OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nibea coibor

Nibea coibor és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'estuari del riu Ganges, Sri Lanka, Sumatra, les Filipines, la Xina, el Vietnam i Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Thompson W. F., 1911. A review of the sciaenoid fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 39 (núm. 1787). 241-261.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Francis Buchanan-Hamilton, 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres: i-vii + 1-405, Pls. 1-39.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nguyen Huu Phung, Le Trong Phan, Nguyen Nhat Thi, Nguyen Phi Dinh, Do Thi Nhu Nhung i Nguyen Van Luc, 1995. Checklist of marine fishes in Vietnam. Vol. 3. Order Perciformes, Suborder Percoidei, and Suborder Echeneoidei. Science and Technics Publishing House, Vietnam.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Nicola Vicentino

Nicola Vicentino (Vicenza, 1511 - Roni, 1572) fou un teòric musical, madrigalista i compositor italìa del Renaixement.
Deixeble de Willaert, fou nomenat mestre de capella de la cort i professor de música dels prínceps d'Este, a Ferrara, retirant-se després a Roma, on residí molt de temps en el palau del cardenal Hipòlit II d'Este. El 1546 intentà ressuscitar les escales cromàtiques i enharmòniques dels antics amb la publicació del llibre de madrigals a 5 veus, titulat Dell’Unico Adriano Villaert discepolo D. Nicola Vicentino madrigali a 5 voci per teòrica e per pratica da lui composti al nuovo modo del celebrissimo suo maestro ritrovato, construint, a més, per a reforçar els seus arguments, un arcicembalo i un arciorgano, en els que els sons derivats dels sons naturals estaven clarament diferenciats.
El poc èxit de la seva temptativa el portà a tractar d'aquesta assumpte teòricament en l'obra titulada L'antica musica ridotta allà moderna pratica (1955) amb una descripció de l’archicembalo, a la que afegí més tard una Descrizione dell'arciorgano (1561).
Les idees de Vicentino foren atacades per V. Lusitano, Zarlino i Doni, mentre que trobaren fervents defensors en Cipriano de Rore i el príncep de Venosa.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 68, pàg. 546-7 (ISBN 84-239-4568-5)
* ↑ Enciclopèdia Espasa v. 31, pàg. 855, (ISBN 84-239-4530-8)
# Nicolas Dalayrac

Nicolas-Marie Dalayrac (Muret, 8 de juny de 1753 – París, 27 de novembre de 1809) fou un compositor francès.
Destinat pels seus pares a l'advocacia, no obstant consentiren en proporcionar-li un professor de violí, però com que això li feia oblidar els estudis, el professor fou despatxat, i el jove Dalayrac, que tenia una vivíssima passió per la música, continuà l'estudi del violí, i perquè la seva família no se n'assabentés, pujava cada nit al terrat de casa seva i allà s'entregava per complet a la seva passió. Unes monges veïnes que advertiren el risc que corria, avisaren a la família, que des de llavors el deixà en completa llibertat per seguir la seva afecció.
El 1774 es traslladà a París amb l'objecte d'ampliar estudis, i les primeres obres foren alguns quartets, estrenant el 1871 les seves dues primeres òperes, que foren molt ben acollides pel públic, així com altres 48 més que escriví.
Dalayrac es distingí pel sentiment dramàtic i per la seva facilitat melòdica, que algunes vegades degenerava en trivialitat. La seva orquestració era millorable i l'harmonia era moltes vegades força pobre. No obstant això, amb les condicions adés apuntades i certa ingenuïtat en la invenció melòdica n'hi havia prou en aquella època per fer perdonar defectes semblants què, just és confessar-ho, es presenten molt atenuats en les últimes òperes, en les quals és ben palesa la influència d'Étienne Nicolas Méhul i Luigi Cherubini.
De caràcter noble i desinteressat, fou volgut per tothom qui el tractà, i se'n diu que en el moment que el banquer Sanaletta, que guardava tots els seus estalvis, havia fet fallida, morí el seu pare, instituint-lo hereu en perjudici del seu germà menor, i Dalayrac, sempre generós, anul·là el testament. La seva mort produí un sentiment general, i en el saló de descans de l'Òpera Còmica es col·locà el seu bust, degut a Castelier.
Heus ací les seves obres:
* Le petit souper (1781)
* Le chevalier à la mode (1781)
* L'éclipse totale (1782)
* Le corsaire (1783)
* Les deux tuteurs (1784)
* L'amant statue (1785)
* La dot (1785)
* Nina (1786)
* Azémia (1787),
* Rénaud d'Ast (1787),
* Les deux sérénades (1788),
* Sargines (1788),
* Fauchette (1788),
* Les deux petits savoyards (1789),
* Raoul (1789),
* La soirée orageuse (1790),
* Le chêne patriotique (1790),
* Vert-Vert (1790),
* Camille —la millor de les seves òperes— (1791)
* Agnès et Olivier (1791),
* Philippe et Georgette (1791),
* Juliette et Romeo (1792),
* Ambroise (1793),
* Asquill (1793),
* Urgande et Merlin (1793),
* La prise de Toulon (1794),
* L'enfance de J. J. Rousseau (1794),
* Le détenu (1794),
* La pauvre femme (1795),
* Adèle et Dorsan (1795),
* Marianne (1796),
* La maison isolée (1797),
* Gulnare (1798),
* Alexis (1798),
* Le chateau de Monténéro (1798),
* Adolphe et Clara (1799),
* Le rocher de Leucade (1800),
* Une matinée de Catinat (1800),
* Léhénman (1801),
* La boucle de cheveux (1802),
* Picaros et Diego (1803),
* Le pavillon du Calife (1804),
* Gulistan (1805),
* Koulouf (1806),
* Lina (1807),
* Le poète et le musicien (1811)

