OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llac Manzala

El llac Manzala o Manzaleh (àrab: بحيرة المنزلة, buḥayrat al-Manzala) és un llac salobre, de vegades anomenat llacuna, al nord-est d'Egipte, al delta del Nil, a prop de Port Saïd i a pocs quilòmetres de les antigues ruïnes de Tanis. És el més gran dels llacs deltaics del nord d’Egipte. A partir del 2008, fa 47 km de llarg i 30 km d'ample.

## Geografia

El llac Manzala és llarg però poc profund. Tot i que la seva profunditat inalterada és de quatre a cinc peus, es van fer modificacions a la profunditat durant la construcció del canal de Suez per permetre que el canal s'estengués 29 milles de longitud al llarg del llac. El seu llit és d’argila suau. Abans de la construcció del canal de Suez, el llac Manzala estava separat del mar Mediterrani per una franja de sorra de 200 a 300 metres d'ample.
Port Saïd es va establir al costat del llac Manzala durant el segle xix per donar suport a la construcció de canals i els viatges relacionats. La ubicació del llac directament al sud de l'aeroport de Port Said restringeix la capacitat de creixement de la ciutat.

## Canal de Suez

El llac Manzala és el més septentrional dels tres llacs naturals intersectats pel canal de Suez, els altres dos són el llac Timsah i el Gran Llac Amarg. La construcció del canal va continuar de nord a sud, arribant primer a Manzala. A causa de la poca profunditat del llac, va ser necessari excavar un canal bancat per passar els vaixells.

## Ecologia

El llac Manzala va servir com a font important de peix per al consum humà a Egipte, però la contaminació i el drenatge del llac han reduït la productivitat del llac. El 1985, la zona pesquera dels llacs tenia una superfície oberta de 89.000 ha i donava feina a aproximadament 17.000 treballadors. El govern d'Egipte va drenar porcions substancials del llac en un esforç per convertir els seus rics jaciments del Nil en terres de cultiu. El projecte no fou rendible: els cultius no creixien bé al sòl salat i el valor dels productes resultants va ser inferior al valor de mercat dels peixos que anteriorment havien produït les terres recuperades. El 2001, el llac Manzala havia perdut aproximadament el 80 per cent de la seva antiga superfície a causa dels efectes dels esforços de drenatge.

## Referències

* 1 2 Dinar, 1995, p. 51.
* ↑ Margaret S. Drower. Flinders Petrie: a life in archaeology (Second edition). ASCE Publications, 1995, p. 72. ISBN 978-0-299-14624-5.
* ↑ Zahran, 2008, p. 283.
* ↑ Rogers, J. R. and G. Owen. Water Resources and Environmental History. ASCE Publications, 2004, p. 124. ISBN 978-0-7844-0738-7.
* ↑ Melady, J.. Pearson's prize: Canada and the Suez Crisis. Toronto, Lancaster, New York: Dundurn Press Ltd., 2006, p. 207. ISBN 978-1-55002-611-5.
* ↑ Ibrahim, 2003, p. 145.

## Bibliografia

* Dinar, Ariel. Restoring and protecting the world's lakes and reservoirs. World Bank Publications, 1995. ISBN 0-8213-3321-6.
* Ibrahim, Barbara. Egypt: an economic geography. I.B.Tauris, 2003. ISBN 1-86064-548-8.
* Penn, James R. Rivers of the world. ABC-CLIO, 2001. ISBN 1-57607-042-5.
* Zahran, M.A.. The Vegetation of Egypt. Springer, 2008. ISBN 1-4020-8755-1.
# Teano (Tràcia)

