprinoid fishes inhabiting the fresh waters of the United States, west of the Mississippi Valley, from specimens in the museum of the Smithsonian Institution» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 8, 1856, pàg. 165-213.
* ↑ Froese, Rainer; Torres, Armi G. «Richardsonius egregius (Girard, 1858) Lahontan redside» (en anglès). FishBase.
* ↑ Peter B. Moyle: Inland Fishes of California. University of California Press, 2002. pp. 134-136.

## Bibliografia

* Gold, J.R. i J.C. Avise, 1977. Cytogenetic studies in North American minnows (Cyprinidae). I. Karyology of nine California genera Copeia (3):541-549.
* Gold, J. R., 1994: Cytosystematic evidence that the genus Richardsonius belongs in the western clade of phoxinin cyprinids. Copeia 1994 (núm. 3): 815-818..
* Vassíliev, V. P. «Chromosome numbers in fish-like vertebrates and fish» (en anglès). Journal of Ichthyology, 20, 3, 1980, pàg. 1–38. ISSN: 0032-9452.
# Baltasar Rull Villar

Baltasar Rull Villar (Onda, 1901 - 1988) fou un polític valencià. Estudià dret a la Universitat de València i a la Universitat Complutense de Madrid. Va exercir com a jutge a Xelva, Sogorb, Alzira i Castelló de la Plana. En acabar la guerra civil espanyola fou nomenat cap de la secretaria política de la Secretaría General del Movimiento Nacional, i més tard magistrat de l'Audiència de València. El 1943 fou nomenat cronista oficial d'Onda.
Del 1951 al 1955 fou nomenat alcalde de València i procurador en Corts Franquistes, i el seu mandat es caracteritzarà pels primers tímids intents d'ordenació urbana. En 1960 serà nomenat magistrat de la Sala Civil del Tribunal Suprem d'Espanya fins a la seva jubilació. El 2008 la seva família va donar a l'ajuntament d'Onda la seva col·lecció de documents antics.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.494. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ La família de Baltasar Rull dona documents
* Biografies