OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thamnaconus analis

Thamnaconus analis és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 19,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i associat als esculls de corall que viu entre 46-360 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia i Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1949. The sea fishes of southern Africa. Central News Agency, Ltd., Ciutat del Cap, Sud-àfrica. Sea Fishes . 1-550.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Waite, E. R., 1904. Additions to the fish fauna of Lord Howe Island, Núm. 4. Rec. Aust. Mus. v. 5 (núm. 3): 135-186, Pls. 17-24.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ Francis, M.P., 1993. Checklist of the coastal fishes of Lord Howe, Norfolk, and Kermadec Islands, Southwest Pacific Ocean. Pac. Sci. 47(2):136-170.
* ↑ Francis, M.P., 1996. Geographic distribution of marine reef fishes in the New Zealand region. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 30:35-55.

## Bibliografia

* Bussing, W.A. i R.J. Lavenberg, 1995. Monacanthidae. Cachúas, lijas. p. 1278-1280. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hutchins, J.B., 1984. Monacanthidae. A: W. Fischer i G. Bianchi (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Indian Ocean (Fishing Area 51). Vol. 3. FAO, Roma. pag. var.
* Hutchins, J.B., 2001. Monacanthidae. Filefishes (leatherjackets). p. 3929-3947. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tortonese, E., 1979. Monacanthidae. p. 643. A: J. C. Hureau i Th. Monod (eds.) Check-list of the Fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean (CLOFNAM). UNESCO, París. Vol. 1.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# E15

La ruta europea E15 o E-15, amb un traçat de 3.590 km, uneix Algesires amb Inverness (Escòcia, Regne Unit) passant per:
* A Espanya: Màlaga, Motril, Almeria, Múrcia, Elx, Alacant, València, Castelló de la Plana, Tarragona, Barcelona
* A França: Narbona, Aurenja, Lió, París i Calais
* Al Regne Unit: Dover, Folkestone, Londres, Newcastle, Edimburg i Perth
A Espanya, el seu traçat coincideix totalment amb l'autopista AP-7.
L'E15, l'E09 i l'E90 són les tres úniques rutes europees que passen per Catalunya.

## Vegeu també

* A-9 (tram El Pertús - Aurenja de l'E-15)
# Comuna de Makemo

Makemo és una comuna de la subdivisió Tuamotu-Gambier de la Polinèsia Francesa, situada al centre de l'arxipèlag.
Consta de quatre comunes associades (Makemo, Katiu, Raroia i Taenga) i un total de d'onze atols.
| Illes | Capital | Habitants (2007) | Superfície¹ (km²) | Llacuna (km²) | Coordenades |
| Makemo | Pouheva | 738 | 56 | 603 | 16° 36′ S, 143° 42′ O﻿ / ﻿16.600°S,143.700°O﻿ / -16.600; -143.700 |
| Haraiki | – | 0 | 4,1 | 10,4 | 17° 28′ S, 143° 27′ O﻿ / ﻿17.467°S,143.450°O﻿ / -17.467; -143.450 |
| Marutea Nord | – | 0 | 2,7 | 458 | 17° 2′ S, 143° 10′ O﻿ / ﻿17.033°S,143.167°O﻿ / -17.033; -143.167 |
| Comuna associada de Katiu ||||||
| Katiu | Hitianau | 285 | 27 | 235 | 16° 26′ S, 144° 22′ O﻿ / ﻿16.433°S,144.367°O﻿ / -16.433; -144.367 |
| Hiti² | – | 0 | 3,2 | 15,3 | 16° 40′ S, 144° 07′ O﻿ / ﻿16.667°S,144.117°O﻿ / -16.667; -144.117 |
| Tepoto Sud² | – | 0 | 1,8 | 1,6 | 16° 51′ S, 144° 45′ O﻿ / ﻿16.850°S,144.750°O﻿ / -16.850; -144.750 |
| Tuanake² | – | 0 | 3,5 | 25,7 | 16° 40′ S, 144° 13′ O﻿ / ﻿16.667°S,144.217°O﻿ / -16.667; -144.217 |
| Comuna associada de Raroia ||||||
| Raroia | Garumaoa | 303 | 19,5 | 359 | 16° 1′ S, 142° 26′ O﻿ / ﻿16.017°S,142.433°O﻿ / -16.017; -142.433 |
| Takume | Ohomo | 103 | 5 | 42,4 | 15° 48′ S, 142° 12′ O﻿ / ﻿15.800°S,142.200°O﻿ / -15.800; -142.200 |
| Comuna associada de Taenga ||||||
| Taenga | Henuaparea | 96 | 20 | 169 | 16° 42′ S, 142° 50′ O﻿ / ﻿16.700°S,142.833°O﻿ / -16.700; -142.833 |
| Nihiru | Tatake | 6 | 6,7 | 79,5 | 16° 42′ S, 142° 50′ O﻿ / ﻿16.700°S,142.833°O﻿ / -16.700; -142.833 |
| Comuna de Makemo | Pouheva | 1.422 | 149 | 1.999 | |
$^1$ Superfície de terra emergida. En un atol es distingeix la superfície total composta per la llacuna i la corona d'esculls que en part és emergida. $^2$ Els tres atols formen les illes Raevski
# Protohistòria

La protohistòria se situa cronològicament entre la prehistòria i la història. Les fonts per al seu estudi són gairebé completament arqueològiques, encara que també n'existeixen tradicions orals.
Tenint en compte que els mil·lennis que van des de la invenció de l'escriptura (en distints llocs en tot el món, dels quals Orient Pròxim va ser el primer) fins a la seva difusió per tot el món (particularment per Europa i la conca del Mediterrani en el cas citat), poden utilitzar-se les fonts escrites per grecs, fenicis, hebreus o egipcis per a l'estudi d'aquest temps (mil·lennis IV aC al I aC) i aquests llocs, que pròpiament no havien entrat en la història.
Sol incloure's tant en l'estudi del final de la prehistòria, com en l'inici de la història antiga. Aquesta és una època en la qual les distintes civilitzacions es van desenvolupar culturalment, aconseguint l'inici de l'escriptura i de la metal·lúrgia. Sol relacionar-se amb la segona edat del ferro, per ser aquesta la darrera fase de la prehistòria.
# The Standard Cyclopedia of Horticulture

The Standard Cyclopedia of Horticulture, (abreujat Stand. Cycl. Hort.), és un llibre amb il·lustracions i descripcions botàniques que va ser escrit per l'horticultor, botànic, i escriptor estatunidenc Liberty Hyde Bailey. Va ser publicat a Nova York en 6 volums entre els anys 1914 a 1917, amb el nom de The Standard Cyclopedia of Horticulture: a discussion for the amateur, and the professional and commercial grower, of the kinds, characteristics and methods of cultivation of the species of plants grown in the regions of the United States and Canada for ornament, for fancy, for fruit and for vegetables; with keys to the natural families and genera, descriptions of the horticultural capabilities of the states and provinces and dependent islands, and sketches of eminent horticulturists.

## Publicació

* Volum núm. 1, 25 de març de 1914;
* Volum núm. 2, 22 de juliol de 1914;
* Volum núm. 3, 12 de maig de 1915;
* Volum núm. 4, 23 de febrer de 1916;
* Volum núm. 5, 4 d'octubre de 1916;
* Volum núm. 6, 28 de març de 1917

## Referències

* ↑ A Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# Theodor Gerlach

Theodor Gerlach (Dresden, Saxònia, 1861 - 1940) fou un compositor alemany.
Estudià al Conservatori de Berlín i després a Itàlia, i va ser nomenat el 1885 director d'orquestra del teatre de Sonderhausen, l'any següent de l'Òpera Alemanya de Poznań i el 1894 de Cassel, havent ocupat el mateix càrrec en diversos teatres i societats de concerts d'Alemanya.
Com a compositor va introduir en molts dels seus lieders i en algunes òperes, el text parlat, això és, la supressió del cant, restant tota la part musical encarregada als instruments.
Entre les seves nombroses obres, cal citar:
* Luther's Lob der Musica, (cantata) (1883),
* Serenata, per a orquestra de corda,
* Vaterlandslied, per a veus d'home, amb acompanyament d'instruments de vent,
* Cants patriòtics, per a cor d'homes,
* Lieder,, diverses col·leccions, amb acompanyament i sense,
* Matteo Falcone, (òpera) (1898),
* Liebeswogen, (òpera) (Bremen, 1904),
* Das Seegespensi, (òpera) (Altenburg, 1914), aquestes dues últimes amb text declamat.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volu núm. 25, pàg. 1424 (ISBN 84-239-4525-1)
# Theodor Kirchner

Theodor Kirchner (Neukirchen (Nordfriesland), Slesvig-Holstein, 10 de desembre de 1823 – Hamburg, 18 de setembre de 1903) fou un compositor alemany.
Després d'estudiar amb diversos mestres particulars i en el Conservatori de Leipzig, successivament fou organista de Winterthur (1843-62), director de societats musicals de Zúric (1862-72), director de l'Escola Reial de Música de Würzburg i professor del Conservatori de Dresden on entre d'altres alumnes tingué a George Washington Pittrich.
Kirchner ocupa un lloc preeminent en la música per les seves creacions per a piano en el genere miniatura, que desenvolupà d'una manera genial i completament nova, distingint-se també pels seus lieder, molt coneguts a Alemanya. De les primeres en deixà unes 70 col·leccions i dels últims 10. També va compondre música de cambra.
El pianista i també compositor alemany Vetter va escriure una excel·lent edició vers Kirchner.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum nú. 28, 2a part. pàg. 3456 (ISBN 84-239-4582-0)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 68, pàg. 243 (ISBN 84-239-4568-5)
# Nezumia leucoura

Nezumia leucoura és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 23 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 688-854 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Iwamoto, T. & Williams, A. 1999. Grenadiers (Pisces, Gadiformes) from the continental slope of western and northwestern Australia. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 51 (núm. 3): 105-243.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. ISBN 0130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Oscar Stoumon

Oscar Stoumon o Stoumont (Lieja, 20 d'agost de 1835 – Brussel·les, 20 d'agost de 1900) fou un compositor i crític musical belga.
Abandonà la carrera d'advocat per a seguir la seva vocació musical i fou deixeble de Wanson, rebent també algunes lliçons de Meyerbeer durant les temporades que l'il·lustre mestre passava a Spa. Fou dues vegades director del Théâtre de la Monnaie de Brussel·les, i va compondre un gran nombre d'òperes còmiques i ballets. De les primeres destaquen Phaedé (1860); La ferme de Fredericksborg (1866); Les fumeurs d'opium (1869) o Les hannetons (1871). A més dels llibres d'aquestes obres, va escriure les comèdies La sonate pathétique; Un fil à la patte; Le ruban, i Une nuit d'hiver. També exercità la crítica musical en diversos diaris.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1244 ISBN 84 239-4557-X
# Oskar Eichberg

Oskar Eichberg (Berlín, 21 de gener de 1845 - 13 de gener de 1898) fou un compositor i musicògraf alemany. Era el fill de l'ensenyant de música Georg Ferdinand i de Betty Cohn. Va tenir la seva primera formació musical amb Friedrich Kiel i Carl Albert Löschhorn.
Quan els crítics berlinesos generalment va ser molt negatius sobre la Simfonia núm. 2 de Gustav Mahler va ser l'únic que va estimar la qualitat de l'obra i que va descobrir lligams amb la novena simfonia de Beethoven. Mahler li va expressar la seva gratitud en una carta que es va conservar.
Va ser president de l'Associació de Professors de Música de Berlín, i durant quinze anys director de la societat coral d'aquella ciutat i crític musical de la revista Berliner Börsen-Courier. Entre els seus llibres de musicologia hi ha Parsifal, Einführung in die Dichtungen Wolframs von Eschenbach und Richard Wagner (1882); i Richard Wagner Sinfonie in C dur (1887). Va compondre força música per a piano, lieder i peces corals.

## Referències

* ↑ «Todesfälle: Oskar Eichbert (obituari)». A: Musikpädagogische Blätter. volum 1-2. W. Peiser Verlag, 1896, p. 311.
* ↑ Lebrecht, Norman. Why Mahler? How One Man and Ten Symphonies Changed the World (en anglès). Londres: Faber & Faber, 2010, p. 79. ISBN 9780571260805,.
* ↑ «Eichberg, Oskar». A: Enciclopèdia Espasa Apèndix IV (en castellà), pàg. 755. ISBN 84-239-4574-X.

## Enllaços externs

* Llista de les seves obres vocals: «Composer: Ferdinand Oskar Eichberg (1845 - 1898) Listing of art song and choral settings» (en anglès). [Consulta: abril 2016].
# Otto Ernst

Otto Ernst (alemany: Otto Ernst Schmidt) (Ottensen, 7 d'octubre de 1862 - Groß Flottbek, 5 de març de 1926) fou un compositor alemany. El 1887 era professor de música de l'Escola llatina de Winsbach, després director de l'Escola municipal de la mateixa població i més tard director del cor de l'església de Sant Jacob de Rothenburg. Va compondre nombrosos cors per a veus mixtes i d'home, peces per a orgue, etc. A més escrigué Zur Geschichte des Gottesdienstes und der Kirchenmusik in Rothenburg.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54, pàg. 1069 ISBN 84-239-4554-5
# Otto Fiebach

Otto Fiebach (Ohlau, (Silèsia), 1851 - Berlín, 1937) fou un organista i compositor alemany.
Va ser director de la música i organista de la Universitat de Königsberg. Va escriure les òperes:
* Prinz Domik (1883);
* Loreley (1886);
* Der Officier der Königin (1900);
* Bei frommen Hirten (1901);
* Robert und Bertram (1903;
* La duquessa de Marborough.
També és autor de l'oratori Les nou Musses. Va publicar, a més, els interessants llibres Fisiologia de la Música (1891) i L'ensenyança de l'estricte contrapunt (1921).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 23, pàg. 1228 (ISBN 84-239-4523-5)
# Otto Lessmann

Otto Lessmann (Rudersdorf, Berlín, 30 de gener de 1844 - Jena, Turíngia, 27 d'abril de 1918) fou un compositor i professor de música alemany.
Estudià piano, composició i cant a Berlín, fou preceptor per espai de dos anys dels fills del comte de Brühl, i el 1866 aconseguí el nomenament de professor en el Conservatori de Stern i després en l'escola de piano del professor Tausig. A partir de 1872 figurà com a director d'una institució musical de l'emperadriu Augusta, a Charlottenburg.
Malgrat ser autor de diversos lieder, es distingí més com a crític musical. El 1891 comprà la important revista musical Allgemeine Musik-Zeitung, la qual va redactar fins al 1907.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 30, pàg. 204 (ISBN 84-239-4530-8)
# Oxynoemacheilus theophilii

Oxynoemacheilus theophilii és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Grècia (Lesbos) i Turquia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. i J. Freyhof 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Stoumboudi, M. Th., M. Kottelat & R. Barbieri. 2006. The fishes of the inland waters of Lesbos Island, Greece. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 17 (núm. 2): 129-146.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pablo García (músic)

Pablo García (Barbadillo del Pez, Burgos, 1891 - [...?]) músic i monjo benedictí de Santo Domingo de Silos.
Professà el 1909 i s'ordenà de sacerdot el 1915. Des de jove es dedicà a l'estudi de la música i cant gregorià; el 1923 fou traslladat a la fundació benedictina de Nostra Senyora de Estabiz (Vitòria).
Va traduir Los primeros mandamientos, col·lecció de sermons en francès de l'Ami du Clergé, 1903 (Valladolid, 1923).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. V, pàg. 705 (ISBN 84-239-4575-8)
# Pablo Sanz y Baeza

Pablo Sanz y Baeza (Pamplona, 7 de juny de 1801 - Estella, Navarra, 18 de febrer de 1839) fou un militar espanyol i general carlista.
Fou oficial de la guàrdia reial d'infanteria de Ferran VII i en morir aquest rei demanà la llicència absoluta i es presentà al general carlista Zumalacárregui, el qual el nomenà el seu ajudant de camp, i al costat del qual es va batre en les accions de Nazar i Asarta, Vitòria, Heredia, Altsasu, Gulina, Muez, Olazagutia, Artaza, Larrión, Viana, Etxarri-Aranatz, Arrieta, Dulantzi, Eraul, Peñas de San Fausto i Arquijas, arribant aconseguir la creu de Sant Ferran, el grau de coronel i el comandament del 6è batalló de Navarra.
Després es va distingir en les accions de Celandieta, turó del voltant d'Ormaiztegi, Elzaburu, Oroquieta, Arroitz i les Amézcoas, ascendint a general de brigada. Derrotà al general Baldomero Espartero, el 19 de març de 1836; va vèncer al regiment d'Àfrica i al batalló de tiradors algerians de la legió francesa a Lintzoain, guanyant la faixa de mariscal de camp en els combat de Medianas i Carrasqueda.
L'octubre de 1836, s'apoderà dels ravals d'Oviedo; entrà a Gijón i a Avilés, va recórrer la província de Lleó i per Astúries retornà de nou al Nord. Quan l'infant Sebastià Gabriel s'encarregà del comandament en cap de l'exèrcit carlista del Nord, el tingué al seu costat amb el càrrec d'ajudant de camp, en el moment d'obtenir la victòria d'Oriamendi.
Durant l'Expedició Reial a través d'Aragó, Catalunya, el Maestrat i Castella, es confià a Sanz y Baeza el comandament de la 1a divisió, formada pels batallons 9é 10é i 12é de guies de Navarra, distingint-se en les batalles d'Osca, Barbastre, Gra, Santpedor, la presa de Borriana, batalla de Chiva, victòria de Villar de los Navarros i en la desgraciada acció de Retuerta, on fou derrotat amb grans pèrdues.
Quan el general Maroto fou encarregat del comandament en cap de l'exèrcit carlí del Nord, el mateix Carles disposà que Sanz y Baeza l'acompanyés amb la divisió d'operacions que devia portar sempre a les seves immediates ordres aquest general en cap.

## Detenció i afusellament

Maroto considerà que Sanz i el general carlí Francisco García s'havien posat d'acord per conspirar contra ell i ordenà prendre'ls a tots dos a Tolosa. A continuació, els feu afusellar juntament amb els oficials carlins Guergué, Carmona i Úriz a Estella, el 17 de febrer de 1839. Després d'això, Maroto emprengué la capitulació a través de la signatura del Conveni de Bergara.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 54, pags. 438-39 ISBN 84-239-4554-5
# Pachyurus calhamazon

Pachyurus calhamazon és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i pelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Branco al Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L., 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Casatti, L., 2001. Taxonomia do gênero Sul-Americano Pachyurus (Agassiz, 1831) (Teleostei: Perciformes: Sciaenidae) e descrição de duas novas espécies. Comun. Mus. Ciênc. PUCRS v. 14 (núm. 2): 133-178.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Casatti, L., 2003. Sciaenidae (Drums or croakers). p. 599-602. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Enllaços externs

* AQUATAB