OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frida

Frida és una pel·lícula mexicana dirigida per Julie Taymor, estrenada el 2002, i guanyadora de dos Oscar i un Globus d'Or.

## Argument

La pel·lícula representa la vida de la pintora surrealista Frida Kahlo, i retrata la torturada vida personal de l'artista mexicana. Des de la seva complexa i duradora relació amb el seu espòs i mentor, Diego Rivera (Alfred Molina), i la seva relació il·lícita i controvertida amb Lev Trotski, fins als seus romàntics i provocatius embolics amb dones. Frida va viure de manera audaç, com una sensual revolucionària política i artística.

## Repartiment

* Salma Hayek: Frida Kahlo
* Alfred Molina: Diego Rivera
* Geoffrey Rush: Lev Trotski
* Ashley Judd: Tina Modotti
* Antonio Banderas: David Alfaro Siqueiros
* Diego Luna: Alejandro Gonzalez Arias
* Valeria Golino: Lupe Marín
* Mía Maestro: Cristina Kahlo
* Roger Rees: Guillermo Kahlo
* Edward Norton: Nelson Rockfeller
* Margarita Sanz: Natalia Trotski
* Patricia Reyes Spíndola: Matilde Kahlo
* Lila Downs: Cantant
* Chavela Vargas: "La Pelona"
* Julian Sedgwick: Reporter de Nova York
* Didi Conn: Mesera
* Saffron Burrows: Gracie

## Al voltant de la pel·lícula

* Salma Hayek produeix la pel·lícula juntament amb Nancy Hardin.
* L'actriu ha comptat amb la desinteressada col·laboració de molts dels seus amics, com Antonio Banderas, Edward Norton, Ashley Judd i Geoffrey Rush, que intervenen en la pel·lícula.
* Jennifer Lopez també va estar interessada a interpretar el paper de Frida Kahlo, però finalment va ser Salma Hayek qui ho va fer.
* És protagonitzada per Salma Hayek, que havia estat sempre interessada en aquest projecte.

## Premis i nominacions
### Premis

2003
* Oscar al millor maquillatge per John E. Jackson i Beatrice De Alba
* Oscar a la millor banda sonora per Elliot Goldenthal
* Globus d'Or a la millor banda sonora original per Elliot Goldenthal

### Nominacions

* Oscar a la millor actriu per Salma Hayek
* Oscar a la millor direcció artística per Felipe Fernández del Paso i Hania Robledo
* Oscar al millor vestuari per Julie Weiss
* Oscar a la millor cançó original per Elliot Goldenthal (música) i Julie Taymor (lletra), per la cançó "Burn It Blue".
* Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Salma Hayek

## Referències

* ↑ L'escriba. «Cineclub Vic. Frida», 18-02-2024. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ «Frida controversy brews with Mexican critics» (en anglès). Screendaily, 27-03-2002. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ «BFI | Film & TV Database | FRIDA (2002)», 14-01-2009. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ Tuckman, Jo «That Frida feeling» (en anglès). The Guardian, 30-08-2001. ISSN: 0261-3077.
# Alexandra de Grècia (gran duquessa de Rússia)

Alexandra de Grècia, gran duquessa de Rússia (Corfú 1870 - Ilinskoie, Rússia 1891). Princesa de Grècia i de Dinamarca. Filla del rei Jordi I de Grècia i de la gran duquessa Olga de Rússia. Era neta del rei Cristià IX de Dinamarca i besneta del tsar Nicolau I de Rússia.
El 1888 va ser compromesa amb el gran duc Pau de Rússia fill del tsar Alexandre II de Rússia i de la princesa Maria de Hessen-Darmstadt, casant-se l'any següent a Sant Petersburg.
Del matrimoni entre la princesa grega i el gran duc rus en nasqueren dos fills:
El naixement del segon fill es produí en unes circumstàncies molt especials, ja que nasqué abans d'haver complert el procés de gestació i en una propietat rural de l'interior de Rússia on tan sols fou possible trobar una comadrona local. El part es complicà i el 24 de setembre de 1891 Alexandra moria com a resultat de complicacions en el part.
Els seus fills quedaren sota la custòdia del gran duc Sergi de Rússia i de la gran duquessa Elisabet de Hessen-Darmstadt durant l'exili del gran duc Pau després de contraure matrimoni morganàticament.
El gran duc Dimitri participà en l'assassinat de Rasputín, fou exiliat a Geòrgia per la qualcosa pogué escapar de la Revolució russa.

