OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Tomàs i Pons

Francesc Tomàs i Pons (Barcelona, 25 de juny de 1931) fou un matemàtic mexicà d'origen català.
Fou fill del polític d'ERC Josep Tomàs i Piera, cònsol d'Espanya a Ottawa (Canadà) durant la guerra civil espanyola, que en acabar la guerra civil es va establir a Mèxic amb la seva família.
Va estudiar matemàtiques a la Facultat de Ciències de la UNAM, en la que fou el primer graduat del Departament de Matemàtiques. El 1955 va obtenir el master of arts a la Universitat de Princeton i el 1961 es va doctorar en matemàtiques al Centro de Investigación y Estudios Avanzados de l'Instituto Politécnico Nacional.
Ha estat mestre de matemàtiques d'ensenyament secundari (1951-1953), a la UNAM i a l'Escola Militar d'Enginyers de Mèxic (1956-1961). De 1962 a 1963 fou assistent associat a un curs de matemàtiques a la Universitat de París amb François Bruhat, qui l'ajudà a perfeccionar-se en àlgebra. El 1973-1974 va impartir un curs d'àlgebra superior i d'àlgebra commutativa a la Facultat de Ciències de la Universitat Autònoma de Barcelona. Posteriorment ha estat professor de la Facultat de Ciències, i investigador a l'Institut de Matemàtiques, de la UNAM. Es va jubilar de la UNAM el 1989, i es va traslladar a viure a Barcelona. El 1992 va ser nomenat professor titular de Matemàtica Aplicada de la Universitat Politècnica de Catalunya.
És casat amb Joana Aymerich Rigau, filla d'exiliats catalans que va conèixer a l'Orfeó Català de Mèxic, i es pare del músic Francesc Tomàs i Aymerich.
Alguns dels seus articles foren:
* Sobre la presentación de variables diferenciables com a espais mètrics (1967)
* Los números racionales (1972)
* Los números reales (1973)
* Álgebra superior (1974)
* Teoría de los números algebraicos (1975)
* Sobre las intersecciones de los envolventes normales de uniones de subgrupos de Sylow (1977)
* Sobre la consistencia absoluta de la geometría de la regla y el transportador de segmentos (1979)

## Referències

* ↑ Riera i Llorca, Vicenç. Els exiliats catalans a Mèxic. Barcelona: Editorial Curial, 1994, p. 327.
* 1 2 «Departamento de Matemáticas. 50º Aniversario». Arxivat de l'original el 2014-10-16. [Consulta: 11 octubre 2014].
* ↑ Tomás Pons, Francisco «Sobre la evaluación del personal académico [discurs de comiat en jubilar-se]». Ciencias. Revista de cultura científica, núm. 18, abril-junio 1990, pàg. 22-23.
* ↑ «RESOLUCIÓ de 4 de juny de 1992, de nomenament del senyor Francisco Tomás Pons com a professor titular d'universitat.». Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, núm. 1611, 29-06-1992, pàg. 3824.
* ↑ Entrevista a Francesc Tomàs i Aymerich
* ↑ Francisco Giral. Ciencia española en el exilio (1939-1989): el exilio de los científicos. Centro de Investigación de Estudios Republicanos, 1994, p. 93.
# Districte de Castelana

El Districte de Castelana és un districte francès del departament dels Alps de l'Alta Provença, a la regió de Provença-Alps-Costa Blava. Té 5 cantons i 32 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Castelana.

## Cantons

* cantó d'Alòs-Còumarç
* cantó d'Anòt
* cantó de Castelana
* cantó d'Entrevaus
* cantó de Sant Andrieu

## Vegeu també

* Cantons dels Alps de l'Alta Provença
# Antoni Pons Timoner

Antoni Pons Timoner (Alaior, 1919 - Alaior, 2003) Alcalde d´Alaior durant el franquisme i amb posterioritat, durant el període de 1983 a 1995.
Va ser candidat a la alcaldia d´Alaior per Alianza Popular, a les segones eleccions de la democràcia, obtenint majoria absoluta que va revalidar a les eleccions municipals de 1987 i 1991, aquesta última legislatura ja sota les sigles del Partit Popular.
A les eleccions municipals de 1995 es va presentar com a cap llista del Partit Popular, perdent les eleccions davant la candidatura del Partit Socialista liderada per Antoni Gómez Arbona.Davant aquesta circumstància no va arribar a prendre possessió de l'acta de regidor.

