OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Menhir d'Abelhoa

El Menhir d'Abelhoa, també designat com Menhir de Bulhoa, és un menhir de granit, situat a la rodalia de la freguesia de Monsaraz, al municipi de Reguengos de Monsaraz, districte d'Évora, a Portugal. El 1971 fou classificat com Monument Nacional.

## Situació geogràfica

Es troba a Herdade da Abelhoa, a la carretera entre els llogarets d'Outeiro i Telheiro, en una àrea entre zona rural i urbana, en una plana a la base del turó de Monsaraz, molt a prop de la localitat seu de la freguesia, de la qual dista prop de quatre quilòmetres. El menhir forma part d'un conjunt que inclou els menhirs de Monte da Ribeira (CNS 11612) i d'Outeiro (CNS 11314).

## Caracterització

El menhir fou tallat en un bloc de granit, i presenta una morfologia ovoide allargada, d'aspecte fàl·lic, amb prop de quatre metres d'alçada i un de diàmetre. Les cares es troben profusament decorades amb gravats que representen motius solars amb raigs, un bàcul, i línies trencades, ondulades, serpentejades i en ziga-zaga de diferents dimensions.

## Història

El menhir fou construït en el neolític final o eneolític, entre el 3500 i 2000 ae, en el que s'ha anomenat "univers megalític <i>eborense</i>".
Va ser identificat tombat i fracturat per José Pires Gonçalves al 1970, sense la base, que degué ser reutilitzada com un pes d'un celler veí. Per la mateixa data se'n restaurà la base, i això permeté recol·locar el menhir en la que se suposa que fou la posició original.
El 22 de novembre de 1971 fou classificat pel decret núm. 516/71 com a Monument Nacional.

## Referències

* ↑ «DGPC | Pesquisa Geral» (en portugués). www.patrimoniocultural.gov.pt. [Consulta: 7 juliol 2019].
* ↑ «Monumentos» (en portugués). www.monumentos.gov.pt. [Consulta: 7 juliol 2019].
* ↑ «Portal do Arqueólogo» (en portugués). arqueologia.patrimoniocultural.pt. [Consulta: 7 juliol 2019].
# Menzel Habib

Menzel El Habib o Menzel Habib (àrab: منزل الحبيب, Manzil al-Ḥabīb) és una ciutat de Tunísia, situada uns 65 km al nord-oest de Gabès, a la governació de Gabès. Té una població de 3.000 habitants. A uns 8 km a l'oest hi ha la vila de Sidi Mansour, amb la sabkha de Sidi Mansour. La via de tren corre uns 6 km al sud de la ciutat i, a l'altre costat de la via, cap al sud, hi ha el Djebel Idouli. És capçalera d'una delegació, la més septentrional de la governació, amb una població de 12.140, segons el cens del 2004.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 51 56 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en set sectors o imades:
* Oued Ezzitoun (51 56 51)
* El Fejij (51 56 52)
* El Mehemla (51 56 53)
* Es-Saki (51 56 54)
* Rabiaa Ouali (51 56 55)
* Zoughrata (51 56 56)
* Menzel El Habib (51 56 57)
Al mateix temps, des de l'11 de setembre de 2015 forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 51 21), constituïda pel decret governamental núm. 2015-1275.

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 112-115. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «Décret gouvernemental n°2015-1275 du 11 septembre 2015, relatif à la création de la commune de Menzel Habib au gouvernorat de Gabès» (en francès), 22-09-2015. Arxivat de l'original el 27 d’octubre 2017. [Consulta: 26 octubre 2017].
* ↑ «Sites web des municipalités» (en francès). Portail des Collectivités Locales. Ministère de l'Intérieur. [Consulta: 9 octubre 2023].
# Fornos de Algodres

Fornos de Algodres és un municipi portuguès, situat al districte de Guarda, a la regió del Centre i a la Subregió de Serra da Estrela. L'any 2006 tenia 5.368 habitants. Es divideix en 16 freguesias. Limita al nord-oest amb Trancoso, a l'est amb Celorico da Beira, al sud amb Gouveia, a l'oest amb Mangualde i Penalva do Castelo i al nord-oest amb Aguiar da Beira.

## Població

Població del concelho de Fornos de Algodres (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 912 | 5962 | 10147 | 9730 | 9035 | 6594 | 6270 | 5629 | 5434 |

## Freguesies

* Algodres
* Casal Vasco
* Cortiçô
* Figueiró da Granja
* Fornos de Algodres
* Fuinhas
* Infias
* Juncais
* Maceira
* Matança
* Muxagata
* Queiriz
* Sobral Pichorro
* Vila Chã
* Vila Ruiva
* Vila Soeiro do Chão
# Proasellus valdensis

Proasellus valdensis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.
Fa 8 mm de llargària.
Viu a l'aigua dolça.
Es troba a Europa: França (Saint-Claude, el departament de Jura) i Suïssa.

## Referències

* 1 2 Photo Faune Cavernicole du Jura (francès)
* 1 2 World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ Jean-Paul Henry, 1980. Un Asellide interstitiel de France: Proasellus rouchi n. sp. (Isopoda, Asellota) et considérations sur les espèces de la lignée cavaticus. Crustaceana. Vol. 38, núm. 2, pp. 183-193.
* ↑ Muséum National d'Histoire Naturelle, 2003-2012 (francès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Pierre Matthieu

Pierre Matthieu (Pesmes, 10 de desembre de 1563 $^{(Gregorià)}$ - Tolosa, 12 d'octubre de 1621) va ser un escriptor, poeta, historiador i dramaturg francès.
Va estudiar Dret a Lió i va ser partidari de la Santa Lliga de París, però després es va passar al partit del rei i va anar a París. Enric IV el va acollir amb benevolència i el va nomenar historiògraf seu, càrrec que li va conservar Lluís XIII. A més de moltes tragèdies, entre les quals mereixen especial esment les titulades Esther (1585) y La Guisiade (1859), deixà una col·lecció de màximes morals en vers, titulada Quatrains de la vanité du monde ou Tablettes de la vie et de la mort, que assoli un gran èxit.
Pel que fa a les seves obres històriques, mediocrement escrites, però molt interessants, perquè l'autor ha estat testimoni real de tots els fets que relata, les principals són: Histoire des derniers trubles de France (1594), Histoire de France: 1598-1604 (1606) i Histoire de France de François I à Louis XIII (1631).
Va emmalaltir acompanyant Lluís XIII al setge de Montauban i va morir a Tolosa de Llenguadoc als 58 anys.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 33, pàg. 1161/62. (ISBN 84-239-4533-2)
# Ermita de Sant Medir

L'Ermita de Sant Medir és una església de la serra de Collserola, al municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental). És a prop de l'antic camí romà d'Ègara (Terrassa) a Bàrcino (Barcelona) que —passant per Castrum Octavianum (Sant Cugat)— entrava a la serra de Collserola per la vall de Gausac (o vall de Sant Medir). Cada 3 de març s'hi celebra el tradicional aplec de Sant Medir. L'edifici forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

És una capella romànica restaurada que manté la seva estructura primitiva. És una construcció de planta rectangular amb volta de canó i orientada a llevant. Per damunt de la façana s'aixeca un campanar de doble espadanya. La porta és de punt rodó i adovellada. Al damunt hi ha una inscripció en pedra i un baix relleu d'una figura. Les parets exteriors són arrebossades en blanc i no té absis a l'exterior.

## Història

Existia ja el 1046 però documentalment consta des de 1120. La tradició i el culte començà al segle xi. El 1024 consta la compra d'una vinya i uns boscos situats a la vall de Sant Medir i de l'establiment d'un alou el 1046. Documents antics l'anomenen Sant Emeteri, però es catalanitzà "Medir". A l'edat mitjana formà parròquia amb Sant Adjutori i amb Sant Vicenç. Hi tenia jurisdicció civil el monestir de Sant Cugat fins al segle xiv, que esdevingué l'organització municipal de Sant Cugat. Els monjos en tingueren cura fins al 1446.
La popularització de la llegenda de sant Medir de Barcelona convertí l'ermita en destí de pelegrins. El 1802 s'hi celebrà el primer aplec de Sant Medir i a partir de 1846 s'hi van afegir romeus de la vila barcelonina de Gràcia. Des de llavors, és la destinació de la romeria de la festa de Sant Medir cada 3 de març. El juliol de 1936 l'ermita va ser saquejada i incendiada. A l'interior hi ha uns esbossos originals de l'any 1948 de les pintures murals que l'artista local Josep Grau-Garriga va projectar i que no es van portar a terme. En el transcurs de 25 anys fins al 2007 la penya Regalèssia de Sant Cugat junt amb tècnics del museu del monestir van dur a terme diverses tasques de restauració a l'edifici, com l'arranjament de la teulada i el restauració del paviment del segle xvii.

## Galeria

* L'ermita de Sant Medir a Sant Cugat del Vallès
* Aplec de Sant Medir. Gravat a l'aiguafort
* Imatge d'entre 1890 i 1923
* Imatge de sant Medir a l'ermita

## Referències

* ↑ Lorenzo, Cecília; Fernández, Isaac. Diputació de Barcelona. Rutes de Patrimoni Arquitectònic. Xarxa de Parcs Naturals de la Diputació de Barcelona. Barcelona: Ormobook serveis editorials, novembre 2009, p. 117. B-38.667-2009.
* 1 2 «Ermita de Sant Medir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
* ↑ Mota Muñoz, José Fernando. «MOTA», 01-01-2008. Arxivat de l'original el 2017-10-06. [Consulta: 8 març 2025].

## Enllaços externs

* Videos sobre l'aplec de Sant Medir
# Port-Louis (Guadalupe)

Port-Louis és un municipi francès, situat a Guadalupe, una regió i departament d'ultramar de França situat a les Petites Antilles. L'any 2006 tenia 5.481 habitants. Limita al nord-est amb Anse-Bertrand i al sud-est amb Petit-Canal.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1999 | 2006 |
| 5.573 | 5.481 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Barfleur | |
# Cantó de Petit-Canal

El cantó de Petit-Canal és una divisió administrativa francesa situat al departament de Guadalupe a la regió de Guadalupe.

## Composició

El cantó comprèn la comuna de Petit-Canal.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1987- | Florent Mitel | PCG | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Saint-François

El cantó de Le Saint-François és una divisió administrativa francesa situat al departament de Guadalupe a la regió de Guadalupe.

## Composició

El cantó comprèn la comuna de Saint-François.

## Administració

Llista dels consellers generals successius :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Laurent Bernier | Objectiu Guadalupe-UMP | |
| Les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Yèbles

Yèbles és un municipi francès, situat al departament de Sena i Marne i a la regió de l'Illa de França.
Forma part del cantó de Nangis, del districte de Melun i de la Comunitat de comunes Brie des Rivières et Châteaux.
# Judith Viorst

Judith Viorst (Newark, 2 de febrer de 1931) és una escriptora, periodista i investigadora nord-americana. Reconeguda per la seva literatura infantil, Judith va escriure llibres per a nens com The Tenth Good Thing About Barney (sobre la mort d'una mascota) i la sèrie de llibres il·lustrats Alexander, la qual inclou Alexander and the Terrible, Horrible, No Good, Very Bad Day (1972), del qual ha venut prop de dos milions de còpies.
Viorst es va graduar el 1952 al Col·legi Newark d'Arts i Ciències de la Universitat Rutgers en Newark, Nova Jersey. El 1968 va formar part d'una protesta en contra del pagament d'impostos relatiu a la Guerra de Vietnam. A la fi de la dècada de 1970, després de dues dècades dedicades a la literatura infantil i adulta, es va enfocar en l'estudi de la psicologia freudiana. El 1981 va obtenir el títol d'investigadora en l'Institut de Psicoanàlisi de Washington després de sis anys d'estudis.

## Obres seleccionades

* The Wonderful World of Science (Bantam Books, 1961)
* Projects: Space (Washington Square Books, 1962)
* 150 Science Experiments Step-by-step (Bantam, 1963)
* The Natural World: A guide to North American wildlife (Bantam, 1965)
* The Village Square (Coward-McCann, 1966)
* The Changing Earth (Bantam, 1967)
* Sunday Morning: a story (Harper & Row, 1968)

### Infantils

* I'll Fix Anthony (1969), Harper & Row, ISBN 0-06-026306-7
* Try It Again, Sam: Safety When You Walk (1970)
* My Mama Says there Aren't any Zombies, Ghosts, Vampires, Creatures, Demons, Monsters, Fiends, Goblins, or Things (1973)
* The Tenth Good Thing About Barney (1987)
* The Good-bye Book (1988)
* Super-Completely and Totally the Messiest (2001)
* Just in Case (2006)
* And Two Boys Booed (2014)

#### Alexander

* Alexander and the Terrible, Horrible, No Good, Very Bad Day (Atheneum Books) ISBN 0-689-70428-3
* Alexander, Who Used to be Rich Last Sunday (Atheneum) ISBN 978-0-689-30602-0
* Alexander, Who Is Not (Do You Hear Me? I Mean It!) Going to Move (Atheneum) ISBN 0-689-31958-4
* Alexander, Who's Trying His Best to Be the Best Boy Ever (Atheneum) ISBN 978-1-48142353-3

## Referències

* ↑ «Judith Viorst». WorldCat.org. [Consulta: 30 març 2010].
* ↑ «The Author, Judith Viorst». The Kennedy Center.
* ↑ “Writers and Editors War Tax Protest” 30 de gener de 1968 New York Post
* ↑ "Wonderful world of science". Library of Congress Catalog Record (LCC). 8 de marzo de 2014.
# Mesoborus crocodilus

Mesoborus crocodilus és una espècie de peix de la família dels citarínids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 25 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo a la República Democràtica del Congo i el Camerun.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Daget, J. i J.-P. Gosse, 1984. Distichodontidae. p. 184-211. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Registres de peixos dins de la base de dades del Museu de la Secció de Vertebrats del Museu Reial de l'Àfrica central. MRAC, Tervuren, Flandes, Bèlgica.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Vari, R. P., 1979: Anatomy, relationships and classification of the families Citharinidae and Distichodontidae (Pisces, Characoidea). Bulletin of the British Museum (Natural History) Zoology v. 36 (núm. 5): 261-344.
* Welter-Schultes, F. W. i V. Feuerstein, 2008. Nomenclatural notes on Torpedo (Chondrichthyes: Torpedinidae) and some other early established fish taxa (Actinopterygii: Molidae, Eleginopidae and Citharinidae). Species Phylogeny and Evolution. v. 1 (núm. 3): 141-145.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Penamacor

Penamacor és un municipi portuguès, situat al districte de Castelo Branco, a la regió del Centre i a la subregió de Beira Interior Sul. L'any 2004 tenia 6160 habitants. Es divideix en 12 freguesias. Limita al nord amb Sabugal, a l'est amb Valverde del Fresno, al sud amb Idanha-a-Nova i a l'oest amb Fundão.

## Població

Població del concelho de Penamacor (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 5259 | 7498 | 13179 | 15724 | 16659 | 9524 | 8115 | 6658 | 6160 |

## Freguesies

* Águas
* Aldeia de João Pires
* Aldeia do Bispo
* Aranhas
* Bemposta
* Benquerença
* Meimão
* Meimoa
* Pedrógão de São Pedro,
* Penamacor
* Salvador
* Vale da Senhora da Póvoa

## Referències

* ↑ Abascal, Juan Manuel; Cebrián, Rosario. Los viajes de José Cornide por España y Portugal de 1754 a 1801 (en castellà). Real Academia de la Historia, 2009, p. 854. ISBN 8496849554.
# Sinocyclocheilus macroscalus

Sinocyclocheilus macroscalus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Fang P.-W. 1936. Sinocyclocheilus tingi, a new genus and species of Chinese barbid fishes from Yunnan. Sinensia v. 7 (núm. 5). 588-593.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Casa Batlle

La Casa Batlle és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Va ser reformat per l'arquitecte gironí Rafael Masó i Valentí, entre 1908 i 1910.

## Descripció

L'edifici presenta façana a tres carrers i s'organitza en planta baixa, quatre pisos i terrat. L'acusada verticalitat al carrer Fontanilles palesa una clara influència de l'arquitectura austríaca del moment. Un aspecte formal remarcable és la coronació de l'edifici, amb una balustrada ondulada amb figures geomètriques i mussols, decoració típicament modernista, de caràcter simbòlic escollida per l'arquitecte com a referència a la saviesa i la paciència. Els murs són d'obra estucada, mentre els acabats foren realitzats amb ceràmica., a l'obrador de la fàbrica La Gabarra de La Bisbal.

## Història

La Casa Batlle, una de les primeres obres de Rafael Masó, és la reforma d'un edifici ja existent en el segle xix, no obstant això, l'arquitecte va abandonar el projecte abans que s'acabessin les obres per discrepàncies amb el propietari. Les tribunes del carrer Sant Francesc foren afegides posteriorment. Altres modificacions han estat la modificació del segon pis de la tribuna del carrer Nou i la destrucció dels baixos.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
* ↑ DOMÈNECH, Gemma i GIL TORT, Rosa Maria. Masó Explica Masó. Girona: Col·legi d'Arquitectes de Catalunya, Demarcació de Girona, 2001, pp. 68-69. ISBN 84-88258-47-X.

## Enllaços externs

* Fitxa a COAC.net
* Fitxa a la Fundació Masó
* Any Masó Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Casa Batlle a la Fundació Rafael Masó.
# Prochilodus dobulinus

Prochilodus dobulinus és una espècie de peix de la família dels proquilodòntids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L., 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Castro, R.M.C., 1990. Revisao taxonómica da familia Prochilodontidae (Ostariophysi: Characiformes). Tesi doctoral. Universidade de São Paulo, São Paulo, Brasil. 347 p.
* Castro, R.M.C. i R.P. Vari, 2003: Prochilodontidae (Fannel mouth characiforms). p. 65-70. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Castro, R. M. C. i R. P. Vari, 2004: Detritivores of the South American fish family Prochilodontidae (Teleostei: Ostariophysi; Characifomes). A phylogenetic and revisionary study. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 622: i-v + 1-186 + 187-189.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Loubens, G., L. Lauzanne i J. Géry, 1991: Contribution à la systématique des Prochilodus boliviens (Pisces, Characiformes, Prochilodidae). Revue d'Hydrobiologie Tropicale v. 24 (núm. 3): 217-239.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Pauls, E. i L.A.C. Bertollo, 1984. Caracterizacáo cromossômica do genero Prochilodus (Pisces, Prochilodontidae) Ciênc. e cult.. 36(S):787.
* Roberts, T. R., 1973: Osteology and relationships of the Prochilodontidae, a South American family of characoid fishes. Bulletin of the Museum of Comparative Zoology v. 145 (núm. 4): 213-235.
* Vari, R. P., 1983: Phylogenetic relationships of the families Curimatidae, Prochilodontidae, Anostomidae, and Chilodontidae (Pisces: Characiformes). Smithsonian Contributions to Zoology. Núm. 378: i-iii + 1-60.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Districte de Jesús María

Jesús María és un districte de la Província de Lima, Perú. És de classe mitjana, d'alta densitat t i normalment classificat a la part superior dels districtes amb millor qualitat de vida a Lima, només darrere els districtes de San Isidro i Miraflores.
Moltes "Casonas" (cases d'estil colonial grans) s'estan reemplaçant per apartaments d'alt nivell i condominis (especialment al voltant de l'àrea de El Campo de Marte a causa de la vista que tenen). Alguns més ben conservats són els que s'han adaptat com instal·lacions governamentals, com l'Ajuntament de Jesús María.
Mentre que el districte sempre contenia una zona comercial, últimament les àrees que eren exclusivament residencials han estat testimoni de cases que es converteixen en empreses petites com restaurants, centres de servei de còpia, bugaderies i cafès-Internet. Jesús María està situat a 103 metres sobre el nivell del mar i fa frontera amb els districtes de Pueblo Libre i Breña a l'oest, Lima al nord i a l'est, Lince a l'est, i San Isidro i Magdalena del Mar al sud.

## Geografia

Les principals avingudes a Jesús María són Salaverry , Mariategui , i San Felipe . Altres avingudes importants que demarquen els límits del districte són Arenales , Brasil , i 28 de Julio .
Entre les avingudes Salaverry i San Felipe trobem el complex anomenat "Conjunto Residencial San Felipe". Quan es va acabar hom s'hi referia afectuosament com el "petit Nova York" perquè el complex incloïa unes quantes torres que, encara que no molt altes, dominaven l'skyline d'aquest districte principalment suburbà.
La Universidad del Pacífico, una de les universitats més prestigioses al país, és a Jesús María.
Un dels parcs més grans a la ciutat de Lima, El Campo de Marte, és situat a Jesús María. Hi ha un monument a la Guerra de 1942 entre el Perú i l'Equador.

## Clima

Estiu (Gener-Abril), màximes 26 a 30 °C, mínimes 20 a 23 °C, dies assolellats amb nits ennuvolades.
Hivern (Juny-Novembre) màximes 18 a 20 °C, mínimes 14 a 16 °C, normalment ennuvolat amb boira freqüent i plugim o pluja lleugera. Humitat: Del 60% al 70% les tardes d'estiu, del 90% al 100% a l'hivern i de nit.

## Vegeu també

* Organització política del Perú

## Enllaços externs

* (castellà) Municipalidad de Jesús María Arxivat 2021-05-08 a Wayback Machine.
* (castellà) Lima: Districte de Jesús Maria. Arxivat 2009-06-30 a Wayback Machine.