## Referències

* ↑ Mager, 1998, p. 124.
* ↑ «Hace 130 años: la trágica muerte de la princesa Alejandra Georgievna de Grecia en Rusia» (en castellà). Monarquías, 24-09-2021. [Consulta: 8 març 2025].

## Bibliografia

* Mager, Hugo. Carroll and Graf Publishers Inc. Elizabeth: Grand Duchess of Russia, 1998. ISBN 0-7867-0678-3.
* Zeepvat, Charlotte. The Camera and the Tsars: A Romanov Family Album. Sutton Publishing Inc., 2004. ISBN 0-7509-3049-7.
# Sidi Bouzid Est

La delegació o mutamadiyya de Sidi Bouzid Est (àrab: معتمدية سيدي بوزيد الشرقية, muʿtamadiyyat Sīdī Būzīd ax-Xarqiyya) és una delegació o mutamadiyya de Tunísia a la governació de Sidi Bouzid, formada per la part sud-est i nord-est de la ciutat de Sidi Bouzid i el territori en direcció a Faidh (uns 11 km a l'est) i Sidi Khélif (18 km al nord-est de la ciutat), fins a les muntanyes del Djebel Echrahil al nord-est i Debel Akrouta i Djebel Nara al nord. Tenia 45.490 habitants al cens del 2004.

## Administració

Com a delegació o mutamadiyya, duu el codi geogràfic 43 52 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en dotze sectors o imades:
* El Ahouaz (43 52 51)
* Bennour (43 52 52)
* Faiedh (43 52 53)
* El Assouada (43 52 54)
* El Amra (43 52 55)
* El Makarem (43 52 56)
* El Makarem Est (43 52 57)
* El Okla (43 52 58)
* Aïn Rebaou (43 52 59)
* El Henia Abazid (43 52 60)
* Garet Hadid (43 52 61)
* Ezzitouna (43 52 62)
A nivell de municipalitats o baladiyyes, forma part de la municipalitat de Sidi Bouzid (codi geogràfic 43 11). Per un decret del 26 de maig de 2016, els sectors d'El Ahouaz, El Assouada, Ezzitouna, Garet Hadid i Aïn Rebaou van constituir una nova municipalitat, El Assouada (codi 43 23).

## Referències

* ↑ «Sidi Bouzid Est (Delegation, Tunisia) - Population Statistics, Charts, Map and Location» (en anglès). [Consulta: 11 agost 2018].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 107-111. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 157. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «أمر حكومي عدد 600 لسنة 2016 مؤرخ في 26 ماي 2016 [Decret governamental núm. 2016-600 del 26 de maig de 2016]». الرائد الرسمي للجمهورية التونسية [Diari Oficial de la República Tunisiana], any 159 núm. 43, 27-05-2016, p. 1961-1963. ISSN: 9061 0330 9061.
* ↑ «الهوية [Identitat]» (en àrab). بلدية الاسودة. [Consulta: 18 desembre 2023].
# Sidi Makhlouf

Sidi Makhlouf (àrab: سيدي مخلوف, Sīdī Maẖlūf) és una vila de Tunísia a la governació de Médenine, situada uns 14 km al nord de Médenine. Construïda en un oasi, es troba al centre de la governació i limita a l'est amb la vila de Bou Grara, al costat de l'antiga Gightis; al nord amb Jorf i Marsa El Jorf; a l'oest amb Anchoun, al costat del lloc de Gourine; i al sud amb la vila de Koutine i la delegació de Médenine Nord. La ciutat té uns mil habitants i és capçalera d'una delegació de 26.740 habitants (2004).

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 52 59 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en onze sectors o imades:
* Sidi Makhlouf (52 59 51)
* El Grine (52 59 52)
* El Maghzaouia (52 59 53)
* El Jourf (52 59 54)
* Bedoui (52 59 55)
* Amra (52 59 56)
* Er Ragouba Est (52 59 57)
* Er Ragouba Ouest (52 59 58)
* El Ghabai (52 59 59)
* El Gosba (52 59 60)
* Darjaoua (52 59 61)
Al mateix temps, des de l'11 de setembre de 2015 forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 52 18), constituïda pel decret governamental núm. 2015-1273.