## Referències

* ↑ «Généalogie de Antoni PONS TIMONER» (en francès). [Consulta: 28 juny 2023].
* ↑ «El PSOE tantea a Gómez Arbona para encabezar la lista de Alaior» (en castellà), 28-12-2022. [Consulta: 28 juny 2023].
# Bernat de Centelles Riu-sec i de Cabrera

Bernat de Centelles Riu-sec i de Cabrera (? - 1433), baró de Nules i d'Oliva, fou un noble i militar del Regne de València.

## Ascendència i descendència

Fill de Gilabert de Centelles i Riu-sec, conegut també per Ramon de Riu-sec, es casà amb Elionor de Queralt, baronessa de Rocafort de Queralt. Del matrimoni nasqué Francesc Gilabert de Centelles Riu-sec i de Queralt, Violant i Caterina.

## Biografia

De molt jove s'incorporà al servei de la corona com a camarlenc de Martí el Jove de Sicília, de qui fou conseller i amic, i l'acompanyà a les campanyes de Sardenya (1408) amb tropes pròpies. El 1409 va heretar de son pare els senyorius de Nules, Oliva i Rebollet, als quals afegirà els feus de Montacuto, Marghine, Osilo, Meilogu, Anglona i altres 39 llocs d'aquella illa cedits per Martí l'Humà en reconeixement dels seus mèrits i els dels seus avantpassats.
Tornà a València a la mort del seu pare per capitanejar el bàndol dels Centelles durant les lluites originades a partir de la mort del rei Martí l'Humà, en el context de les anomenades bandositats del Regne de València, on el Centelles eren partidaris de Ferran d'Antequera i els seus contraris, els Vilaragut, de Jaume d'Urgell. El 1412 Bernat va participar en la batalla de Morvedre, on els urgellistes van perdre el penó de la ciutat de València i els Centelles va poder entrar a la capital, dominant així en poc temps el regne, quedant els Vilaragut reduïts. L'elecció de Ferran d'Antequera al Compromís de Casp va suposar el triomf dels Centelles, el rei va recompensar la seua lleialtat, nomenant-lo mariscal de la Corona i Conestable d'Aragó. Més tard, Alfons el Magnànim el va fer capità general dels seus exèrcits durant les guerres de Sardenya, Còrsega i Nàpols, a més de donar-li diverses possessions a la península italiana, com el comtat de Goceà, donat el 15 de febrer de 1421, i el nomenament com a virrei de Sardenya el mateix any fins a 1433, any de la seua mort.

## Referències

* 1 2 Diversos Autors, El Palau dels Centelles d'Oliva: recull gràfic i documental Associació Cultural Centelles i Riu-sech, 1997, p. 50, ISBN 84-6056972-1
* ↑ Diversos Autors, El Palau dels Centelles d'Oliva: recull gràfic i documental Associació Cultural Centelles i Riu-sech, 1997, p. 52, ISBN 84-6056972-1

## Enllaços externs

* «Bernat de Centelles Riu-sec i de Cabrera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Vals en la menor (Chopin)

El Vals en la menor és una peça per a piano sol composta per Frédéric Chopin. El vals va ser escrit en algun moment entre 1843 i 1848, però no es va publicar de manera pòstuma fins al 1955, més de 100 anys després de la mort del compositor. Apareix en el catàleg Brown com a B. 150, en el catàleg Kobylańska com a KK. IVb/11, i en el Chomiński (pl) com a P. 2/11. Sovint és designat com el vals núm. 19.
L'estat d'ànim de la peça no queda clar, de vegades mostra una gran tristesa però també fa al·lusió a la felicitat i esperança. El primer tema té una melodia simple i eficaç, que transmet tristor, amb adornaments decoratius molt utilitzats. El segon tema és més animat. Cap a la meitat de la peça, hi ha una modulació en la major, amb una melodia alegre. La peça conclou amb el tema principal i una breu coda per acabar.

## Referències

* 1 2 Allmusic
* ↑ Chopin's Waltzes – A historical research Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine., Piano Society

## Enllaços externs

* Partitura del Vals en la menor Arxivat 2010-02-10 a Wayback Machine.
# Joan Minguell i Soriano

Joan Minguell (Barcelona, 1950) és un cineasta i director de fotografia català, encara que també ha exercit com a director.