## Referències

* Tom núm. 17 de l'Enciclopèdia Espasa.
# Nicolas Dézède

Nicolas Dézède o Dezaides –i de malnom Orfeu des Champs– (Lió, vers 1740 - París, 11 de setembre de 1792) fou un músic francès, presumpte fill de Frederic II de Prússia.
Alguns dels seus biògrafs creuen que era alemany, però en realitat s'ignora on va néixer, ja que ni ell mateix va conèixer la seva família, i es conta que sent molt jove encara, li fou assignada una pensió que va perdre per haver volgut esbrinar d'on provenia. Va escriure nombroses òperes còmiques, que es distingien per la seva facilitat melòdica, i per un cert caràcter pastoral, que justifica el motiu que se li donà. Entre elles podem citar: Auguste et Théodore ou les Deux Pages, L'Erreur d'un moment, Ferdinand, Julie, Le porteur de chaise, A trompeur, trompeur et demi; Le stratagème decouvert, Paulin et Clairette, Cécile, Péronne sauvé, Fin contre fin, Fatmé, Alexis et Justine, Les trois noces, i La féte de la cinquantaine.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 1ª, part, pàg. 770 (ISBN 84-239-4518-9)
# Rata d'Enggano

La rata d'Enggano (Rattus enganus) és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de l'illa d'Enggano (Indonèsia). Es creu que el seu hàbitat natural són els boscos. Està amenaçada per la pèrdua d'hàbitat i, possiblement, per la competència amb la rata negra (R. rattus). L'espècie és coneguda a partir d'un únic espècimen, l'holotip, que fou trobat a principis del segle xx. És molt probable que s'hagi extingit, però encara no s'ha pogut confirmar aquest fet.

## Referències

* ↑ «rata d'Enggano». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ Aplin, K.; Lunde, D (2003). Rattus enganus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 7 octubre 2014 (en anglès).
# Nicolas Gombert

Nicolas Gombert fou un mestre de capella i compositor francès francoflamenc del segle xvi.
Probablement va néixer a l'entorn de 1495 i morí al voltant de 1560. Els detalls dels primers anys de la seva vida són molt fragmentaris. Fou un dels deixebles més notables de Des Prés i un dels músics més eminents de l'època. Chantre, mestre de capella i mestre dels infants de cor a Brussel·les, el 1537, cridat per Carles I anà a Madrid amb 20 cantors i fou mestre de capella de l'emperador, encara que per poc temps o almenys amb llargs intervals, ja que de 1532 a 1552 residí quasi sempre a Tournai, on tingué càrrecs i prebendes.
Les obres de Gombert es distingeixen dels seus predecessors per una major plenitud en l'escriptura i, segons sembla, reduí la durada dels silencis, alternant-los amb diverses veus. Les seves composicions religioses es consideren com a models de l'antic estil vocal, i quant a les profanes, ofereixen una gràcia i una vivesa notables.
S'han conservat gran nombre d'obres seves:
* dos llibres de Motets a 4 veus, dels que s'han fet nombroses edicions;
* dos llibres a 5 veus (1539 i 1541);
* vuit misses a 4 veus, en les col·leccions d'Attaignat (1532) i d'Escot (1540);
* un llibre de Cançons a 5 i 6 veus, en la col·lecció de Tielman Susato i nombrosos motets en la majoria de les Antologies de l'època.
Entre les seves composicions profanes mereixen una menció especial les titulades Le chant des oiseaux, editada a principis del segle XX per Commer, i La chasse du lièvre.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 537 (ISBN 84-239-4526-X)
# Nicolas Isouard

Nicolas Isouard o Nicolò Isouard (Porto Salvo, La Valeta, Malta, 16 de maig de 1773 - París, 23 de març de 1818) fou un compositor maltès.
Fill d'un banquer, estudià música contra la voluntat del seu pare, que volia dedicar-lo a la seva mateixa professió. Ensems que era empleat de Banca, prenia lliçons d'G. Amendola, N. Sala, Guglielmi, i el 1795, després d'haver estrenat l'òpera L'avviso ai maritati, abandonà definitivament els negocis. Després estrenà Artaserse fou nomenat organista de l'església de Sant Joan de Jerusalem, de La Valetta, i més tard mestre de capella de l'Orde de Malta. Suprimida aquesta Orde, el 1799 passà a París, on trobà un protector en Kreutzer, i el mateix Kreutzer li estrenà en l'Òpera Còmica Le tonneliere, que fou seguida d'altres moltes, entre elles L'intrigue au sérail, Le billet de loterie, Cendrillon, etc..totes elles dedicades i estrenades per la soprano llavors de moda Cécile Duret. Entre els seus alumnes en la capital francesa si comptava Gustavo Carulli.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, segona part, pàg. 2140 (ISBN 84-239-4582-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 1.ª part, pàg. 2606, (ISBN 84-239-4518-9)
# Nicolas Racot de Grandval

Nicolas Racot De Grandval (París, 1676 - 16 de novembre de 1753) fou un director d'orquestra i compositor francès del Barroc.
Fou director d'orquestra d'una companyia de còmics ambulants; aquests li presentaren a Rouen la seva Le valet astrologue (1697). Després va compondre per a la Comédie-Française de París unes 40 obres, l'última de les quals, L'hereux indiscret, que fou representada el 1751. És autor, a més, d'una col·lecció de cantates que publicà el 1729. Com a escriptor se li deuen: Essai sur le bon goút en musique (1732); un poema en argot titulat Cartouche, i algunes produccions teatrals d'escassa importància.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàg. 1073 (ISBN 84-239-4526-X)
# Nicolau Payen

Nicolau Payen (Soignies, comtat d'Hainaut, actualment a Bèlgica, 1512 - Madrid, Espanya, 24 d'abril de 1559) fou un sacerdot i músic als Països Baixos austríacs.
Sembla que en la seva joventut fou infant de cor en el seu país nadiu, d'on passà a Madrid per prestar el mateix servei en la Capella Reial. El 1546, va rebre el nomenament de mestre de capella, càrrec que conservava el 1556, quan abdicà al tron l'emperador Carles V. A més, aconseguí, prebendes eclesiàstiques a Gaarvliet, Soignies, València i Nivelles; finalment, el 1558 se'l anomenà degà de Turnhout.
Les composicions de Payen es troben repartides en diferents col·leccions, com les titulades IIn. livre de chansos à quatre parties (Anvers, 1544), Cantiones selectissimae quatuor vocum (1548), Cantiones sacrae quas vulgo Moteta vocant (Anvers, 1546-47), on figuren els motets de Payen Resurrectio Christi i Quis debit capiti; Ecclesiasticarum cantionum, quator, quinque et sex vocum libri 1-XV (Anvers, 1545-51), etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 42, pàg. 1050 (ISBN 84-239-4542-1)
# Labeo coubie

Labeo coubie és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes que habita a l'Àfrica. Els mascles poden assolir els 75 cm de longitud total i els 5 kg de pes.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Tshibwabwa, S.M., 1997. Systématique des espèces africaines du genre Labeo (Teleostei, Cyprinidae) dans les régions icthyogéographiques de Basse-Guinée et du Congo II. Presses Universitaires de Namur, Namur, 227 p., tesi doctoral.
* ↑ Ita, E.O., 1984. Kainji (Nigeria). p. 43-103. A J.M. Kapetsky i T. Petr (eds.) Status of African reservoir fisheries. CIFA Tech. Pap. 10: 326 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N., ed. 1998. Catalog of Fishes. Special Publication of the Center for Biodiversity Research and Information, núm. 1, vol. 1-3. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia, Estats Units). 2905. ISBN 0-940228-47-5.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Reid, G.M., 1985. A revision of African species of Labeo (Pisces: Cyprinidae) and a re-definition of the genus. Verlag von J. Cramer, Braunschweig. 322 p.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Labeo indramontri

Labeo indramontri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Tailàndia i al riu Mekong.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1):1-33.
* ↑ Taki, Y., 1978. An analytical study of the fish fauna of the Mekong basin as a biological production system in nature. Research Institute of Evolutionary Biology Special Publications núm. 1, 77 p. Tòquio (Japó).

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Portada/efemèride març 19

Richard Strauss
« 18 de març · 19 de març · 20 de març »
# Labeobarbus crassibarbis

Labeobarbus crassibarbis és una espècie de peix pertanyent a la família dels ciprínids.

## Descripció

* Fa 50,5 cm de llargària màxima.

## Alimentació

Menja principalment larves d'insectes, mol·luscs petits i detritus.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical (13°N-11°N).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: és un endemisme del llac Tana (Etiòpia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rüppell, W. P. E. S., 1835. Neuer Nachtrag von Beschreibungen und Abbildungen neuer Fische, im Nil entdeckt. Museum Senckenbergianum: Abhandlungen aus dem Gebiete der beschreibenden Naturgeschichte, van Mitgliedern der Senckenbergischen Naturforschenden Gesellschaft in Frankfurt, Main Frankfort. v. 2 (núm. 1): 1-28, Pls. 1-3.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Nagelkerke, L.A.J. i F.A. Sibbing, 1997. A revision of the large barbs (Barbus spp., Cyprinidae, Teleostei) of Lake Tana, Ethiopia, with a description of seven new species. p. 105-170. A: L.A.J. Nagelkerke (ed.). The barbs of Lake Tana, Ethiopia: morphological diversity and its implications for taxonomy, trophic resource partititioning and fisheries. Wageningen University, els Països Baixos.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Getahun, A., 2007. An overview of the diversity and conservation status of the Ethiopian freshwater fauna. J. Afrotrop. Zool. Special Issue:87-96.
* ↑ Nagelkerke, L.A.J. i F.A. Sibbing, 1998. The Barbus intermedius species flock of Lake Tana (Ethiopia). I. The ecological and evolutionary significance of morphological diversity. Ital. J. Zool. 65:3-7.
* ↑ Nagelkerke, L.A.J. i F.A. Sibbing, 2000. The large barbs (Barbus spp., Cyprinidae, Teleostei) of Lake Tana (Ethiopia), with a description of a new species, Barbus osseensis. Neth. J. Zool. 50(2):179-214.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* De Graaf, M., E.D. Nentwich, J.W.M. Osse i F.A. Sibbing, 2005. Lacustrine spawning: is this a new reproductive strategy among 'large' African cyprinid fishes? J. Fish Biol. 66(5):1214-1236.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Labidochromis chisumulae

Labidochromis chisumulae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: llac Malawi.

## Referències

* ↑ Trewavas, E. 1935. A synopsis of the cichlid fishes of Lake Nyasa. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 10) v. 16 (núm. 91): 65-118.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lewis, D.S.C. 1982: A revision of the genus Labidochromis (Teleostei: Cichlidae) from Lake Malawi. Zoological Journal of the Linnean Society, 75(3): 189-265.
* Maréchal, C. 1991. Labidochromis. p. 210-217. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París (França). Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E. 1935: A synopsis of the cichlid fishes of Lake Nyasa. Annals and Magazine of Natural History (Series 10), 16(91): 65-118.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Labidochromis maculicauda

Labidochromis maculicauda és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica oriental: llac Malawi.

## Referències

* ↑ Trewavas, E. 1935. A synopsis of the cichlid fishes of Lake Nyasa. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 10) v. 16 (núm. 91): 65-118.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lewis, D.S.C. 1982: A revision of the genus Labidochromis (Teleostei: Cichlidae) from Lake Malawi. Zoological Journal of the Linnean Society, 75(3): 189-265.
* Maréchal, C. 1991. Labidochromis. p. 210-217. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, Bèlgica; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París (França). Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Trewavas, E. 1935: A synopsis of the cichlid fishes of Lake Nyasa. Annals and Magazine of Natural History (Series 10), 16(91): 65-118.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Labiobarbus sabanus

Labiobarbus sabanus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 22 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sabah (nord-est de Borneo, Malàisia).

## Referències

* ↑ van Hasselt J. C. 1823. Uittreksel uit een' brief van Dr. J. C. van Hasselt, aan den Heer C. J. Temminck. Algem. Konst Letter-bode II Deel (núm. 35). 130-133.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Martin-Smith, K.M. i H.H. Tan 1998 Diversity of freshwater fishes from eastern Sabah: annotated checklist for Danum valley and a consideration of inter- and intra-catchment variability. Raffles Bull. Zool. 46(2):573-604.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Labuntsovita-Mn

La labuntsovita-Mn és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la labuntsovita. Rep el nom dels mineralogistes russos Aleksander Nikolaevich Labuntsov i Ekaterina Eutiikkieva Labuntsov-Kostyleva. Aquesta és la labuntsovita original. Ara es designa labuntsovita-Mn degut al domini del manganès entre els cations divalents.

## Característiques

La labuntsovita-Mn és un silicat de fórmula química Na₄K₄(Ba,K)₂Mn$^{2+}$(Ti,Nb)₈(Si₄O₁₂)₄(O,OH)₈·10-12H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, pertany a «09.CE - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$^8$- (vierer-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: papagoïta, verplanckita, baotita, nagashimalita, taramel·lita, titantaramel·lita, barioortojoaquinita, byelorussita-(Ce), joaquinita-(Ce), ortojoaquinita-(Ce), estronciojoaquinita, estroncioortojoaquinita, ortojoaquinita-(La), nenadkevichita, lemmleinita-K, korobitsynita, kuzmenkoïta-Mn, vuoriyarvita-K, tsepinita-Na, karupmøllerita-Ca, labuntsovita-Mg, labuntsovita-Fe, lemmleinita-Ba, gjerdingenita-Fe, neskevaaraïta-Fe, tsepinita-K, paratsepinita-Ba, tsepinita-Ca, alsakharovita-Zn, gjerdingenita-Mn, lepkhenelmita-Zn, tsepinita-Sr, paratsepinita-Na, paralabuntsovita-Mg, gjerdingenita-Ca, gjerdingenita-Na, gutkovaïta-Mn, kuzmenkoïta-Zn, organovaïta-Mn, organovaïta-Zn, parakuzmenkoïta-Fe, burovaïta-Ca, komarovita i natrokomarovita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita amb mostres de dos indrets diferents de l'óblast de Múrmansk (Rússia): Yum'egor Pass, al massís de Khibini, i la pegmatita núm. 19 de la muntanya Kuftnyun, al districte de Lovozero. També ha estat descrita en altres indrets de l'óblast de Múrmansk, així com al Canadà, els Estats Units i Namíbia.

## Referències

* ↑ «Labuntsovite-Mn» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 gener 2020].