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 116-119. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «Décret gouvernemental n°2015-1277 du 11 septembre 2015, relatif à la création de la commune de Joumine au gouvernorat de Bizerte» (pdf) (en francès), 22-09-2015. [Consulta: 26 octubre 2023].
* ↑ «Sites web des municipalités» (en francès). Portail des Collectivités Locales. Ministère de l'Intérieur. [Consulta: 9 octubre 2023].
# Siegfried Gienger

Siegfried Gienger (Baviera, 15 d'abril de 1937) és un antic pilot d'enduro i trial alemany de renom internacional durant la dècada del 1960. Especialista en petites cilindrades, va guanyar el Campionat d'Europa d'enduro de 100cc de 1968 i va formar part de l'equip de la RFA que va guanyar el Trofeu als Sis Dies Internacionals d'Enduro el mateix any.
A començaments de la dècada del 1960 Gienger fou un dels pioners del trial tant a Alemanya com al continent europeu, on aquesta modalitat s'hi començava a introduir provinent de les illes britàniques, al costat d'altres alemanys com ara Gustav Franke, Andreas Brandl, Alfred Lehner i Günter Sengfelder. El 1960 en va guanyar el Campionat d'Alemanya en la cilindrada dels 200cc amb una DKW i els anys 1965 i 1967 es va classificar entre els deu primers a la Challenge Henry Groutards amb una Zündapp, la seva marca habitual.

## Referències

* 1 2 «The Podium ... Gienger Siegfried» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Männer der ersten stunde - Einleitung» (PDF) (en alemany). Trialsport. zirndorf.de, núm. 540, 02-12-2021, pàg. 46-47 [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «B.M.W. ou Zündapp : rêves de jeunesse - Z'humeurs & Rumeurs» (en francès). zhumoriste.over. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «European Enduro Championships 1968 – 1981» (en anglès). speedtracktales.com. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «ISDE PALMARES SINCE 1913» (en anglès). fim-isde.com. FIM. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Männer der ersten stunde - 1967 Erfuhr die Challenge Henry Groutars die Aufwertung zur Europameisterschaft» (PDF) (en alemany). Trialsport. zirndorf.de, núm. 547, 02-12-2021, pàg. 48-54 [Consulta: 22 maig 2023].
# Gabriel Bebeșelea

Gabriel Bebeșelea (Sibiu, 29 de setembre de 1987) és un director d'orquestra romanès. Actualment, entre d'altres, és el director principal de l'Orquestra Filharmònica "George Enescu" de Bucarest, la Filharmònica de Macedònia del Nord i de la Filharmònica de Cluj-Napoca.
Amb trenta-un anys, Gabriel Bebeşelea fou reconegut com «un dels directors més dotats nascuts en les darreres dècades a Romania» després de rebre el primer premi del Concurs de Direcció "Jeunesses Musicales" (Bucarest 2011).
Bebeşelea va ser nomenat director principal l'Òpera nacional romanesa de Iaşi el 2011, convertint-se en el director principal més jove de Romania. El 2015, després de guanyar el primer premi del “Lovro von Matačić” Concurs de Direcció (Zagreb 2015) va ser nomenat director principal de l’Òpera nacional romanesa de Cluj-Napoca.
El setembre de 2018, amb la Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin, va enregistrar l’oratori redescobert de George Enescu Strigoii (Els fantasmes) i la Pastorale-Fantaisie, que no s'havia interpretat més des de l'estrena el 1899.
El 2020, Gabriel Bebeşelea va assumir el càrrec de director principal de l'Orquestra Filharmònica "George Enescu" de Bucarest, afegint-se als seus càrrecs com a director principal de la Filharmònica de Macedònia del Nord i director principal de l'Orquestra Filharmònica Estatal "Transilvania" de Cluj-Napoca, que va assumir a principis de la temporada 2016/17.
Gabriel Bebeşelea gaudeix d'una vibrant carrera internacional, sent convidat per reconeguts conjunts com el Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin, el Konzerthausorchester Berlin, la Royal Philharmonic Orchestra, l’Orchester National du Capitole de Toulouse, l’Orchester National de Lille, l’Opéra de Marseille, l'Orquestra Simfònica de Barcelona, l'Orquestra Simfònica de Singapur, l'Orquestra Filharmònica Nacional de Rússia, l'Orquestra Simfònica Acadèmica Estatal de Rússia "Evgeny Svetlanov" i l'Òpera de Perm.