D'acord amb la mitologia grega, Teano (en grec antic Θεανώ), era una princesa tràcia que actuà com a sacerdotessa d'Atenea durant la guerra de Troia.
Teano era filla del rei de Tràcia Cisseu i la seva esposa Teleclea, princesa troiana, una de les filles del Rei Ilos. De vegades se la fa germana d'Hècuba.
Es casà amb el noble dardani Antènor i van tenir nombrosos fills, la majoria mascles i que van morir a la guerra de Troia:
* Arquelau
* Acamant
* Glauc
* Helicàon
* Laodiceu
* Coon
* Polibus
* Agènor
* Ifidamant
* Laodamant
* Demeleó
* Eurímac
* Crinus
* Licàon
* Laocoont
També va cuidar amorosament Pedeu, un fill que Antènor havia tingut amb una dona anterior.
Posteriorment van instal·lar-se a Troia, allà Teano va recollir el Pal·ladi, una imatge miraculosa d'Atenea que suposadament havia caigut del cel, i es feu sacerdotessa de la deessa.
Poc després, el príncep Paris de Troia va raptar la bella Helena i la va dur a Troia. Abans d'iniciar-se les hostilitats, Odisseu i Menelau es van presentar en una ambaixada per demanar el seu retorn. Teano i Antènor van aconsellar retornar la dona al rei Menelau d'Esparta i evitar així la mítica guerra, però tothom estava meravellat per la bellesa de la jove espartana i no els feren cas.
En el Llibre VI de la Ilíada s'explica com Teano, Hècuba i totes les dames troianes van oferir sacrificis i pregàries a Atena per salvar la ciutat de Troia, però aquestes no foren escoltades, ja que els grecs entraren finalment a la ciutat gràcies al subterfugi del cavall, i la destruïren completament. Malgrat tot, Teano i el seu espòs Antènor van sortir lliurement de Troia, ja que havien acollit Odisseu i Menelau a casa seva i havien demanat el retorn d'Helena a Esparta.
Una llegenda romana posterior esmentava a Teano i Antènor que, havent escapat a l'últim moment de Troia, van fer-se a la mar amb el grup d'Eneas, van parar a Il·líria i van arribar finalment a la península Itàlica, on van fundar la ciutat de Pàdua. Una tradició també posterior, deia que Teano havia traït la ciutat amb la complicitat d'Antènor, lliurant el Pal·ladi als grecs.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 503-504. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 202. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Llac Nasser

El llac Nasser (àrab: بحيرة ناصر, buḥayrat Nāṣir) és el gran pantà format per l'aigua del Nil embassada per la presa d'Assuan al sud d'Egipte i al nord del Sudan. Ocupa una superfície de 5.250 km² i pot encabir fins a 157 km³ d'aigua.
Va començar a omplir-se en els anys seixanta del segle xx i va assolir el seu nivell actual als setanta.
El nom li fou donat en honor del president egipci Gamal Abdel Nasser.
Arran de la construcció de l'embassament, s'hagueren de traslladar pedra per pedra, fins a un nivell més alt, diversos emplaçaments arqueològics nubians, com ara el d'Abu Simbel. La ciutat portuària sudanesa de Wadi Halfa va quedar també sota les aigües del pantà i va caldre construir-ne una de nova a la seva vora. Pel que fa a la comunitat nubiana d'Egipte resident a l'alta vall del Nil, que incloïa uns quants centenars de milers de persones, veié desaparèixer els seus pobles i fou obligada a mudar-se de lloc.
La crescuda del nivell del llac a la dècada del 1990 va propiciar el naixement dels llacs de Toshka el 1998, amb l'aigua que va anar a parar cap a l'oest, en ple desert del Sàhara.
Hi ha un servei de transbordadors per a passatgers i vehicles entre les poblacions d'Assuan i Wadi Halfa, des d'on surt el ferrocarril cap a Khartum, la capital del Sudan. Com que és prohibit travessar la frontera egipciosudanesa per terra, i de tota manera no hi ha cap carretera que uneixi tots dos països, aquests transbordadors són l'única alternativa a l'avió, i de fet són el mitjà d'enllaç de la carretera transafricana entre el Caire i la Ciutat del Cap, que queda tallada en aquest tram del Nil.

## Vegeu també

* Resclosa d'Assuan.
# Teatre Monumental

El Teatre Monumental és un espai teatral situat al carrer de La Riera, núm. 169, de Mataró (Maresme) i és l'espai més gran de la ciutat. Fa una programació estable de teatre i dansa durant tot l'any. També s'hi ofereixen concerts i pel·lícules en versió original.

