# Can Trilla

Can Trilla és una antiga masia de Gràcia (Barcelona), catalogada com com a bé cultural d'interès local.

## Història

Tot i que podria ser més antiga, la primera referència és de 1728, quan Francesc Dupré l'adquirí a Emerenciana Sagrera, vídua de Tomàs de Valencià Franquesa i Regàs, capità de la Coronela de Barcelona durant el setge de 1706.
Durant uns anys, va anar canviant de mans i el 1763 fou comprada pel notari Vicenç Simó, motiu pel qual fou coneguda com a Torre d'en Simó. Els seus hereus la vengueren a Antoni Trilla i Escarabatxeras (el nom veritable d'Antoni Trilla i Blanch). El 1825, la seva vídua i hereva, Àgata Badia i Puigrodon, sol·licità al comte de Villemur, governador militar i polític de la plaça de Barcelona i el seu corregiment, l'autorització per a la urbanització de part de la hisenda, que es va fer d'acord amb el projecte de l'arquitecte Pere Serra i Bosch; esdevingué així la primera de les masies de la zona nord de Gràcia que transformava part dels terrenys en zona edificable. Els carrers que hi sorgiren porten noms significatius per a la família: Santa Àgata, Sant Antoni (avui Astúries), comte de Villemur o Vilamur (després Santa Rosa), Serra (per l'arquitecte que va fer el projecte; després Santa Magdalena), Badia, Trilla, i plaça de la Reina Amàlia (la reina coetània, avui plaça de Trilla).
El 1813, durant la Guerra del Francès, en quedar destruït el convent dels Franciscans de Santa Maria de Jesús, la família Trilla havia acollit aquesta comunitat religiosa a la seva capella i al mateix mas, fins al 1920, any en què s'inaugurà el nou convent en l'emplaçament actual, al sud de Gràcia. Se sap que ja el 1817, per la Mare de Déu d'agost, se celebrà a can Trilla l'aplec tradicional que havia tingut lloc fins aleshores al vell convent de Jesús, fet que es considera un precedent significatiu de l'inici de la Festa Major de Gràcia.
El 1893 s'hi va traslladar la Escuela Municipal de Artes y Oficios de Gràcia, i després fou seu del Colegio Ibérico. Actualment, hi resideix la comunitat de monges de Jesús Pacient.

## Descripció

Segons consta en el testament d'Àgata Badia, la finca tenia una gran extensió de terres de conreu (14 mujades, equivalents a 68.551 m²), entre secà i regadiu, i disposava de celler, premsa de raïm i trull per a la l'elaboració del vi i l'oli.
Encaixonada entre noves construccions, la masia està formada per dos cossos bastant simètrics, amb planta baixa, dos pisos i golfes. També hi ha un soterrani amb voltes. La planta principal estava destinada a la residència dels senyors, mentre que la planta baixa era habitada pels masovers que portaven les terres. La façana principal, orientada a mar, que actualment dona a un passatge, presenta grans balcons d'arcs apuntats sostinguts en suports de ferro forjat i enrajolats en la part inferior, el perfil d'unes arcades i un rellotge de sol esgrafiat.
Annexa a l'edifici, a l'esquerra de la façana, hi ha una capella barroca, amb portal de carreus de pedra, en què destaquen les pintures de la cúpula, molt ben conservades, que reprodueixen motius arquitectònics.

## Referències

* ↑ «Can Trilla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Valencià Franquesa i Regàs, Tomàs de». Dades dels Països Catalans.
* 1 2 3 4 5 6 Castellà, 2006.
* ↑ Theros, Xavier «Can Pioch. Santa Magdalena és un carreró estret que comunica la plaça Trilla amb el carrer del mateix nom.». Ara, 02-07-2017.
* 1 2 3 Soler i Bescós, 2008.
* ↑ «Noticias particulares de Barcelona». Diario de Barcelona núm. 226, 14-08-1817, pàg. 1218. «Mañana día 15, en el convento llamado de Jesús, en el camino de Gracia, a las 10 de la mañana, habrá solemne oficio, con música y sermón. En la plaza habrá baile como se acostumbra; y por la tarde del día siguiente habrá sortija por fin de fiesta.»
* ↑ Portavella, Jesús. Els carrers de Barcelona. Gràcia. Ajuntament de Barcelona, juliol 2013. ISBN 978-84-9850-480-4.
* ↑ Monés, Jordi. Les Escoles Professionals Municipals 1890-1990. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 1991.
* ↑ «Can Trilla». Guia BCN. Ajuntament de Barcelona.

## Vegeu també

* Casa del Baró de la Barre

## Bibliografia

* Castellà, Elsa. Les masies de Gràcia. Vestigis d'una ruralia històrica. Barcelona: Taller d'història de Gràcia, 2006, p. 105-115 (La font de l'atzavara, 9). DL B-330-2006.
* Soler i Bescós, Francisco Manuel «La integració del patrimoni arquitectònic rural de l'època moderna a la ciutat de Barcelona». Pedralbes: Revista d'historia moderna. Departament d'Història Moderna de la Universitat de Barcelona, 2, 2008, pàg. 941-95.

## Enllaços externs

* «Can Trilla». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Barcelodona. Can Trilla». Barcelonasfera.cat (blog), 07-08-2017.