## Trajectòria

Va aprendre l'ofici de la fotografia del seu pare, Joan Minguell i Vilasaló (1925–2000), va treballa als estudis de publicitat del fill de Ricard de Baños i de Royal films . Com a foquista " Mi querida señorita" de Jaime de Armiñan (nominada als Oscars del 1972 . El 1972 va debutar al cinema com a segon operador de José Antonio de la Loma a Timanfaya (Amor prohibido), i també treballà per Ignacio F. Iquino Gonzalo Herralde (1975), Lluís Josep Comeron, Francesc Bellmunt, Joan Bosch ,Antoni Ribas, Josep Maria Forn i Vicente Aranda a pel·lícules prou conegudes com L'orgia (1978), La ciutat cremada, Ocaña, (1975), Companys, procés a Catalunya (1979) o La muchacha de las bragas de oro (1979, Vicente Aranda).
Va debutar com a director de fotografia el 1973 amb curtmetratges com Mototriunfo i El català a l'escola. De 1973 a 1975 fou corresponsal esportiu de TVE als Estats Units. El 1981 va fer de director de fotografia del seu primer llargmetratge, La quinta del porro, de Francesc Bellmunt, i el mateix any va dirigir-ne la seqüela, La batalla del porro, de la que també en fou guionista.
Posteriorment ha alternat la seva tasca de realizado publicitari amb productes internacionals. Director de fotografia i realizado amb el seu treball a Televisió de Catalunya, on ha estat director de fotografia i realizado de 1983 a 1996 i cap d'imatge des del 1996. i forman part de l'equip per l'alta definicio de tv3

## Filmografia
### Com a director i guionista

Cuba le canta a Serrat
* La batalla del porro (1981)

### Com a director de fotografia

Ocaña (1978) Ventura Pons
* La quinta del porro (1981)
* Escapada final (Scapegoat) (1983, de Carles Benpar).
* Escenes d'una orgia a Formentera (1994), de Francesc Bellmunt
* Forasters (2008) de Ventura Pons
* A la deriva (2009) de Ventura Pons
* Mil cretins (2011) de Ventura Pons

## Premis

Als VII Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya va rebre el premi al millor realitzador de vídeo per Catalunya.

## Referències

* ↑ Magí Crusells Directores de cine en Cataluña: de la A a la Z, p. 175
* ↑ Joan Minguell i Soriano a Història del Cinema a Catalunya
* ↑ Alfredo Landa, Francesc Betriu y su película “Sinatra”, nuevos triunfadores del cine catalán, La Vanguardia, 28 de gener de 1989
en el equip de camara foquista, Mi querida señorita nominada oscars 1972
# Marc Fulvi Petí

Marc Fulvi Patí (en llatí Marcus Fulvius Paetinus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Fúlvia i portava el cognomen de Petí.
Va ser elegit cònsol l'any 299 aC juntament amb Tit Manli Torquat. En parla Titus Livi.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita X,9
* ↑ «Person Details | DPRR». [Consulta: 8 març 2025].
# Cala de Binibèquer

La cala de Binibèquer és una de les platges més conegudes de Menorca, d'arena blanca i fina que contrasta amb el color turquesa de la seva aigua. Està envoltada per vegetació de baixa altura, de pins i de roques. El seu grau d'ocupació a l'estiu és elevat. Posseeix diversos serveis com: Creu roja, banys públics, un bar, tumbones de sol, etc. Es poden fer moltes activitats, com nedar, snorkeling o llogar patinets aquàtics. Té accés marítim.

## Situació

Està situada a la costa sud de Menorca, a 5 km del nucli de Sant Lluís. Es troba entre l'entitat de població de Binibèquer Vell (poble de pescadors) i Binibèquer Nou (Cala Torret). S'arriba des de Sant Lluís, per la carretera de la dreta de la rotonda de la Pau, fins a arribar a una altra carretera a l'esquerra on estigui indicat "Binibèquer", després d'uns tres kilòmetres hi ha fins a una rotonda, se segueix la carretera de l'esquerra fins a arribar a la urbanització de Binibèquer. En trobar una altra rotonda i es gira també a l'esquerra. Després de 200 metres trobarem el pàrquing de la platja.

## Vegeu també

* Poblat de pescadors de Binibèquer

## Enllaços externs

* La cala a Platges de Balears Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine.
# Joana Maria Ginard Ferrer

Joana Maria Ginard Ferrer és una poeta balear dels anys 60 del segle xix.
Joana Maria Ginard Ferrer és una de les dones que fou motivada a iniciar-se en la poesia per part de Josep Lluís Pons i Gallarza, qui organitzava vetllades literàries tant en la seua pròpia casa com en els salons de l'Ateneu Balear. Un primer nucli estigué format per: Joana Maria Ginard, Margalida Caimari, Manuela de los Herreros, Marcel·lina Vinent i Angelina Martínez.
Participà en 1869 en la sessió de lectura poètica organitzada, en l'Ateneu, per homenatjar al dramaturg José Zorrilla, que en aquell any visità per uns dies l'illa de Mallorca. També hi participaren Angelina Martínez, Margalida Caimari i Manuela de los Herreros, a més de companys poetes i el propi Zorrilla.