## El vell Teatre Bosque

Aquest teatre va néixer amb el nom de Bosque, situat a la zona nord de la població, i fou inaugurat el 14 de març de 1920, amb l’actuació de la companyia d’acròbates de Willy Frediani. El local, que es podria considerar un «teatre d'estiu», era de fustai amb teulada d'uralita. Al 1922 es va constituir la societat Monumental Bosque, que va construir l'escenari nou i l'entrada pel carrer de Meléndez. Al 1923 se'n va fer una ampliació, a càrrec de Lluís Gallifa i Grenzner, i el nom passà a ser el de Monumental Bosque. La programació es basava en el cinema, la revista, la sarsuela i el teatre en vers. Al 1935 va ser rebatejat amb el nom de Teatre Monumental Cinema, i al juliol de 1946 va quedar destruït per un incendi. El mateix arquitecte Lluís Gallifa s'encarregà de construir-lo de nou i es torna a inaugurar el primer dia de l’any 1950 amb l’òpera de Verdi Aida, amb l’orquestra del Gran Teatre del Liceu, tot i que la sala es dedicà plenament a la projecció de cinema.

## El nou Teatre Monumental

A finals del segle XX el vell teatre va ser objecte d'una reforma i remodelació a càrrec de l'Ajuntament, que n'havia adquirit la propietat al 1984 perquè en veia perillar l'existència. A més d'adoptar les mesures de seguretat prescriptives, les reformes van incloure l'estructura de l'edifici, l'escenari i la sala central, que passà a disposar de 780 localitats, 548 a la platea i 232 a l’amfiteatre; també es construí el fossat de l'orquestra, a més dels nous camerinos i la cafeteria, i se'n millorà l'acústica i la il·luminació. Va ser inaugurat de nou el 18 d'abril de 1990, amb un recital de Victòria dels Àngels.
Posteriorment es construí al seu costat l'Aula de Teatre, destinada a ser una escola municipal d'arts escèniques.

## Referències

* 1 2 «Teatre Monumental». Cultura Mataró. [Consulta: 16 febrer 2025].
* 1 2 «Gala de reapertura del Teatro Monumental de Mataró» (en castellà). La Vanguardia, 17-04-1990. [Consulta: 15 febrer 2025].
* ↑ «Teatro Monumental de Mataró - La Guía de Mataró». [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ Cusachs i Corredor, Manuel. «El cinema al Teatre Monumental de Mataró». Vilaweb, 09-01-2003. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «El Monumental, nou de trinca». Tot Mataró, 09-01-2019. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Aula de Teatre». Cultura Mataró. [Consulta: 16 febrer 2025].
# Teatre Municipal de Palafrugell

El Teatre Municipal de Palafrugell (TMP) va ser inaugurat el dia 7 de maig de 1999. Té una capacitat per a 470 persones (302 a platea i 168 a l'amfiteatre) i, a més de la sala del teatre, consta d'una sala d'exposicions al primer pis i una sala d'actes al segon pis. El 1985 l'Ajuntament de Palafrugell presidit per Lluís Medir comprà per 25 milions de pessetes la finca on s'ubicava l'aleshores anomenat Cinema Victòria. El 29 de juliol de 1988 l'Ajuntament de Palafrugell va aprovar el projecte de rehabilitació del Teatre Municipal de Palafrugell. El projecte consistir en enderrocar una part de les obres efectuades al Teatre i aixecar-lo de nou per ampliar l'aforament. L'obra es va iniciar l'any 1992. Tant l'oposició com algunes entitats van criticar aquests canvis en les obres. El Cineclub Garbí gestiona les projeccions de cinema que es fan a la sala.