## Referències

* ↑ «Dades naixement» (en anglès). rateyourmusic. [Consulta: 5 setembre 2021].
* 1 2 «Biografia». oscyl.com. [Consulta: 14 setembre 2023].
* ↑ «„În secolul XXI nu mai ajunge să facem doar concerte bune”. Gabriel Bebeșelea, dirijor» (en romanès). Scena9. [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ George Enescu Festival Journal, 7 de setembre de 2011
* ↑ «Biografia» (en anglès). RSB. [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ «Biografia». codalario.com. [Consulta: 14 setembre 2023].
* ↑ «Biografia» (en anglès). Festival George Enescu. Arxivat de l'original el 5 de setembre 2021. [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ «Biografia». gabrielbebeselea.com. [Consulta: 14 setembre 2023].
# Leo Blech

Leo Blech (Aquisgrà, 21 d'abril de 1871 - 25 d'agost de 1958, Berlín) fou un compositor alemany. Deixeble de Bargiel i Rudorff a Berlín, de 1893 a 1899 fou mestre de capella del teatre de l'Òpera d'Aquisgrà, simultaniejant aquest càrrec amb la continuació dels seus estudis sota la guia de Humperdinck durant els mesos d'estiu. Per aquesta època va compondre les seves primeres òperes Aglaja i Cherubina. El 1899 marxà a Praga com a primer mestre de capella del Deutsches Landes-Theater; el 1906 ocupà el mateix càrrec en l'Hofoper Berlin, i el 1913 aconseguí el nomenament de General-Musik-Direktor. 1938 - 1941 a Riga, 1941 - 1949 a Estocolm, 1949 - 1953 de nou a Berlin.
Va escriure nombroses obres teatrals, devent citar-se entre les que major èxit assoliren l'òpera còmica en un acte Das war ich (Dresden, 1902), i les titulades Aschenbrödel (Praga, 1905) i Versiegelt (Hamburg, 1908), més l'opereta Die Strohwitwe (Hamburg, 1920).
De les seves obres per a orquestra cal citar els poemes simfònics Die Nonne, Trost in der Natur i Waldwanderung, i entre les compostes per a cors amb acompanyament orquestral, Von den Englein (per a veus de dona) i Sommernacht. Va publicar diverses sèries de lieder i peces per a piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. II, pàg. 304 (ISBN 84-239-4572-3)
# Notoraja lira

Notoraja lira és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 41,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu fins als 1.050 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ McEachran, J.D. & Last, P.R., 2008. New deepwater skates of the genus Notoraja (Rajoidei: Arhynchobatidae) from southern Australia and the eastern Indian Ocean. Pp. 155-172. A: Last, P.R., White, W.T., Pogonoski, J.J. & Gledhill, D.C. (eds.): Descriptions of new Australian skates (Batoidea: Rajoidei). CSIRO marine and atmospheric research paper núm. 021.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pangio apoda

Pangio apoda és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,8 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres:51-53.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia.

## Referències

* ↑ Blyth E. 1860. Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2). 138-174.
* ↑ Britz, R. & Maclaine, J. (2007): A review of the eel-loaches, genus Pangio, from Myanmar (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, 18 (1): 17-30.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Pangio apoda» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Esfactèria

Esfactèria (grec antic: Σφακτηρία, Sphakteria) és una petita illa a l'entrada de la badia de Pilos al Peloponès.
Fou el lloc on es va lliurar la batalla d'Esfactèria durant la guerra del Peloponnès, entre Atenes i Esparta (425 aC) quan un grup d'uns 400 espartans es va refugiar a l'illa després de la batalla de Pilos, però es van haver de rendir a Cleó i Demòstenes.
A la guerra de la independència de Grècia s'hi va lliurar la batalla de Navarino (1826) entre rebels grecs i otomans; 200 grecs van quedar bloquejats a l'illa per la flota d'Ibrahim Pasha; els otomans controlaven la mar i el castell de Navarino; el capità Tsamados va planejar el seu rescat i en un atac nocturn va poder rescatar als 200 grecs, però en escapar foren interceptats per diverses naus otomanes; la batalla va durar dues hores i els grecs van poder escapar però amb diverses baixes entre els quals el capità Tsmados i el general Santaroza.

## Referències

* ↑ Cf. Plató, Menexen, 242c.
* ↑ Purdy, John. The new sailing directions for the Mediterranean sea, the Adriatic sea .... Londres: R.H. Laurie, 1826, p. 213.
* ↑ «Diodorus Siculus, 12.61-63». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Magnesioleydetita

La magnesioleydetita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom per ser l'anàleg de magnesi de la leidetita, amb el magnesi substituint ${\ce {Fe^2+}}$. El nom de l’arrel correspon a Jean-Claude Leydet (18 d’abril de 1961 - 21 de novembre de 2018), mineralogista aficionat de Brest (França) i col·leccionista de minerals d'urani.

## Característiques

La magnesioleydetita és un sulfat de fórmula química Mg(UO₂)(SO₄)₂·11H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 66647, 66648, 66649 i 66650.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Markey, situada al Red Canyon, dins el comtat de San Juan (Utah, Estats Units). Al mateix comtat ha estat descrita en un altre indret: a la mina Widowmaker, al White Canyon. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Magnesioleydetite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 juny 2021].
# Tristramella

Tristramella és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids que es troba a Síria i Israel.

## Taxonomia

* Tristramella intermedia (Steinitz & Ben-Tuvia, 1959) †
* Tristramella magdalainae (Lortet, 1883)
* Tristramella sacra (Günther, 1865)
* Tristramella simonis (Günther, 1864)
** Tristramella simonis intermedia (Steinitz & Ben-Tuvia, 1959)
** Tristramella simonis magdalenae (Lortet, 1883)
** Tristramella simonis simonis (Günther, 1864)

## Referències

* ↑ Trewavas, E., 1942. The cichlid fishes of Syria and Palestine. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 11) v. 9 (núm. 55): 526-536.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* 1 2 Günther, A., 1865. Report on a collection of reptiles and fishes from Palestine. Proceedings of the Zoological Society of London. 1864 (pt 3): 488-493.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-15 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Steinitz, H. i A. Ben-Tuvia, 1960: The cichlid fishes of the genus Tristramella Trewavas. Annals and Magazine of Natural History (Series 13) v. 3 (núm. 27): 161-175.
# Maria Glòria Renom i Vallbona

Maria Glòria Renom i Vallbona (Barcelona, 1947) és una política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la VII, VIII, IX i X legislatures.

## Biografia

Es filla de l'insigne tenor Gaietà Renóm. Diplomada en magisteri a l'Escola Normal de Magisteri de Barcelona, llicenciada en filosofia i lletres, amb l'especialitat de psicologia, a la Universitat de Barcelona, i llicenciada en filosofia i ciències de l'educació a la Facultat de Pedagogia de la Universitat de Barcelona.
Ha estat professora i tutora a l'Escola Pia Balmes de Barcelona durant catorze anys, on va ser responsable del Gabinet de Psicologia durant tres anys. També ha estat col·laboradora amb Rosa Sensat en recerca metodològica de l'aprenentatge de la lectoescriptura, col·laboradora en diagnòstic i teràpia individual i familiar del Gabinet de Psicologia Credeyta per a nens superdotats i col·laboradora en teràpia i rehabilitació individual i familiar del Centre Mèdic de Cardiologia Deicon.
És membre de la Junta de la Federació de Barcelona i de la Confederació d'Associacions de Pares d'Alumnes de les Escoles Cristianes de Catalunya des del 1986, de la qual ha estat presidenta. També és membre del Consell i de la Comissió Permanent del Secretariat de l'Escola Cristiana i col·laboradora del Programa Família-Escola Acció Compartida (FEAC).
Ha publicat el llibre Cent anys d'escultura catalana amb la Càtedra Gaudí de la Facultat d'Arquitectura de Barcelona i una col·lecció de llibres per a l'aprenentatge de la lectoescriptura amb Rosa Sensat.
És fundadora de la coral Canticel i responsable del Concert de Santa Cecília del Districte de Sarrià-Sant Gervasi de Barcelona i de l'agrupació coral Cors Santa Cecília, integrada per dotze corals de diverses associacions de mares i pares d'alumnes. Ha col·laborat a Ràdio Canal Barcelona (RKB), en uns programes matinals sobre la família i la conciliació; a Ràdio Gràcia, sobre l'educació, i a TV2, en uns programes sobre la sarsuela a Catalunya.
És militant de Convergència Democràtica de Catalunya (CDC) des del 1993 i diputada per la província de Barcelona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2003, 2006, 2010 i 2012

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la VIII Legislatura p. 137