# Vidriol

El vidriol o serp de vidre (Anguis fragilis) és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós de la família Anguidae, freqüent a Catalunya. Té les potes atrofiades i el cos llarg, de manera que sembla una serp, però en realitat es un llangardaix àpode sense relació amb les serps.

## Noms comuns

Es tracta d'un rèptil molt freqüent que rep diferents noms segons les contrades: vidriol, serp de vidre, llisona, lliseta, llisó (Alta Cerdanya) o llicsó (Riutés, Cerdanya), lluenta (Amposta), noia de serp, nina (Empordà), nina d'aigua, noia, ninoia (Maresme) i també a Catalunya del Nord: anull, escanyacavalls, matacavalls, picadivendres, escurçot al Vallespir, i marieta a Costoja.

## Característiques

Es tracta d'un llangardaix sense potes que sovint es confon amb una serp. Pot arribar a fer fins a 50 cm de llargada, tot i que habitualment és més petit. La seva cua és llarga, sovint més llarga que el conjunt del cos i el cap, però, com altres llangardaixos, té la capacitat d'automutilar-se per evadir-se d'un predador. En aquest darrer cas, la cua no recupera les dimensions inicials.
A diferència de les serps, muda la seva pell per plaques i no sencera. A més, com els altres saures, té nombroses files d'escames ventrals, semblants a les dorsals, en comptes de tenir una sola filera de grans escames al costat inferior com les serps.
El conjunt de les escames és llis i lluent, i el color de l'animal és castany o gris. Les femelles tenen una banda vertebral clara, mentre que els mascles són més uniformes i els joves més daurats, amb bandes longitudinals fosques a l'esquena, els costats i el ventre.

## Història natural

És un animal diürn i ovovivípar, i el naixement de les cries es produeix (a Catalunya) al voltant del mes d'agost.
Manca al País Valencià i a les Balears, però és present a Catalunya, on busca indrets humits, tot i que vol l'escalfor del sol com els altres llangardaixos. Com que aquí és al límit sud de la seva àrea de distribució, el trobem sobretot a la muntanya mitjana, a les obagues humides de la qual pot arribar a ser molt abundant. Manca a l'alta muntanya (per sobre els 1800 metres) perquè no tolera el fred.

## Costums

És un rèptil sedentari que pot quedar-se tota la seva vida en el mateix territori. El vidriol té pocs enemics, excepte els carnívors i les aus de presa. Escapa dels depredadors mitjançant moviments laterals ràpids i convulsius del cos i la cua. Desprèn la cua com els llangardaixos per escapar d'algun depredador. La cua es segueix movent quan se separa durant uns instants per cridar l'atenció del depredador i així distreure’l. Aquesta no es regenera.

## Alimentació

S'alimenta principalment de cucs de terra i de llimacs que atrapa entre les seves mandíbules, dotades de petites dents còniques. Sacseja amb violència les seves preses abans d'empassar-se-les. És un valuós auxiliar de l'agricultor i del jardiner. Té una gran necessitat d'aigua i beu amb freqüència.

## Protecció

En el Regne Unit es considera una espècie amenaçada.

## Taxonomia

Se'n distingeixen dues subespècies:
* Anguis fragilis fragilis Linnaeus, 1758
* Anguis fragilis colchicus (Nordmann, 1840)
La subespècie Anguis fragilis fragilis es troba a tot Europa excepte a Irlanda, mentre que Anguis fragilis colchicus es distribueix pel sud-est d'Europa, el Caucas i l'Iran. A més, al Peloponès i les illes Jòniques hi viu una espècie propera, Anguis cephallonica.
Ara bé, estudis recents de l'ADN mitocondrial han posat en dubte la unitat de l'espècie Anguis fragilis, tot i confirmar que forma un clade. Així, Anguis fragilis colchicus passaria a ser considerada una espècie Anguis colchicus i a més les poblacions del sud dels Balcans formarien una espècie nova Anguis graeca. L'existent Anguis cephallonica confirmaria el seu estatus com a espècie independent del clade format per les altres tres.

## Vegeu també

* Colobreta cega, un altre rèptil sense potes que no és una serp, i que es troba al País Valencià.
* Llista d'amfibis i rèptils de Catalunya

## Referències i bibliografia

* ↑ «vidriol». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 Vives-Balmaña, Maria Victòria. Els amfibis i els rèptils de Catalunya. Barcelona: Ketres, 1984, p. 162-163. ISBN 84-85256-43-3.
* ↑ «serp». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «lliseta». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 3 4 5 Diccionari català-valencià-balear
* 1 2 http://eol.org/pages/453239/names/common_names
* 1 2 Diccionari Rossellonès
* 1 2 Joan Pau Escudero
* ↑ Fitxa d'aquesta espècie del Ministerio de Medio Ambiente Arxivat 2012-04-13 a Wayback Machine. (castellà) PDF
* ↑ Wolfgang Böhme; Petros Lymberakis. «Anguis cephalonnica. In: IUCN 2013. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.1.», 2009. [Consulta: 20 octubre 2013].
* 1 2 3 Václav Gvoždík, David Jandzik, Petros Lymberakis, Daniel Jablonski & Jiří Moravec: Slow worm, Anguis fragilis (Reptilia: Anguidae) as a species complex: Genetic structure reveals deep divergences. Molecular Phylogenetics and Evolution, Volume 55, Issue 2, May 2010, Pages 460-472. DOI:10.1016/j.ympev.2010.01.007 (Engl. Abstract online)
* Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, planes 72-73. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6.