## Sala d'exposicions

Ja des d'un bon principi, amb la inauguració del nou teatre municipal, l'any 1999 es va considerar la possibilitat que incorporés una sala d'exposicions, un equipament cultural necessari per a qualsevol població. Fins a aquell moment les exposicions programades des de l'Àrea de Cultura s'havien de realitzar en el Museu del Suro, a Can Genís o en sales privades. Gràcies a la nova sala del museu es varen poder destinar exclusivament als seus usos concrets.
Aquesta sala es troba en el primer pis del TMP i, amb una planta allargada, consta de 20 metres lineals d'exposició. Les exposicions que s'hi programen són totes elles molt variades. Es troben exposicions de temes tradicionals com mostres de pessebres o fotografia dedicada a les tradicions locals d'Els Pastores, del Carroussel Costa Brava o del Carnaval de les escoles; exposicions solidàries organitzades per la Creu Roja; exposicions d'art contemporani, prioritzant els artistes del territori, tan de pintura com fotografia; exposicions de la Biennal Miserachs i d'altres.

## Referències

* 1 2 «El Teatre Municipal, una realitat». Nou Palafrugell, núm. 139, 7 al 31 maig 1999 [Consulta: 3 juliol 2012].
* 1 2 Massaguer, Santi. 20 anys de democràcia a can Bech. Quaderns de Palafrugell. Palafrugell: Ajuntament de Palafrugell, Diputació de Girona, 1999, p. 152. ISBN 84-86812-95-X.
* ↑ «Aprovat el projecte de remodelació del Teatre Municipal». Can Bech, juliol – agost 1988, pp. 6 - 7 [Consulta: 3 juliol 2012].
* ↑ Cornellà i Font, Albert. «El cinema en versió original es fa un lloc a Girona». Diari de Girona, 15-08-2016. [Consulta: 30 desembre 2022].

## Vegeu també

* Cercle Mercantil (Palafrugell)

## Enllaços externs

* Lloc web sobre el Teatre Municipal al web de l'Ajuntament de Palafrugell Arxivat 2013-10-10 a Wayback Machine.
# Nilòmetre

El nilòmetre (del grec Nilometer, mesura del riu Nil) és un sistema d'amidament de la crescuda del riu Nil, basat en els vasos comunicants. Consistia construccions escalonades o pous, diferents quant al seu disseny però tots tenien una columna on es marcava el nivell, i servia per determinar els impostos (si la crescuda era important, la collita era bona i els impostos es podien apujar).

## Descripció

El sistema, de manera primària, fou utilitzat a l'antic Egipte, i en queden restes a alguns temples, com al d'Edfú. Més tard, el sistema fou perfeccionat pels governants àrabs del país (segle ix), amb una obra hidràulica anomenada nilòmetre de Rawda per haver estat construïda a aquesta illa.
Un nivell de les aigües de Nil en Elefantina inferior a sis metres suposava que molts terrenys no podien conrear-se i la consegüent fam en tot el país. Un nivell molt superior als vuit metres causava la inundació dels pobles, destruïa els habitatges i inutilitzava els canals de reg.
| « | ... quan l'ascens arriba a dotze colzes, hi ha fam; en tretze hi ha escassetat; catorze porta alegria; quinze seguretat i setze abundància goig o plaer. | » |
| — Plini el Vell. |||
Cada estiu, les pluges torrencials a les terres altes d'Etiòpia causaven un dràstic increment del cabal d'aigua que flueix cap al Nil des dels seus afluents. Entre juny i setembre, el Nil en el seu transcurs al llarg d'Egipte es desbordava inundant les planes adjacents.
| « | Ara el Nil, quan es desborda, inunda no només al Delta, sinó també porcions del país a banda i banda del seu curs que es pensa que pertanyen a Líbia i Aràbia i que en alguns llocs es troben a dos dies de viatge de les seves ribes. | » |
| — Heròdot |||
Quan retrocedien les aigües, al voltant de setembre o octubre, dipositaven una rica capa al·luvial de llim que afavoria la fertilitat de les terres cultivables.
La inundació, anomenada —ajet— en l'antiga llengua dels egipcis era una de les tres estacions en les quals els antics egipcis dividien l'any.
Els nilòmetres més famosos estan en Elefantina (Assuan), Kom Ombo i a l'illa de Rawda (el Caire).
En construir-se la presa d'Assuan el nivell de les aigües del Nil roman constant al llarg de l'any, acabant-se el cicle d'inundacions en tot Egipte. L'aigua s'eleva mitjançant bombes, els camps són fertilitzats amb adobs químics i el llim es diposita en el fons del gran embassament.

## Vegeu també

* Calendari egipci
* Adob
* Entarquinament

## Referències

* 1 2 3 «Nilòmetre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Doris Behrens-Abouseif. Islamic Architecture in Cairo. American University in Cairo Press. El Caire, 1998. ISBN 977-424-203-3.
* Caroline Williams. Islamic Monuments in Cairo. American University in Cairo Press. El Caire i Nova York, 2004. ISBN 977-424-695-0.

## Enllaços externs

* El Nilòmetre de Rawda a Tour Egypt (anglès).
# Teatre de Jovellanos

El teatre de Jovellanos va ser un teatre de Barcelona situat al núm. 7 del carrer del mateix nom, que va funcionar entre els anys 1867 i 1889.

## Història

El 1871, el promotor Simó Coll i Alzamora va vendre la finca núm. 7 del carrer de Jovellanos, incloent-hi «un teatro llamado de Jovellanos, sala para café, salón de descanso y demás dependencias» a l'adroguer Josep Vintró i Pla (vegeu cases Josep Vintró).
El 1882, per breu temps, va esdevenir un cafè concert francès. Els dies 12 al 14 d'agost del 1888 s'hi va celebrar un congrés obrer amb l'assistència de Pablo Iglesias Posse, on va fundar-se la Unió General de Treballadors.
L'abril del 1890, Rosa Vintró, filla de Josep, va demanar permís per a enderrocar les construccions existents i substituir-les per un nou edifici, projectat per l'arquitecte Antoni Rovira i Rabassa.

## Referències

* 1 2 3 Caballé i Clos, 1934.
* ↑ Diario de Barcelona, de avisos y noticias (edición tarde), 20-03-1867, p. 2649.
* ↑ Morell i Montadi, Carme. El teatre de Serafí Pitarra. Entre el mite i la realitat (1860-1875). Curial Edicions Catalanes. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1995, p. 79. ISBN 8478266615.
* ↑ APHB, notari Lluís Gonzaga Pallós, manual 1.327/48, f. 1326-1350v, 29-07-1871.
* ↑ Almanaque del Diario de Barcelona para el año 1883, 1882, p. 88.
* ↑ La Publicidad. Diario político, de anuncios, avisos y noticias, 10-08-1888, p. 3.
* ↑ Rosa Vintró. «Jovellanos 7. Enderrocar i construir casa». Q127 Foment 418 Q. AMCB, 1889-1890.

## Bibliografia

* Caballé i Clos, Tomàs «Evocaciones Barcelonesas. El teatro de Jovellanos». El Diluvio, 17-11-1934, pàg. 13.
* «TEATRO DE JOVELLANOS. Jovellanos/Tallers. (1867-1889)». Barcelofília (blog). Miquel Barcelonauta, 22-08-2016.
# Teatre de l'Ateneu (Tàrrega)

El Teatre de l'Ateneu de Tàrrega és un espai teatral pertanyent a l'Ateneu de Tàrrega ubicat a la plaça del Carme núm. 12 de Tàrrega. Va ser inaugurat l'any 1922. Des de 1984, la societat de l'Ateneu arrenda l'ús del teatre a l'Ajuntament de Tàrrega. Hi tenen lloc representacions de teatre, concerts i altres activitats socials i culturals. També és un equipament privilegiat de la Fira de Teatre al Carrer. Al llarg d'aquest anys s'hi han anat fent remodelacions i millores. L'aforament del teatre és de 552 butaques.
# Teatre del Cercle Catòlic de Gràcia

El Teatre del Cercle Catòlic de Gràcia és una sala teatral de l'entitat Cercle Catòlic de Gràcia, situada en el mateix edifici, carrer de Santa Magdalena núm. 12, al districte de Gràcia, (Barcelona).

