OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lèmurs voladors

Els lèmurs voladors (Dermoptera) són un ordre de mamífers placentaris. Tot i el seu nom, ni són primats ni poden volar.
Són animals arborícoles, que tenen una membrana cutània, unint el coll, les extremitats i la cua. Mengen fruits i fulles. En l'actualitat només existeixen dues espècies: el lèmur volador malai (Cynocephalus variegatus), que viu a Indonèsia occidental i el sud-est asiàtic i el lèmur volador de les Filipines (Cynocephalus volans). Ambdues espècies pertanyen a la família Cynocephalidae, l'única família vivent de l'ordre Dermoptera.
Els parents més propers dels lèmurs voladors són les tupaies i els primats. A diferència d'aquests dos clades, que tenen una ràtio cervell/pes elevada, els lèmurs voladors tenen un cervell molt petit en proporció amb la mida del seu cos.
Els primers animals que es poden assignar amb certesa al grup dels lèmurs voladors aparegueren durant el Paleocè inferior (fa ~ 66,0 Ma) a Nord-amèrica. Tanmateix, no se sap si aquests dermòpters tan primerencs ja eren capaços de planar.
Els gèneres fòssils que se n'han trobat inclouen:
* Dermotherium, de l'Eocè-Oligocè del sud-est asiàtic
* Elpidophorus, del Paleocè de Nord-amèrica
* Plagiomene, del Paleocè–Eocè de Nord-amèrica
* Placentidens, de l'Eocè de l'Europa Occidental
* Planetetherium, del Paleocè de Nord-amèrica
* Remiculus, del Paleocè de l'Europa Occidental
* Thylacaelurus, de l'Eocè de Nord-amèrica
* Worlandia, del Paleocè de Nord-amèrica

## Referències

* 1 2 Entrada «Dermoptera» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Martin, R. D «Colugos: obscure mammals glide into the evolutionary limelight» (en anglès). Journal of Biology, 7, 13, 2008. Arxivat de l'original el 2014-02-25. DOI: 10.1186/jbiol74 [Consulta: 21 febrer 2014].
* ↑ Jackson, S. Gliding Mammals of the World (en anglès). Csiro Publishing, 2012. ISBN 9780643092600.
# Protoceratop

El protoceratop (Protoceratops) és un gènere de dinosaure quadrúpede ceratop. Presentava un bec corni i una gola que podia tenir utilitat defensiva enfront depredadors com Velociraptor o sexual enfront de les femelles en zel. El robust cos (de fins a 400 quilograms) no superava els 2 metres de longitud.
S'han trobat nombrosos esquelets i sobretot diversos nius, amb molts ous i fins i tot embrions fossilitzats. Originàriament el descobriment d'aquests nius va servir per a demostrar per primera vegada, l'any 1922, que els dinosaures eren ovípars, tot i que no és segur que els ous trobats fossin de protoceratop.
El seu hàbitat era la Mongòlia del Cretaci superior (fa entre 75 i 65 milions d'anys).
Es creu que l'ésser mitològic griu fou concebut a partir d'interpretacions errònies de les restes de protoceratop, essent les ales la cresta cranial.

## Descobriment

A la dècada de 1920 el Museu Americà d'Història Natural de Nova York preparà tot un seguit d'expedicions a Àsia central. Aquestes campanyes eren conegudes com a Central Asiatic Expeditions. Una d'aquestes expedicions tenia com a destinació Mongòlia. Al setembre de l'any 1922 un equip dirigit per Roy Chapman Andrews i Walter Granger van descobrir una zona de Mongòlia repleta d'ossos de dinosaures que anomenaren Flaming Cliffs. Fou en aquest emplaçament on trobaren un crani de dinosaure que rebé el nom de Protoceratops andrewsi.

## Comportament

En un niu es van trobar uns 30 ous, i precisament aquest nombre tan elevat dugué als científics a suposar que un mateix niu va poder ésser compartit per dues o més femelles. S'han trobat diversos nius molt propers, el que sembla indicar que vivien en grups familiars o en petits ramats. Una vegada finalitzat el desenvolupament dins de l'ou, les cries que trencaven la closca medien uns 30 centímetres de longitud. Les femelles adultes les defensaven i els portaven aliment al niu fins que el petits creixien prou per a buscar-lo per si mateixos i defensar-se de predador propers.

## Referències

* ↑ Cazadores de dragones. Historia del descubrimiento e investigación de los dinosaurios. José Luis Sanz. Editorial Ariel.