## Referències

* 1 2 ”De mi no en fan cas....” Vindicació de les poetes mallorquines (1865-1936). Publicacions de l'Abadia de Montserrat. 2010. ISBN 978-84-9883-198-6
* ↑ Entre la ploma i la tribuna. Els orígens del primer feminisme a Mallorca, 1869-1890. Isabel Peñarrubia Marquès. Publicacions de l'Abadia de Montserrat. 2006. ISBN 9788484158639 Pàgina 28 Consulta 25 de març del 2017
# Beatriz Álvarez Sanna

Beatriz Álvarez Sanna (Maldonado, 17 de setembre de 1968), és una química i bioquímica uruguaiana, professora de la Facultat de Ciències de la Universitat de la República, que investiga en les àrees de bioquímica redox i enzimologia. En 2013 va ser guanyadora del Premi L'Oréal-Unesco per a les dones i la ciència.

## Biografia

Álvarez Zanna va rebre el títol de batxiller en Química a l'any 1991. El 1993 va obtenir el títol de Magíster en Química amb una tesi centrada en el metabolisme bacterià. El 1999 es va doctorar en Química a la Universitat de la República. La seva tesi es va enfocar en la química biològica del peroxinitrit.
Exerceix com Professora Agregada del Laboratori d'Enzimologia de la Facultat de Ciències, Universitat de la República.
Els seus principals interessos són la bioquímica redox, la cinètica i l'enzimologia. Desenvolupa línies de recerca en tiols biològics i sulfur d'hidrogen. És integrant del Comitè Editorial de la revista Journal of Biological Chemistry.
El 2013 va rebre el Premi Nacional L'Oréal-Unesco. El seu projecte sobre la bioquímica del sulfur d'hidrogen versa sobre aquest element i la seva possible modulació per a la producció i administració farmacològica, que podrien constituir-se en noves alternatives per al tractament d'un ampli espectre de condicions, entre les quals s'inclouen la hipertensió, la ateroesclerosi, la diabetis i la inflamació.
És investigadora del Programa de Desenvolupament de les Ciències Bàsiques (PEDECIBA) i membre Nivell II del Sistema Nacional d'Investigadors (SNI).
És coautora de més de 40 publicacions en revistes internacionals arbitrades.

## Referències

* ↑ «CV Universidad de la República» ( PDF). Arxivat de l'original el 2016-08-20. [Consulta: 13 febrer 2020].
* ↑ «La Dra. Beatriz Alvarez obtiene el Premio Nacional L'Oreal UNESCO- Uruguay 2013 “Por las Mujeres en la Ciencia”» (en castellà). www.unesco.org.
* ↑ «Un año más se entregó premio a científica uruguaya Mente brillante / Chasque es una iniciativa de Montevideo Portal» (en castellà). www.montevideo.com.uy.
* ↑ «Beatriz Álvarez recibe Premio L'Oréal-Unesco 2013» (en castellà). Universidad de la República del Uruguay.
* ↑ «Entregan nuevo premio "por las mujeres en la ciencia"» (en castellà). El País (Uruguai). Arxivat de l'original el 2016-08-20 [Consulta: 13 febrer 2020].

## Vegeu també

* Dones de l'Uruguai
# Wayland (Iowa)

Wayland és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 945 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wayland tenia 945 habitants, 373 habitatges, i 264 famílies. La densitat de població era de 424,3 habitants/km².
Dels 373 habitatges en un 29,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,1% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 29% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 26,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.667 $ i la renda mediana per família de 40.909 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.081 $ mentre que les dones 19.688 $. La renda per capita de la població era de 15.717 $. Entorn del 4,3% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wayland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wayland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Client-servidor

En informàtica s'anomena arquitectura client-servidor, a la relació establerta entre dues entitats, el servidor, ofereix un recurs de qualsevol tipus (físic, de programar, de dades, etc.) a l'altre (el client) perquè aquesta en tregui un profit o avantatge. El més habitual és que d'una entitat servidora se n'aprofitin diverses o moltes entitats clients.
Per a la comunicació entre clients i servidors s'utilitza un protocol de comunicacions, que descriu com es poden comunicar i quines informacions es poden intercanviar (HTTP per a pàgines web, Wi-Fi per a xarxes sense fils…).
Característiques d'un servidor;
* Passiu (esclau)
* Espera peticions
* Quan rep una petició la processa i retorna una resposta
Característiques d'un client;
* Actiu (mestre)
* Envia peticions
* A l'enviar una petició espera una resposta i la processa
Per exemple, un servidor de correu, conté el correu electrònic de múltiples clients. Un programa client de correu electrònic, demana al servidor de correu si hi ha nous missatges per a l'usuari el servidor li pot contestar que sí o que no, en cas afirmatiu el client demana al servidor que li enviï aquests correus i el servidor els envia al client i els elimina de la seva base de dades.

## Vegeu també

* Punt a punt
# Amt Unterspreewald

Amt Unterspreewald (baix sòrab Amtske Dolna Błota) és un amt ("municipalitat col·lectiva") del districte de Dahme-Spreewald, a Brandenburg, Alemanya. Té una extensió de 212,86 km² i una població de 8.945 habitants (2019). Limita amb l'Amt Golßener Land a l'oest, al nord amb l'Amt Schenkenländchen, a l'est amb la ciutat de Märkische Heide i al sud amb Lübben (Spreewald). La seu és a Schönwald (Brandenburg). El burgmestre és Jens-Hermann Kleine (CDU).

## Subdivisions

L'Amt Unterspreewald és format pels municipis:
* Bersteland
* Krausnick-Groß Wasserburg (Kšušwica-Wodowy Hród)
* Rietzneuendorf-Staakow (Nowa Wjespřirěce-Stoki )
* Schlepzig (Slopišca)
* Schönwald (Běły Gózd)
* Unterspreewald (Delnje Błóta)
# Brianroulstonita

La brianroulstonita és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom en honor de Brian V. Roulston (1948-), en reconeixement del seu treball sobre la geologia dels dipòsits evaporítics.

## Característiques

La brianroulstonita és un borat de fórmula química Ca₃B₅O₆(OH)₇]Cl₂·8H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la brianroulstonita pertany a «06.EC - Filopentaborats» juntament amb els següents minerals: biringuccita, nasinita, gowerita, veatchita, volkovskita, tuzlaïta i heidornita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Potash Corporation of Saskatchewan, a la localitat de Penobsquis, a la parròquia de Cardwell del Comtat de Kings (Nova Brunswick, Canadà). També en aquest comtat ha estat descrita la brianroulsonita al dipòsit de Clover Hill, a la parròquia de Hammond. També s'ha trobat aquesta espècia al dipòsit de bor de Sarıkaya, a la localitat de Kirka, a la província d'Eskişehir (Turquia).

## Referències

* ↑ «Brianroulstonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juny 2017].
# Districte de L'Argentièira

El Districte de L'Argentièira és un dels tres districtes del departament de l'Ardecha, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 14 cantons i 148 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de L'Argentièira.

## Cantons

* cantó d'Entraigas (Ardecha)
* cantó d'Aubenàs
* cantó de Burzet
* cantó de Cocoron
* cantó de Juèsa
* cantó de L'Argentièira
* cantó de Los Vans
* cantó de Montpesat
* cantó de Sant Estève de Ludarès
* cantó de Tuèits
* cantó de Vaugòrja
* cantó de Valon
* cantó de Vals
* cantó de Vilanòva de Berg

## Vegeu també

* Cantons de l'Ardecha
# Quint Minuci Terme (propretor 51 aC)

Quint Minuci Terme (en llatí: Quintus Minucius Thermus) va ser un magistrat romà del segle i aC. Formava part de la gens Minúcia.
Va ser propretor a Àsia l'any 51 aC i el 50 aC. Ciceró li va escriure diverses cartes on elogiava el seu bon govern a la província. L'any 49 aC a l'inici de la Segona guerra civil, va abraçar el bàndol de Pompeu i va ser enviat amb cinc cohorts a ocupar Iguvium. Però en acostar-se Gai Escriboni Curió amb tres cohorts, va fugir de la ciutat.
L'any 43 aC torna a aparèixer com ambaixador enviat per Marc Emili Lèpid a Sext Pompeu. Posteriorment va seguir Sext Pompeu en les seves vicissituds fins que el va abandonar l'any 35 aC i es va passar a Marc Antoni. Més endavant no torna a ser esmentat.

## Referències

* ↑ Ciceró. Epistulae ad familiares XIII,53-57
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1097.