OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Miquel de Soriguerola

Sant Miquel de Soriguerola és una església romànica situada a l'entitat de població de Soriguerola pertanyent al municipi de Fontanals de Cerdanya a la comarca de la Baixa Cerdanya. És una obra protegida com a bé cultural d'interès local.

## Història

La Comtessa Elisabet, muller del Comte Guifré II de Cerdanya, l'any 1035 va fer donació al Monestir de Serrateix dels pobles de Soriguera i Soriguerola, junt amb l'església de St. Miquel i amb els seus delmes i primícies. Aquesta possessió li reconeix el Procurador dels feus reials a Cerdanya el 1267. Els càtars partidaris del comte Foix i Arnald de Castellbó saquejaren l'església el 1198. Hi havia un frontal del segle xiii amb pintures que representen la lluita de Sant Miquel contra el dimoni. Aquest frontal es troba la NNAC i és d'influència franco-gòtica.

## Edifici

És una petita església d'una sola nau amb volta de canó lleugerament apuntada, amb la porta al sud, essent molt estreta i baixa. El campanar, a l'oest, és en forma d'espadanya senzilla, havent perdut les llosses. Sota del campanar s'obra una petita finestra. L'altar és en hemicicle i té finestra absidal de mig punt. Actualment l'església està tota enguixada i pintada, trobant-se en força mal estat. S'observa una petita esquerda al llarg del sostre de la nau. Per l'exterior cal senyalar que la teulada de l'absis està plena d'herbes i que s'observa petites formacions de pedres disposades en "opus spicatum". Al costat nord-est s'hi troba adossada una construcció nova. El frontispici a la part meridional està construït amb filades d'opus spicatum i amb un campanar de cadireta petit i descentrat. A l'absis també s'aprecia l'opus spicatum i una finestra, amb doble esqueixada, en el seu centre.

## Pintura

Procedent d'aquesta església es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya a Barcelona, un possible frontal d'altar pintat sobre fusta, representant la psicòstasi amb sant Miquel i el dimoni pesant les ànimes, a la part baixa es troba l'escena del Sant Sopar així com la lluita de Sant Miquel amb el drac. La pintura és atribuïda a l'anomenat mestre de Soriguerola. Una imatge romànica del segle xii d'una Mare de Déu amb Nen, va desaparèixer a la guerra civil espanyola de l'any 1936.

## Vegeu també

* Art romànic de la Baixa Cerdanya

## Referències

* 1 2 «Sant Miquel de Soriguerola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Bibliografia

* Costa, Ricardo da. A Taula de Sant Miquel (séc. XIII) do mestre de Soriguerola (Baixa Cerdanha - Catalunha), en CAVALCANTI, Carlos M. H. (dir.). História, imagem e narrativas. Rio de Janeiro: Revista Eletrônica, n. 2, ano 1, abril/2006. ISSN 1808-9895
* Ventosa i Serra, Enric. Les Esglésies romàniques de la Cerdanya. Farell Editors, 2004. ISBN 84-95695-39-1.
# Tuiskon Ziller

Tuiskon Ziller (Wasungen, Turíngia, 22 de desembre del 1817 - Leipzig, 20 d'abril del 1882) va ésser un pedagog alemany, deixeble de Johann Friedrich Herbart.
Fundà el 1861 a Leipzig un seminari de pedagogia. En 1864 va ser nomenat professor associat de la Universitat de Leipzig.
Treballà especialment en els conceptes de concentració i de graus formals. En el primer cas, considerant que tot l'ensenyament és matèria de reflexió, i en el segon cas, partint dels esmentats graus formals per a l'elaboració d'un esquema per a cada lliçó. Ziller va ser una figura destacada del herbartianisme i des de 1868 president fundador de l'Associació per a l'Educació Científica .

## Referències

* ↑ Monés i Pujol-Busquets, Jordi: Diccionari abreujat d'educació. Col·lecció Guix, núm. 10. Graó Editorial, Barcelona. ISBN 84-85729-43-9, plana 85.

## Enllaços externs

* Obres de Tuiskon Ziller a la Biblioteca Nacional Alemanya. (alemany)
* Tuiskon Ziller a l'Enciclopèdia Britànica. (anglès)
# Cantó de Gordon

El cantó de Gordon és un cantó francès del departament de l'Òlt, a la regió d'Occitània. Està enquadrat al districte de Gourdon, té 10 municipis i el cap cantonal és la sotsprefectura de Gordon.

## Municipis

* Anglars e Nosac
* Gordon
* Milhac
* Pairinhac
* Rofilhac
* Sent Circ de Madelon
* Sent Circ e Solhaguet
* Sent Clar
* Sent Proget
* Lo Vigan

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1988 | Lucien Cabanès | MRG |
| 1988- | Etienne Bonnefond | PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 6.634 | 7.498 | 7.250 | 7.482 | 7.583 | 7.995 | 8.178 |
# Ca l'Orench

Ca l'Orench és un edifici cantoner del municipi de Blanes (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Projectat per Francesc Folguera l'any 1926, està situat al número 34 del carrer Ample. A la planta baixa hi ha una pastisseria que manté la decoració típica dels comerços de principis del segle xx. El pis inferior ha sofert grans modificacions, tot i que conserva l'ostentosa porta principal, amb decoracions i relleus inspirats a l'estil barroc. Les finestres de la planta superior presenten motllures decorades. A sobre hi ha una terrassa, al centre de la qual hi ha una galeria porxada d'arcades de mig punt.

## Descripció

És un edifici de dues plantes amb terrassa porxada que dona a tres carrers: al carrer Ample, al carrer del Raval i al carrer Valls. La planta baixa està adaptada a dos comerços i un d'ells té una porta monumentalitzada. Consta d'un arc de mig punt amb decoració barroca de frontó truncat, d'un escut municipal i d'una coronació que representa gerres plenes de fruita, enllaçant ja amb una de les finestres del primer pis. Aquest té diverses obertures rectangulars amb marcs motllurats de pedra, amb relleus vegetals i petites mènsules, i una obertura d'ull de bou a la façana principal. La cornisa consta de decoracions circulars i motllures vegetals. El lateral del carrer Valls també té, al primer pis, un relleu amb vas de fruites com a l'entaulament de la porta principal. Pel que fa a la galeria porxada que hi ha sobre el primer pis, ocupa la part central de l'edifici i té tres arcades de mig punt amb la cornisa emmotllurada i pilars quadrats amb decoració vegetal.
La restauració i reconstrucció fou a càrrec de Francesc Folguera (1926).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ca l'Orench». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].

## Enllaços externs

* «Ca l'Orench». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
* Annex de Promoció econòmica de l'Ajuntament de Blanes
# Districte de Nontronh

El Districte de Nontron és un dels quatre districtes del departament francès de la Dordonya, a la regió de la Nova Aquitània. Té 8 cantons i 80 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Nontron.

## Cantons

* cantó de Bussiera Badiu ;
* cantó de Champanhac ;
* cantó de Jumilhac lu Grand ;
* cantó de La Noalha ;
* cantó de Maruelh ;
* cantó de Nontron ;
* cantó de Sent Pardol la Ribiera ;
* cantó de Tivier.

## Vegeu també

* Cantons de la Dordonya
# Districte de Draguinhan

El Districte de Draguinhan és un dels tres districtes del departament francès del Var, a la regió de Provença-Alps-Costa Blava. Té 12 cantons i 58 municipis. El cap cantonal és Draguinhan.

## Cantons

* cantó de Calàs
* cantó de Comps d'Artubi
* cantó de Draguinhan
* cantó de Faiença
* cantó de Frejús
* cantó de Grimaud
* cantó de Lòrgas
* cantó de Lo Luc
* cantó de Lo Muei
* cantó de Sant Rafèu
* cantó de Sant Tropetz
* cantó de Salernas

## Vegeu també

* Cantons del Var
# Districte de Gap

El Districte de Gap és un dels dos districtes del departament francès dels Alts Alps, a la regió de Provença-Alps-Costa Blava. Té 23 cantons i 139 municipis. El cap del districte és la prefectura de Gap.

## Cantons

* cantó d'Aspres de Buèch ;
* cantó de Barciloneta ;
* cantó de Chorge ;
* cantó d'Ambrun ;
* cantó de Gap Campanha ;
* cantó de Gap Centre ;
* cantó de Gap Nord-Est ;
* cantó de Gap Nord-Oest ;
* cantó de Gap Sud-Est ;
* cantó de Gap Sud-Oest ;
* cantó de La Bastia Nòva ;
* cantó de L'Aranha Montaiglin ;
* cantó d'Orsiera ;
* cantó d'Aurpèira ;
* cantó de Ribiers ;
* cantó de Rosan ;
* cantó de Sant Bonet ;
* cantó de Devoluí ;
* cantó de Sant Fermin ;
* cantó de Savina lo Lac ;
* cantó de Sèrres ;
* cantó de Talard ;
* cantó de Vèina.

## Vegeu també

* Cantons dels Alts Alps
# Cantó de Revèl

El cantó de Revèl és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Tolosa, té 13 municipis i té com a cap cantonal Revèl.

## Municipis

* Revèl
* Sant Felitz de Lauragués
* Montagut de Lauragués
* Sent Julian
* Vaudrulha
* Le Bauç
* Romens
* Maurens
* Morvilas Nautas
* Belestar de Lauragués
* Jusas
* Le Falgar
* Nogaret

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# Vals en si menor, op. 69, núm. 2 (Chopin)

El Vals en si menor, op. 69, núm. 2 va ser compost per Frédéric Chopin l'any 1829, encara que fou publicat pòstumament el 1852. El tema principal està en la tonalitat de si menor i té la indicació de tempo Moderato. És una de diverses obres que el compositor esperava que fossin cremades després de la seva mort.
La peça és en gran part malenconiosa amb canvis a si major i un retorn al tema original. Tècnicament no és exigent i és una de les peces més conegudes de Chopin.

## Referències

* 1 2 Johnston, Blair. «Waltz for piano No. 10 in B minor, Op. 69/2, CT. 216». AllMusic. [Consulta: 23 juliol 2015].
# Valsos op. 34 (Chopin)

Els tres Valsos op. 34, van ser compostes per Frédéric Chopin entre 1834 i 1838 i publicats el 1838 amb el títol de Grans valsos brillants. Amb el temps, aquest títol ha quedat reservat per al Vals en mi bemoll major, op. 18. 1) Vals en la bemoll major, op. 34, núm. 1 És un dels valsos de Chopin més llargs. En la tonalitat de la bemoll major. La peça s'introdueix amb una fanfàrria abans de la modulació a re bemoll major a través d'una secció central bonica i tranquil·la. La part final, un altre cop en la bemoll major, porta a una coda amb la qual conclou la peça.
2) Vals en la menor, op. 34 núm. 2 Aquest vals animat però lent està en la tonalitat de la menor. Tot i que va ser el primer a ser compost, fou el segon a ser publicat.
3) Vals en fa major, op. 34 núm. 3 Va ser compost el 1838 i publicat el mateix any.

## Referències

* ↑ "Waltz in A-flat major, Op. 34 No. 1", work details, note by Mieczysław Tomaszewski, Fryderyk Chopin Institute
* ↑ "Waltz in A minor, Op. 34 No. 2", work details, note by Mieczysław Tomaszewski, Fryderyk Chopin Institute
* ↑ "Waltz in F major, Op. 34 No. 3", work details, note by Mieczysław Tomaszewski, Fryderyk Chopin Institute
# Districte de Grenoble

El Districte de Grenoble és un dels tres districtes del departament francès de la Isèra, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 39 cantons i 237 municipis. El cap del districte és la prefectura de Grenoble.

## Cantons

cantó d'Allevard - cantó de Bourg-d'Oisans - cantó de Clelles - cantó de Còrps - cantó de Domène - cantó d'Échirolles-Est - cantó d'Échirolles-Oest - cantó d'Eybens - cantó de Fontaine-Sassenage - cantó de Fontaine-Seyssinet - cantó de Goncelin - cantó de Grenoble-1 - cantó de Grenoble-2 - cantó de Grenoble-3 - cantó de Grenoble-4 - cantó de Grenoble-5 - cantó de Grenoble-6 - cantó de Mens - cantó de Meylan - cantó de Monastièr de Clarmont - cantó de La Mura - cantó de Pont-en-Royans - cantó de Rives - cantó de Roybon - cantó de Saint-Égrève - cantó de Saint-Étienne-de-Saint-Geoirs - cantó de Saint-Ismier - cantó de Saint-Laurent-du-Pont - cantó de Saint-Marcellin - cantó de Saint-Martin-d'Hères-Nord - cantó de Saint-Martin-d'Hères-Sud - cantó de Le Touvet - cantó de Tullins - cantó de Vaubonés - cantó de Vif - cantó de Villard-de-Lans - cantó de Vinay - cantó de Vizille - cantó de Voiron

## Categoria

* Cantons de la Isèra
# Districte de Bourg-en-Bresse

El Districte de Bourg-en-Bresse (en francès arrondissement de Bourg-en-Bresse) és un dels quatre districtes del departament francès de l'Ain, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 17 cantons i 201 municipis, el cap cantonal és la prefectura de Bourg-en-Bresse.

## Cantons

cantó de Bâgé-le-Châtel - cantó de Bourg-en-Bresse-Est - cantó de Bourg-en-Bresse-Nord-Centre - cantó de Bourg-en-Bresse-Sud - cantó de Ceyzériat - cantó de Chalamont - cantó de Châtillon-sur-Chalaronne - cantó de Coligny - cantó de Meximieux - cantó de Miribel - cantó de Montluel - cantó de Montrevel-en-Bresse - cantó de Péronnas - cantó de Pont-d'Ain - cantó de Pont-de-Vaux - cantó de Pont-de-Veyle - cantó de Reyrieux - cantó de Saint-Trivier-de-Courtes - cantó de Saint-Trivier-sur-Moignans - cantó de Thoissey - cantó de Treffort-Cuisiat - cantó de Trévoux - cantó de Villars-les-Dombes - cantó de Viriat

## Vegeu també

* Cantons de l'Ain
# Districte de Villefranche-sur-Saône

El districte de Villefranche-sur-Saône (en francès: arrondissement de Villefranche-sur-Saône) és una divisió administrativa francesa del departament del Roine a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 140 municipis. El cap és la sotsprefectura de Villefranche-sur-Saône.

## Vegeu també

* Cantons del Roine
# Districte d'Orlhac

El Districte d'Orlhac és un dels tres districtes del departament francès de Cantal, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 12 cantons i 96 municipis. La capital és la prefectura d'Aurillac. Arpajon de Cera, Orlhac-1, Orlhac-2, Orlhac-3, Orlhac-4, Jussac, Laròcabrau, Maurç, Montsauvi, Sant Sarnin, Sant Mamet-la Salvetat i Vic de Cera.

## Vegeu també

* Cantons del Cantal
# Vanmanenia hainanensis

Vanmanenia hainanensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a l'illa de Hainan (Xina).

## Referències

* ↑ Hora S. L. 1932. Classification, bionomics and evolution of homalopterid fishes. Mem. Indian Mus. v. 12 (núm. 2). 263-330.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zheng, C.-Y. 1991. Gastromyzonidae. p. 261-286. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.
# Districte d'Embèrt

El Districte d'Embèrt és un dels 5 districtes del departament francès del Puèi Domat, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 8 cantons i 55 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura d'Embèrt.

## Cantons

cantó d'Embèrt - cantó d'Arlanc - cantó de Cunlhat - cantó d'Olhèrgas - cantó de Sant Amanç-Ròcha Savina - cantó de Sant Antelmes - cantó de Sant German de l'Erm - cantó de Vivairòls

## Vegeu també

* Cantons del Puèi Domat
# Districte de Suire

El Districte de Suire és un dels 5 districtes del departament francès del Puèi Domat, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 9 cantons i 116 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Suire.

## Cantons

cantó d'Ardes - cantó de Bessa e Sant Anastasía - cantó de Campels - cantó de Suire - cantó de los Gemèis - cantó de Sant German de Lembron - cantó de Sauxillanges - cantó de Tauvas - cantó de La Tor d'Auvernha

## Vegeu també

* Cantons del Puèi Domat
# Districte de Llemotges

El Districte de Llemotges és un dels tres districtes del departament de l'Alta Viena, a la regió de la Nova Aquitània. Té 28 cantons i 108 municipis. El cap del districte és la prefectura de Llemotges.

## Cantons

cantó d'Aissa - cantó d'Embasac - cantó de Chasluç - cantó de Chasteu Nuòu - cantó d'Aimostier - cantó de L'Auriéra - cantó de Llemotges Beu Puég - cantó de Llemotges Carnot - cantó de Llemotges Centre - cantó de Llemotges Ciutat - cantó de Llemotges Condat - cantó de Llemotges Cornhac - cantó de Llemotges Cosés - cantó de Llemotges Esmautaires - cantó de Llemotges Grand Truèlh - cantó de Llemotges Isla - cantó de Llemotges La Bastida - cantó de Llemotges Sent Marçau - cantó de Llemotges Lu Palaiç - cantó de Llemotges Panasòu - cantó de Llemotges Puég Las Ròdas - cantó de Llemotges Vigenau - cantó de 'Neiçon - cantó de Nuèlh - cantó de Péira Bufíera - cantó de Sent German las Belas - cantó de Sent Liunard - cantó de Sent Iriès

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Viena
# Vanneaugobius canariensis

Vanneaugobius canariensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 9-45 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: Madeira, les Illes Canàries i Guinea.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Brownell C. L., 1978. Vanneaugobius dollfusi, a new genus and species of small gobiid with divided ventrals from Morocco (Pisces: Gobiodei). Trans. R. Soc. S. Africa v. 43 (pt 2). 135-145.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Van Tassell, J. L., P. J. Miller & A. Brito. 1988. A revision of Vanneaugobius (Teleostei: Gobiidae), with description of a new species. J. Nat. Hist. v. 22 (núm. 2): 545-567.
* 1 2 3 4 «Vanneaugobius canariensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Wirtz, P., R. Fricke i M.J. Biscoito, 2008. The coastal fishes of Madeira Island-new records and an annotated check-list. Zootaxa 1715: 1-26.
* ↑ Brito, A. i P.J. Miller, 2001. Gobiid fishes from the Cape Verde Islands, including two new species of Gobius (Teleostei: Gobioidei). J. Nat. Hist. 35: 253-277.
* ↑ Louisy, P., 2001. Guide d'identification des poissons marins. Europe et Méditerranée. París: Eds. Eugène Ulmer.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Karl Engel

Karl Engel (Thiedewiese, Alemanya, 1818 - Kensington (Londres) Regne Unit, 1882) fou un musicòleg alemany, establert a Anglaterra des de molt jove.
A Hannover i Weimar va rebre una completa educació musical sota la guia de Enckhausen, Hummel i Lobe. Després de residir algun temps a Hamburg, Varsòvia i Berlín, marxà a Anglaterra, establint-se a Londres vers el 1850. Assolia a conquerir una merescuda autoritat com a musicòleg, principalment en historiografia i en totes les qüestions relacionades amb el cant popular a Europa.
Les obres principals publicades són:
* The music of the most ancient nations (Asiria, Egipte, Hebrers), publicada el 1864 (2a edició 1909);
* An introduction to the study of national music (1866);
* Musical instruments of all countries, (1869);
* A descriptive catalogue of the musical instruments in the South Kensington Museum, (1874);
* Catalogue of the special exhibition of ancient musical instruments, (1873);
* Musical myths and facts, (1876);
* The literature of national music;
* Researches in the early history of the Violin-family;
* The pianist's handbook, (1853);
* Reflections on church music, for churchgoers, (1855);
Col·laborà durant alguns anys en la revista Musical Times i altres importants publicacions professionals angleses i alemanyes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 1020 (ISBN 84-239-4574-X)
# Església de Sant Julià de Boada

L'església de Sant Julià de Boada és una església mossàrab catalana, situada al poble de Sant Julià de Boada, pertanyent a Palau-sator.
Es tracta d'una de les capelles més antigues baixempordanenques i està testificada per un document del 934. En un document de 1362, aquesta església rebia el nom de Sant Joan de Buadela i l'historiador Manuel Gómez Moreno l'anomena Sant Julià de Buada. L'edifici no constitueix un exemple com a obra d'art, però té un gran recorregut històric i com a estudi del desenvolupament de l'arquitectura rural d'aquesta època.

## Descripció de l'edifici

En origen (possiblement visigot) constava d'una sola nau separada de l'absis per l'arc triomfal de 36 dovelles de pedra que van a punts diversos, amb poca regularitat. Les impostes s'adornen amb relleus com de dents de llop: aquest és un model gairebé únic a Catalunya i cosa insòlita entre els monuments coneguts que poden correspondre a la mateixa època. Una segona reconstrucció ja mossàrab del segle x va afegir l'altre tram separat per l'arc mossàrab, i n'eliminà la porta primitiva. Es va fer llavors un reforçament de murs i pilastres. En tota aquesta segona obra es veu la mà d'un mestre format en el gust islàmic del moment.
L'església està construïda amb materials pobres. La seva planta és irregular, així com l'espessor dels murs i consta de tres trams diferents. La nau està coberta per volta de mig canó, lleugerament sobrepassada en l'absis. Pot veure's encara el senyal de les cintres de les canyes que s'hi van usar.
L'arc més antic és el triomfal de l'absis, sobrepassat en un terç, que pot ser visigot, la curvatura del qual harmonitza amb la de la volta. Les juntes de les dovelles estan orientades de manera confusa. Tant la capella com el seu arc mostren vestigis de pintures al fresc de sants en què dominaven els colors vermell i groc. Gómez Moreno creu que podrien datar del període romànic.
L'arc del centre de la nau té estructura i característiques mossàrabs: està sobrepassat en un mig i les 30 dovelles que el formen convergeixen cap al centre de la línia d'impostes.
En l'absis s'obre una finestra axial en ull de pany que recorda les que es veuen dins les esglésies mossàrabs de Galícia.
* Detall de la façana
* Opus spicatum
* Porta d'entrada

## Bibliografia

* Fontaine, Jacques. El mozárabe (De la sèrie La España románica). Madrid:Encuentro, 1978.
* Gómez Moreno, Manuel. Iglesias mozárabes: Arte español de los siglos IX a X. Editorial Universidad de Granada (edició facsímil), ISBN 84-338-2496-1

## Enllaços externs

* Informació en art medieval.
# Psednos mexicanus

Psednos mexicanus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 5,9 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 44.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 0-1.000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: l'illa Guadalupe (Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Barnard K. H., 1927. Diagnoses of new genera and species of South African marine fishes. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 20 (núm. 115). 66-79.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Chernova, N. V. & D. L. Stein, 2002. Ten new species of Psednos (Pisces, Scorpaeniformes: Liparidae) from the Pacific and North Atlantic Oceans. Copeia 2002 (núm. 3): 755-778.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.

## Enllaços externs

* AQUATAB