## Enllaços externs

* Informació senzilla en anglès (anglès)
* Informació a dinosaurios.net Arxivat 2007-08-07 a Wayback Machine. (castellà)
* Informació sobre Protoceratops (castellà)
# Fulica

La fotja (Fulica) és un gènere d'ocells aquàtics gruïformes. La fotja vulgar (Fulica atra), amb el bec blanc i el plomatge negre, habita llacunes i albuferes, com ara l'albufera de València. La fotja banyuda (Fulica cristata) es distingeix de l'anterior en presentar dues petites banyes vermelles al front.
Tenen les ales curtes i volen amb dificultat, tot i que les espècies septentrionals són capaces de cobrir grans distàncies. La fotja americana ha estat vista en Gran Bretanya i Irlanda en rares ocasions. Les espècies que emigren ho fan de nit. Les fotges poden caminar i córrer gràcies a les fortes cames amb què compten.
Són ocells omnívors que s'alimenten principalment de plantes aquàtiques, però també animals petits i ous. Són aus agressives i territorials, però sovint es troba formant esbarts als llacs amb vegetació poc profunds.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023) el gènere Fulica està format per 11 espècies:
* Fulica rufifrons - fotja frontvermella.
* Fulica cornuta - fotja banyanegra.
* Fulica gigantea - fotja gegant.
* Fulica armillata - fotja de lligacames.
* Fulica atra - fotja comuna.
* Fulica cristata - fotja banyuda.
* Fulica newtonii - fotja de Newton.
* Fulica alai - fotja de les Hawaii.
* Fulica americana - fotja americana.
* Fulica ardesiaca - fotja andina.
* Fulica leucoptera - fotja alablanca.
La fotja del Carib (Fulica caribaea) és avui considerada una variant de color de la fotja americana.
La fotja de Newton (Fulica newtoni) †, es va extingir a principis del segle xviii. També hi ha espècies únicament conegudes per restes fòssils o subfòssils.
# Abel Barriola Ezkurra

Abel Barriola Ezkurra (Leitza, Navarra, 1978), conegut com a Barriola, és un antic jugador professional de pilota basca a mà, en la posició de rest. Va jugar en nòmina de les empreses Asegarce (1998-2003) i Aspe (2003-2017). Va debutar l'any 1998 al frontó Beotibar de Tolosa i es va retirar l'any 2017 al frontó Atano III de Sant Sebastià.

## Palmarès

* Campió del Quatre i Mig: 2001
* Subcampió del Quatre i Mig: 2004, 2006 i 2007
* Campió del Manomanista: 2002
* Subcampió del Manomanista: 2007 i 2008
* Campió per parelles: 2014

## Referències

* ↑ (castellà) Igor G. Vico: «Abel Barriola, el ídolo humano» Arxivat 2017-05-06 a Wayback Machine., Deia, 2017-05-06.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'empresa Arxivat 2012-08-24 a Wayback Machine.
# Patxi Eugi Cabodevilla

Patxi Eugi Cabodevilla (Agoitz (Navarra) 1971) és un jugador professional de pilota basca en la posició de davanter, en nòmina de l'empresa Aspe.
Va debutar l'any 1991 al Frontó Labrit de Pamplona, quan l'any passat havia guanyat com a aficionat la medalla d'or al Campionat del Món de Pilota Basca jugat a Cuba, i es va retirar el 2008, després d'una reeixida carrera i 6 operacions en la mà dreta.

## Palmarès

* Campió del Manomanista, 1996, 1999, 2000.
* Subcampió del Manomanista, 1998 i 2001.
* Subcampió per parelles, 1997.
* Campió del Quatre i mig, 1992, 1994 i 2000.
* Subcampió del Quatre i Mig, 1991, 1993, 1998, 1999 i 2001.

## Enllaços externs

* (castellà) Fitxa de l'empresa Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Grayslake

Grayslake és una vila dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2003 special census tenia 20.330 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grayslake tenia 18.506 habitants, 6.503 habitatges, i 4.948 famílies. La densitat de població era de 760,1 habitants/km².
Dels 6.503 habitatges en un 48,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,3% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 23,9% no eren unitats familiars. En el 18,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,84 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,1% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 40,4% entre 25 i 44, un 16,3% de 45 a 60 i un 4,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 73.143 $ i la renda mediana per família de 81.503 $. Els homes tenien una renda mediana de 60.857 $ mentre que les dones 37.839 $. La renda per capita de la població era de 28.898 $. Aproximadament el 2,4% de les famílies i el 3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grayslake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grayslake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Thymallus svetovidovi

Thymallus svetovidovi és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 39,6 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 50-52.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima temperat i pelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a les capçaleres del riu Ienissei (Mongòlia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Knizhin, I.B. & Weiss, S. J., 2009. A New Species of Grayling Thymallus svetovidovi sp. nova (Thymallidae) from the Yenisei Basin and Its Position in the Genus Thymallus. Journal of Ichthyology, 49 (1): 1–9.
* ↑ Linck H. F., 1790. Versuch einer Eintheilung der Fische nach den Zähnen. Mag. Neueste Phys. Naturgesch. v. 6 (núm. 3). 28-38.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Berg, L. S., 1908: Vorläufige Bemerkungen über die europäisch-asiatischen Salmoninen, insbesondere die Gattung Thymallus. Ezhegodnik. Zoologicheskogo Muzeya Akademii Nauk SSSR. v. 12: 500-514.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Steindachner, F., 1874: Beschreibung einer neuen Art und Gattung aus der Familie der Pleuronectiden und einer neuen Thymallus-Art vor. Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 11 (núm. 21): 171-172.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Remigi Tauler i Mauri

Remigi Tauler i Mauri (Palamós, 13 de gener del 1867 - Palamós, 22 de desembre del 1923) fou un important empresari del sector del suro, i promotor de la incipient indústria turística catalana.

## Biografia

Era fill de Joan Tauler i Vila (Mont-ras, 1872 - Palamós, 1904), faroner, que pels anys 1875-1877 havia estat destinat al far de Sant Sebastià de Palafrugell, i que morí quan portava el far de Palamós. Joan Tauler tingué tres fills, Onèsim (1865, mort en la infància), Remigi (1867) i Jaume (Palamós, 1873)
Remigi Tauler fou empresari, pintor i persona molt vinculada al món de les arts. El 1893 feu construir una important fàbrica de taps de suro, doblada de residència del propietari, que encara es conserva, i on treballà d'administratiu i comptable el futur diputat Josep Fàbrega i Pou. Al mateix Tauler també es deu l'original "Hotel Geroglífic" (1912, actualment desaparegut), a la platja de la Fosca de Palamós, com a iniciativa per al desenvolupament turístic de la zona i que contribuí a posar al mapa aquest racó de la Costa Brava. L'antiga fàbrica, actualment edifici protegit, s'ha reconvertit modernament en seu de la col·lecció d'art Josep Maria Civit.
Emili Grahit esmentà Remigi Tauler en el Recull sardanístic (1916) com a autor d'algunes sardanes que foren musicades per altres compositors, com Josep Molins i Lanas (La Jonquera, 1873 – Santa Coloma de Farners, 1924) i Josep Casanovas i Gafarot (Palamós, 1852-1940).
Remigi Tauler i Palet (Palamós, 28.3.1892 -15.11.1987), un dels seus quatre fills (amb Cast, Pere i Raül), publicà el 1929 una carta a La Vanguardia definint-se com a empresari surer

## Sardanes

* L'autonomia catalana
* Marinereta
* La reservista
* El sedassaire
* La tramuntana

## Referències

* ↑ «Genealogia [palamosina]». [Consulta: 15 juny 2017].
* 1 2 Medir i Huerta, Rosa Maria; Sapena i Aznar, Carles. Palamós. Girona: Diputació de Girona / Caixa d'Estalvis Provincial, 1988 (Quaderns de la Revista de Girona, 16). ISBN 8486377404.
* ↑ Moré Aguirre, David. El far de Sant Sebastià. 150 anys de vida (1857-2007). Palafrugell: Arxiu Municipal de Palafrugell, 2007. ISBN 9788492343270.
* ↑ «Rehabilitaran l'antiga fàbrica Tauler catorze anys després [entrevista a Josep Buxeda, regidor d'Urbanisme]». Ràdio Palamós, 17-10-2008.
* ↑ Ramos Caravaca, Carolina «Costa Brava. Los retos turísticos del turismo de masas». Identidades: territorio, cultura, patrimonio, núm. 4, 2014, pàg. 166. ISSN: 1886-6840.
* ↑ «Fitxa de la Fàbrica Tauler, al web del Patrimoni Català». [Consulta: 15 juny 2017].
* ↑ Palau, Maria «La meva col·lecció d'art és un acte antiburgès». El Punt Avui, 23-01-2011.
* ↑ «Fitxa de Remigi Tauler, al web de Palamós Sardanista». Arxivat de l'original el 2017-04-14. [Consulta: 15 juny 2017].
* ↑ «Batallas económicas: Industria del corcho». La Vanguardia, 02-02-1929, pàg. 15. «Necrológicas». La Vanguardia, 16-11-1987, pàg. 16.
* ↑ «Sardanes de Remigi Tauler, al web "Boig per la sardana"». [Consulta: 15 juny 2017].
# Inaxio Errandonea

Inaxio Errandonea (Bera (Navarra) 1964), més conegut com a Errandonea, és un jugador professional de pilota basca a mà, en la posició de rest, i, actualment, dirigent de Frontis, empresa de pilotaris que malda per fer-se un lloc entre Asegarce i Aspe.
Va debutar el 1983, havent aconseguit un any abans el subcampionat al Mundial de Pilota Basca a Mèxic.

## Palmarés

* Subcampió del Manomanista, 1994 i 1995.
* Subcampió del Quatre i mig, 1994.
* Campió per parelles, 1988, 1990, 1995 i 1999.
# Stellifer naso

Stellifer naso és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,8 cm de longitud total.

## Depredadors

Al Brasil és depredat per Carcharhinus porosus.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal que viu fins als 30 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: des de Veneçuela fins al Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Oken, L., 1817. V. Kl. Fische. Isis (Oken) v. 8 (núm. 148). 1779-1782 (for 1179-1182 + (1182a)).
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & C. H. Eigenmann. 1889. A review of the Sciaenidae of America and Europe. Rep. U. S. Fish Comm. v. 14 (1886): 343-451, Pls. 1-4.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Cervigón, F., 1993. Los peces marinos de Venezuela. Volum 2. Fundación Científica Los Roques, Caracas, Veneçuela. 497 p.
* ↑ Lessa, R. i Z. Almeida, 1997. Analysis of stomach contents of the smalltail shark Carcharhinus porosus from northern Brazil. Cybium 21(2):123-133.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Lasso, C.A., O.M. Lasso-Alcalá, A. Pombo i M. Smith, 2004. Distribution of fish species among localities during the AquaRAP survey of the Gulf of Paria and Orinoco delta, Venezuela. p. 315-319. A: Rapid assessment of the biodiversity and social aspects of the aquatic ecosystems of the Orinoco delta and the Gulf of Paria, Venezuela. RAP Bulletin of Biological Assessment 37. Conservation International. Washington DC, Estats Units. 360p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Hamburg (Illinois)

Hamburg és una vila dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 126 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hamburg tenia 126 habitants, 60 habitatges, i 39 famílies. La densitat de població era de 93,6 habitants/km².
Dels 60 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 35% no eren unitats familiars. En el 35% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,1 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,62.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,8% tenia menys de 18 anys, un 4% entre 18 i 24, un 21,4% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 60 i un 29,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.250 $ i la renda mediana per família de 43.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.875 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 17.290 $. Aproximadament l'1,9% de les famílies i el 2,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hamburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hamburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Platja de Port Saplaya Nord

La platja de Port Saplaya Nord està ubicada al nord de Port Saplaya, al municipi d'Alboraia (València, Espanya). Està separada de la platja de Port Saplaya Sud per l'entrada del port d'aquesta urbanització. És una platja oberta, protegida dels vents de ponent per la urbanització, i les aigües solen presentar un aspecte net. Compta amb un bon nombre de serveis. La temporada de bany va del 10 de juny al 10 de setembre.

## Vegeu també

* Platja de Port Saplaya Sud
* Port Saplaya

## Referències

* ↑ «Port Saplaya Nord». [Consulta: 28 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Platja de Port Saplatja Nord a la pàgina de turisme d'Alboraia
# Plaça Major (Castelló de la Plana)

La plaça Major és una de les principals places de Castelló de la Plana. Concentra tres dels edificis més emblemàtics de la ciutat: l'Ajuntament, la concatedral de Santa Maria i el Fadrí.
És una cèntrica plaça situada en un dels punts més concorreguts de la ciutat. Des del primer moment de la fundació de Castelló, la Plaça Major, se troba en la mateixa localització. Però els seus monuments si que han canviat com l'ajuntament que es troba el primer cementeri Cristià i com la font on es trobava antigament un arbre llorer. En ella se celebren totes les festes i actes lúdics que se celebren en la ciutat.

## Referències

* 1 2 Mediterráneo, El Periódico. «La fuente de la plaza Mayor» (en castellà). [Consulta: 18 febrer 2019].
* ↑ «Noticias de Castelló: Decidim valencià! La Plaça Major de Castelló de la Plana s'ompli de cultura i reivindicació per la llengua». [Consulta: 18 febrer 2019].
* ↑ Mediterráneo, El Periódico. «La Plaza Mayor de Castellón cambia de imagen» (en castellà). [Consulta: 18 febrer 2019].
# Sant Agustí (Retaule de Santa Bàrbara)

El llenç de Sant Agustí, pertanyent al desaparegut Retaule de Santa Bàrbara, és una obra d'El Greco que havia estat a l'església de San Nicolás, a Toledo. Aquesta obra consta amb el número 199 en el catàleg de Harold Wethey.

## Anàlisi

Oli sobre llenç; 140 x 56 cm.; Museu de Santa Cruz, Toledo.
Aquest llenç estava situat en el nínxol lateral esquerre de la predel·la del retaule, amb l'estàtua de Santa Bàrbara al centre, Sant Francesc d'Assís a la dreta i l'apòstol Jaume el Major a l'àtic. La figura de Sant Agustí i els seus ropatges daurats són d'una qualitat excel·lent.
Agustí d'Hipona porta el bàcul pastoral a la mà dreta, mentre que a la mà esquerra té el model d'un santuari. Porta barba blanca com en una llenç de Sant Jeroni en el qual estava inspirada aquesta obra, però sense el seu aspecte inquisitorial, la qual cosa mostra el mestratge d'El Greco a l'hora de superposar a un mateix model el caràcter projectat per l'esperit de l'artista.

## Vegeu també

* Sant Jaume el Major, pelegrí (Retaule de Santa Bàrbara)
* Sant Francesc (Retaule de Santa Bàrbara)

## Referències

* 1 2 Wethey, Harold E. Obra esmentada, p. 124.
* ↑ Gudiol, José. Obra esmentada, p. 204.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967.
* Frati, Tiziana; La obra pictórica completa de El Greco ; Noguer Rizzoli Editores; Milán-Barcelona-1970
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
# Sant Pere de Serrallonga

Sant Pere de Serrallonga o Sant Pere de Vilallonga és l'església d'una antiga parròquia rural esmentada amb el nom de Vilallonga avui pertanyent al municipi d'Alpens. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'una sola nau amb capçalera rectangular quasi quadrada, a llevant. A l'interior, la nau està separada de l'absis amb un arc triomfal de perfil ultrapassat amb impostes simples i lleuger avançament de muntants. Els murs de les naus tenen dues grans arcades formeres que possiblement es varen construir poc després de la resta de la nau a conseqüència de la deficiència de la volta de la nau. L'actual coberta és del 1837, amb embigat i teules àrabs. L'absis és més baix que la nau i està cobert amb volta de canó. La porta està situada en el mur meridional i està formada per un arc. Adossada al cantó de tramuntana hi ha una sagristia rectangular construïda el 1837.
Conté un altar adossat fet de fusta pintada que data de la segona remodelació de l'església, duta a terme el 1627 (tal com apareix documentat a la guixeria que es conserva abans d'entrar a l'absis carrat de l'església, en la que es llegeix: ESTA YGLESIA SE R DVI EN LO ANY 1627 Y SE).
A l'exterior de l'església s'han localitzat un parell de tombes, que resten sense excavar.

### Guixeria

Guixeria de forma ovalada que volta una inscripció referent a la reforma de l'església. Està decorada amb orla vegetal a la part exterior i amb motius de ditada a la part interior. A la part inferior hi ha una conxa i està coronada amb fulla d´acant. A la part central de la guixeria hi ha un escut mitrat amb dues claus de Sant Pere, al voltant del qual hi ha una inscripció.

## Notícies històriques

Situada dins l'antic terme del castell de la Guàrdia, en el lloc antigament anomenat Vilallonga. Aquest nom apareix documentat el 938-982 com afrontació de la propietat de Matamala, que posseïa el monestir de Ripoll. El nom de Serrallonga és del segle xiii-XIV i bé donat pel mas Serrallonga proper a l'església. L'església de Sant Pere apareix en les relacions parroquials del bisbat de Vic entre 1025 i 1050 i en una llista del segle xiii, però no consta en les visites del bisbe Galceran Sacosta a les parròquies del bisbat de Vic entre 1333 i 1339. La pèrdua de població del segle XIV li va fer perdre la categoria de parròquia per passar a ser sufragània de Santa Maria d'Alpens fins a 1686.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Pere de Serrallonga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 març 2017].