## Enllaços externs

* Web del Teatre del Cercle Catòlic de Gràcia Arxivat 2015-08-23 a Wayback Machine.
# Teatre del Club Helena

El Teatre del Club Helena va ser una sala teatral situada en el primer pis del carrer Ros de Olano, núm. 6, del barri de Gràcia de Barcelona. El teatre formava part de la seu social del Club Helena. Tenia una capacitat de 472 butaques. Tenia un quadre escènic de teatre amateur que hi feia representacions de teatre dramàtic i sarsueles. El teatre va ser tancat el 2004, ja que no complia els requeriments de seguretat i l'entitat no podia afrontar-ne el condicionament.

## Programació

* 1965, 12 desembre. L'amor és una comèdia.
* 1967, 12 març. Don Manolito de Pablo Sorozábal.
* 1971, 14 març. Marbella, mon amour d'Alonso Millán.
* 1972, 18 juny. La venganza de Don Mendo de Pedro Muñoz Seca.
* 1975, 23 novembre. Olvida los tambores d'Ana Diosdado.

## Enllaços externs

* Notícia on s'informa que el teatre ha passat a ser unes oficines privades (2009).
# Istra (riu)

L'Istra - Истра (rus) - és un riu de Rússia que passa per l'óblast de Moscou. És un afluent per l'esquerra del Moskvà, que pertany a la conca hidrogràfica del Volga.
L'Istra neix a uns 70 km al nord-oest de Moscou, a la regió de Klin, i va en direcció sud. S'ha construït un gran embassament al seu recorregut, l'Istrínskoie Vodokhrànilisxe.
El riu passa per la ciutat d'Istra. Després d'un recorregut de 113 km, desemboca al Moskvà per la riba esquerra, entre les ciutats de Zvenígorod i Moscou.
# Neto

El Neto és un riu d'Itàlia a la Calàbria, el segon més important de la regió. El seu nom llatí era Neaethus i el grec Νέαιθος. Desemboca al golf de Tàrent, prop de Crotona.
Estrabó diu que el seu nom deriva del fet que en aquest lloc les dones troianes capturades pels grecs al final de la guerra de Troia van incendiar les naus que les portaven per obligar als seus captors a establir-se en aquella part del territori, cosa que també comenta Plini el Vell. Licòfron anomena al riu Ναύαιθος, que vol confirmar l'origen del nom, a partir de ναῦς i αἴθω, cremar les naus. Teòcrit alaba l'herba abundant que creix a les seves ribes.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Neaethus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 25 gener 2023].
Viccionari
# Reconquista

Reconquista és una ciutat al nord de la província de Santa Fe, Argentina, a 327 quilòmetres de la capital provincial. És el cap de partit del departament General Obligado, i té 66.187 habitants segons el cens de 2001 INDEC. La ciutat és en un braç del riu Paranà enfront de la ciutat de Goya, Corrientes. Reconquista va ser fundada el 27 d'abril de 1872 com un fort militar, establerta pel coronel Manuel Obligado, en terrenys que havien pertangut la missió jesuïta Reducción San Jerónimo del Rey. Va ser declarada ciutat el 1921.

## Enllaços externs

* «Gobierno de la Ciudad» (en castellà). [Consulta: 14 setembre 2014].
* http://www.reconquistahoy.com
* http://www.portalreconquista.com.ar/ Arxivat 2008-06-16 a Wayback Machine.
* http://www.mininterior.gov.ar/municipios/masinfo.php?municipio=SFE258
# Teleogramma gracile

Teleogramma gracile és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Congo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Snoeks, J. i G. De Boeck, 1991. Teleogramma. p. 472-473. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, New Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, G. S., 1939: The possible identity of the Congo fish Teleogramma with the cichlid genus Leptolamprolodus. Stanford Ichthyological Bulletin v. 1 (núm. 4): 160.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Takahashi, T. i K. Nakaya, 2002: Description and familial allocation of the African fluvial genus Teleogramma to the Cichlidae. Ichthyological Research v. 49 (núm. 2): 171-180.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB