OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ruta 1 del metro de Nova York

La Ruta 1 Broadway-Seventh Avenue Local és un servei de ferrocarril metropolità subterrani del Metro de Nova York, als Estats Units d'Amèrica. El servei 1, o ruta 1, circula tot el temps entre les estacions de Van Cortlandt Park-242nd Street i South Ferry.
A diferència d'altres metros, cada servei no correspon a una única línia, sinó que un servei pot circular per diverses línies de ferrocarril. El servei 1 utilitza les següents línies:
| Línia | << | >> | Vies | Temps |
| Broadway-Seventh Avenue Line | Van Cortlandt Park-242nd Street to | Marble Hill-225th Street | local | tot el temps |
| Broadway Bridge | | | local | tot el temps |
| Broadway-Seventh Avenue Line | 215th Street | Chambers Street | local | tot el temps |
| Broadway-Seventh Avenue Line | Chambers Street | South Ferry | local | tot el temps |
# Ruta B del metro de Nova York

La Ruta B Sixth Avenue Express és un servei de ferrocarril metropolità subterrani del Metro de Nova York, als Estats Units d'Amèrica. La ruta B funciona només entre setmana aproximadament de 6:00 a 23:00. El servei habitual enllaça l'estació de 145th Street a Harlem amb Brighton Beach, a Brooklyn via Central Park West, al llarg de la línia de Brighton Line.
En hores punta l'estació terminal s'allarga pel nord fins a Bedford Park Boulevard, al Bronx. Circula de forma local al Bronx i al llarg de Central Park West, i exprés al llarg de la Sisena Avinguda i a Brooklyn.
La ruta B i la R són els dos únics serveis del Metro de Nova York que tenen dues o més estacions amb el mateix nom. En el cas de la ruta B hi ha dues estacions anomenades "Seventh Avenue", una a Brooklyn, exactament a l'Avinguda Flatbush i l'altra a Manhattan al Carrer 53.
A diferència d'altres metros, cada servei no correspon a una única línia, sinó que un servei pot circular per diverses línies de ferrocarril. El servei B utilitza les següents línies:
| Línia | << | >> | Vies | Temps |
| Concourse Line | sud de Bedford Park Boulevard | sud de Bedford Park Boulevard | local | entre setmana (hora punta) |
| Eighth Avenue Line | 145th Street | 59th Street-Columbus Circle | local | entre setmana (hora punta, migidia i tarda) |
| Sixth Avenue Line | 59th Street | Broadway-Lafayette Street | exprés | entre setmana (hora punta, migidia i tarda) |
| Chrystie Street Connection | tota la línia | tota la línia | | exprés | entre setmana (hora punta, migidia i tarda) |
| Manhattan Bridge | | | vies nord | entre setmana (hora punta, migidia i tarda) |
| Brighton Line | nord de Brighton Beach | nord de Brighton Beach | exprés | entre setmana (hora punta, migidia i tarda) |
# Baie Lazare

Baie Lazare és un districte administratiu de les illes Seychelles que es troba a l'illa de Mahé. Es calcula que al districte de Baie Lazare hi viuen 3.053 habitants. Fou anomenat en honor de l'explorador Lazare Picault, comandant de la primera expedició francesa que desembarcà a les Seychelles.

## Referències

* ↑ Supp, 1992, p. 102.

## Bibliografia

* Supp, E. Baedeker's Seychelles (en anglès). Automobile Association, 1992. ISBN 9780130595362.
# Synodontis albolineata

Synodontis albolineata és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Ogowe.

## Referències

* 1 2 «Synodontis albolineata» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 1992. Mochokidae. p. 500-563. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 2003. Mochokidae, p. 195-268 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Pellegrin, J. 1924. Description d'un poisson nouveau du Gabon appartenant au genre Synodontis. Bull. Soc. Zool. Fr. v. 49: 320-322.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Kairuan Sud

La delegació o mutamadiyya de Kairuan Sud (àrab: معتمدية القيروان الجنوبية, muʿtamadiyya al-Qayrawān al-Janūbiyya) és una delegació o mutamadiyya de la governació de Kairuan formada per la part sud de la ciutat de Kairuan i els pobles i viles de la zona al sud de la capital de la governació, entre elles Zaafrana. El seu límit oriental ve marcat per la serra de Kelbia. Al cens del 2004 tenia 83.240 habitants.

## Administració

La delegació o mutamadiyya, amb codi geogràfic 41 52 (ISO 3166-2:TN-12), està dividida en dotze sectors o imades:
* Elmansoura Nord (41 52 51)
* Elmansoura Sud (41 52 52)
* Keblia Sud (41 52 53)
* Merguellil (41 52 54)
* Rakada (41 52 55)
* Zroud (41 52 56)
* Ettaen (41 52 57)
* Ouled Nhar (41 52 58)
* Khazazia (41 52 59)
* El Makhsouma (41 52 60)
* Nebch (41 51 61)
* Zâafrana (41 52 62)
* El Khadra (41 52 63)
* El Hammama (41 51 64)
* Beriket El Argoub (41 52 65)
Al mateix temps, forma part de la municipalitat o baladiyya de Kairuan (41 11).

## Referències

* ↑ Résultats du recensements 2014 par gouvernorats et délégations Arxivat 2018-05-26 a Wayback Machine.. Statistiques Tunisie
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 97-101. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 155. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Carta als Filipencs

* Epístoles Paulines
* · 1 Tessalonicencs (52)
* · 2 Tessalonicencs* (~53?)
* · 1 Corintis (56)
* · Romans (56)
* · Filipencs (56-57)
* · 2 Corintis (57-58)
* · Gàlates (57-58)
* · Colossencs (~60?)
* · Filemó (60-61)
* · Efesis* (60-62?)
* · 1 Timoteu* (~60-70?)
* · 2 Timoteu* (~60-70?)
* · Titus* (~65-70?)
* * Autoria dubtosa
La Carta als Filipencs, també coneguda com a Carta de sant Pau als cristians de Filips, és un dels llibres del Nou Testament de la Bíblia cristiana. Va ser escrita vers l'any 62.

## Autoria

L'autoria paulina de la Carta als Filipencs és universalment acceptada per tots els experts bíblics. Coincideix tant en forma com en contingut amb les altres epístoles acceptades i és citada per les fonts més antigues.

## Destinataris

La carta va adreçada a la comunitat de Filips, una de les primeres esglésies cristianes fundades a Europa. Tenien una relació molt estreta amb Pau, que havia passat molt temps amb ells.
Els filipencs havien enviat a Epafrodit a Pau amb donacions que havien reunit per finançar les seves missions, i Pau li va donar la carta perquè els l'entregués a la tornada. Pau reconeix la seva generositat i recorda que van ser dels primers que el van ajudar amb contribucions. (Fel 4:15) Les comunitats de Macedònia serien les que més donacions haurien fet, tot i que els seus membres eren majoritàriament de classes sense gaires recursos.

## Enllaços externs

* Text de la Carta als Filipencs (Bíblia Catalana Interconfessional)
# Pleuró (mitologia)

Segons la mitologia grega, Pleuró (en grec antic Πλευρών), va ser un fill d'Etol, rei d'Etòlia, i de Prònoe, i germà de Calidó.
Epònim de la ciutat de Pleuró, a l'Etòlia, es va casar amb Xantipe, una filla de l'heroi Doros, consagrant així el parentiu entre els etolis i els doris. Se li atribueix la paternitat d'Agènor, Estèrope, Estratonice i Laofonte. Una altra tradició atribuïa a Pleuró dos fills, Cures i Calidó.
Pleuró era besavi de Leda, i per això tenia un santuari a Esparta.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 444. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 178. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Surolí

Els surolins són uns arbres semiperennifolis de la família de les fagàcies. Són el resultat de la hibridació de la surera (Quercus suber) i altres espècies del gènere Quercus; com l'alzina (Quercus ilex), entre les quals l'híbrid resultant seria Quercus × morisii; la carrasca (Quercus rotundifolia, abans Quercus ilex ballota), entre les quals l'híbrid resultant seria Quercus × avellaniformis; o el garric (Quercus coccifera), entre els quals l'híbrid resultant seria Quercus × coscojosuberiformis. Com que es tracta d'arbres híbrids, presenten caràcters de les dues espècies progenitores i una elevada variabilitat dels caràcters morfològics. Tenen una escorça semisuberosa amb grans esquerdes verticals i generalment presenten copes irregular i denses en fullatge. Les branques solen ser curtes i pèndules. Les fulles són visiblement suberoides, mentre que la cúpula de l'aglà té esquames ovades o ovato-oblongues, presentant característiques intermèdies entre la surera i l'arbre progenitor. Solen ser estèrils. Els surolins són considerats flora singular a Catalunya.
Sol aparèixer en rodals on cohabiten la surera amb les altres espècies progenitores. S'ha citat la seva presència a diversos països de la conca mediterrània (Espanya, França, Itàlia, Algèria i Portugal). A Catalunya hi ha espècimens a les Gavarres, les Cadiretes, al pla de la Selva, a l'Empordà, al pla de Bages i a la costa del Maresme.

## Surolí de cal Músic

El surolí de cal Músic, situat al municipi de Massanes té una alçada de 19 metres, i un diàmetre de copa mitjà de 19,5 metres. És el Quercus × morisii més gran inventariat a Catalunya, degut a la seva monumentalitat està catalogat com a arbre monumental per la Generalitat de Catalunya

## Els surolins a Catalunya

A Catalunya hi ha inventariades les següents espècies de surolins, ordenades per abundància: Quercus × morisii, Quercus × avellaniformis i Quercus × coscojosuberiformis. Els cinc municipis amb més surolins inventariats són Malgrat de Mar (16 surolins), Sant Celoni (12 surolins), Vallgorguina (12 surolins), Cerdanyola del Vallès (11 surolins), i Barcelona (11 surolins).
Actualment existeix un projecte a la plataforma de ciència ciutadana iNaturalist dedicat a inventariar aquests arbres, anomenat "Surolins de Catalunya".

## Referències

* 1 2 Sistemática, fitogeografía y utilidad forestal del híbrido x Quercus Morisii Borzi. Santiago Llensa i de Gelcen. "Anales de la Escuela de Peritos Agrícolas y Superior de Agricultura y de los Servicios Técnicos de Agricultura", 1943, vol. 3, pàg. 315-328.
* 1 2 «Observacions». [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ http://parcsnaturals.gencat.cat/ca/coneixeu-nos/arbres-monumentals/am_arbres_monumentals_fitxes/selva/suroli_de_cal_music/ Arxivat 2018-07-22 a Wayback Machine.
* ↑ «Instagram». [Consulta: 18 novembre 2024].
* 1 2 «Surolins de Catalunya». [Consulta: 18 novembre 2024].
# Poecilocharax bovalii

Poecilocharax bovalii és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels crenúquids i de l'ordre dels caraciformes.
Els adults poden assolir fins a 4,7 cm de llargària total. Viu en zones de clima tropical entre 23 °C - 27 °C de temperatura. Es troba a Sud-amèrica: riu Potaro (Guaiana).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1909. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum, 1908. Report núm. 1. Some new genera and species of fishes from British Guiana. Ann. Carnegie Mus. v. 6 (núm. 1): 4-54.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Poecilocharax bovalii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1997. Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.

## Bibliografia

* Buckup, P.A. 1993. Review of the characidiin fishes (Teleostei : Characiformes), with descriptions of four new genera and ten new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 4(2):97-154.
* Buckup, P.A. 2003. Crenuchidae (South American darters). p. 87-95. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Eschmeyer, William N., ed. 1998. Catalog of Fishes. Special Publication of the Center for Biodiversity Research and Information, núm. 1, vol. 1-3. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia. 2905. ISBN 0-940228-47-5 .
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
# Point Me at the Sky

«Point Me at the Sky» és el cinquè senzill britànic del grup anglès Pink Floyd, que va sortir al mercat el 17 de desembre de 1968. La cançó va sorgir d'una col·laboració inicial entre el baixista Roger Waters i el guitarrista David Gilmour. El senzill no es va editar als Estats Units. No bostant, va ser editat per Capital Records al Canadà (núm. de catàleg 72563) així com al Japó, i en alguns països europeus. Les veus en el vers de la cançó són cantats per Gilmour, i les veus del pont són compartides entre Gilmour i Waters.
Les lletres inclouen la línia "If you survive 'til 2005". Aquesta va ser, irònicament profètica, ja que el 2005 va tenir lloc la reunió final de la formació post-Barrett al Live 8.

## Crèdits

* David Gilmour: guitarra elèctrica, veu
* Roger Waters: baix, veu
* Rick Wright: teclat, orgue, cors
* Nick Mason: bateria, percussió

## Referències

* ↑ Strong, Martin C. The Great Rock Discography. 7th. Edinburgh: Canongate Books, 2004, p. 1177. ISBN 1-84195-551-5.
* ↑ Mabbett, Andy. The Complete Guide to the Music of Pink Floyd. Londres: Omnibus Press, 1995. ISBN 0-7119-4301-X.

## Enllaços externs

* Pink Floyd - Point Me at The Sky Lyrics Arxivat 2018-07-03 a Wayback Machine. a MetroLyrics
# Polidamant

Segons la mitologia grega, Polidamant (grec antic: Πολυδάμας, Polydámas) va ser un heroi troià, fill de Pàntou i de Frontis, o bé de Prònome, la filla de Clici.
Havia nascut el mateix dia que Hèctor. El valor que l'heroi posseïa a la batalla, Polidamant el tenia en el consell. Va ser ell qui aconsellà l'atac contra la muralla del camp aqueu, i l'organitzà, qui va aconsellar a Hèctor de reunir els cabdills troians, qui aconsellà els troians, després de la derrota, que es refugiessin a la ciutat, i, després de mort Hèctor, de tornar Helena als grecs.
D'altra banda, va portar a terme diverses gestes durant la guerra de Troia. Va matar Mecist i Otos, i va ferir Penèleos. Al seu torn va ser ferit per Àiax.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 447. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 179. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Polidor (fill de Príam)

Segons la mitologia grega, Polidor (en grec antic Πολύδωρος), va ser un príncep troià, fill de Príam. Per la seva mare existeixen diverses tradicions.
Una tradició el fa fill de Laòtoe, una de les dones de Príam. Com que era molt jove, arran de la guerra de Troia, el seu pare el va allunyar del camp de batalla. Però Polidor, confiant en la seva rapidesa corrent, va atacar Aquil·les, que el va matar. Polidor anava protegit amb una cuirassa de plata que Aquil·les li arrabassà després de matar-lo. Després de la mort del seu fill, Tetis va oferir aquest trofeu a Agamèmnon, com a regal. Aquesta és la versió que relata Homer a la Ilíada.
Posteriorment, en particular els tràgics i els poetes alexandrins i romans, Polidor és fill de Príam i Hècuba. Príam havia confiat Polidor, encara molt jove, al seu gendre, el rei de Tràcia Polimèstor, juntament amb rics tresors, destinats, si arribava el cas, a permetre que Polidor mantingués el seu rang si la guerra acabava malament pels troians. Però Polimèstor, que cobejava les riqueses, o bé per exigència dels grecs vencedors, va matar Polidor i va llençar el seu cadàver al mar, i les onades el van portar fins a les costes de la Tròade, quan una serventa d'Hècuba (o la mateixa reina) treia aigua per uns rituals funeraris per Políxena, sacrificada al damunt de la tomba d'Aquil·les. Hècuba va reconèixer el seu fill i va aconseguir que Agamèmnon li permetés enterrar-lo al costat de Políxena.
Virgili explica, en canvi, que Polimèstor va enterrar Polidor a la costa de Tràcia. Quan Eneas va arribar a aquesta regió, va tallar unes branques dels arbres que creixien sobre la seva tomba per guarnir amb elles un altar on celebrava un sacrifici. De les branques en van sortir gotes de sang. Una veu va anunciar a l'heroi que es trobava a l'indret on hi havia la tomba de Polidor, i que aquells arbres havien nascut de les javelines amb què l'havien travessat. La veu explicà a Eneas que l'assassí era Polimèstor. Eneas, que volia fundar una ciutat en aquell lloc, va retre honors fúnebres a Polidor i marxà de la regió.
Una altra tradició deia que Polimèstor havia lliurat Polidor a Àiax, el fill de Telamó, que havia saquejat el seu regne. Àiax i els grecs van voler fer servir el nen d'ostatge, i canviar-lo per Helena. Els troians no van acceptar el tracte, i Polidor va morir lapidat davant de les muralles de Troia, on el va recollir Hècuba.
Una altra versió que expliquen els tràgics, diu que Polidor no havia estat assassinat per Polimèstor, sinó que aquest, per error, havia matat el seu propi fill Deípil. Més tard, Polidor es va venjar del rei.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 448. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 180. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Polimela (filla de Filant)

D'acord amb la mitologia grega, Polimela (en grec antic Πολυμήλη), va ser una filla de Filant.
Estimada per Hermes, va ser mare d'Eudor, comandant dels mirmídons a la guerra de Troia. Posteriorment es va casar amb Èquecles, un descendent d'Àctor.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 450. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 181. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Polydactylus quadrifilis

Polydactylus quadrifilis és una espècie de peix pertanyent a la família dels polinèmids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 200 cm de llargària màxima (normalment, en fa 150) i 75 kg de pes.

## Alimentació

Menja crustacis i peixos.

## Hàbitat

És un peix d'aigua marina i salabrosa, demersal i de clima tropical (22°N-5°S, 18°W-13°E) que viu entre 15 i 55 m de fondària sobre fons sorrencs i fangosos.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: des de Mauritània i el Senegal fins a la república del Congo.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Polydactylus quadrifilis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Njock, J.C., 1990. Polynemidae. P. 865-867. A: J. C. Quéro, J. C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Ojong, T.K., 1994. The diet composition of Polydactylus quadrifilis (Cuvier, 1929) (Pisces: Polynemidae) in the Cross River estuary, Nigeria. B.Sc. thesis, University of Calaber. 88 p.
* ↑ Diaw, A.A., 1976. Un vocabulaire Wolof de la faune au Senegal. Les Langues Nationales au Senegal, núm. 67. Centre de Linguistique Appliquee de Dakar.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB