OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lirceus fontinalis

Lirceus fontinalis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Geòrgia, Illinois i Kentucky (els Estats Units).

## Referències

* ↑ Rafinesque, C. S., 1820. Annals of nature or annual synopsis of new genera and species of animals, plants, & c. discovered in North America. Annals of Nature 1: 1-16. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 26 juny 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Rafinesque, C.S., 1820. Annals of nature or annual synopsis of new genera and species of animals, plants, & c. discovered in North America. Annals of Nature 1: 1–16.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ C. E. Styron, 1968. Ecology of Two Populations of an Aquatic Isopod, Lirceus Fontinalis (Raf.). Ecology of Two Populations of an Aquatic Isopod, Lirceus Fontinalis Raf. Ecology 49:629–636. «Enllaç».
* ↑ Illinois Natural History Survey - Crustacea of Illinois (anglès)
* ↑ NatureServe (anglès)
* ↑ Hubricht, L. & J.C. Mackin, 1949. The freshwater isopods of the genus Lirceus (Asellota, Asellidae). American Midland Naturalist 42 (2): 334–349.
* ↑ Peck, S.B. i J.J. Lewis, 1978. Zoogeography and evolution of the subterranean invertebrate fauna of Illinois and southeastern Missouri. NSS Bulletin, 40(2): 39-63.
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ A Checklist of the Aquatic Invertebrates of the Delaware River Basin, 1990-2000 (anglès)

## Bibliografia

* C. E. Styron i W. D. Burbanck, 1967. Ecology of an Aquatic Isopod, Lirceus fontinalis Raf., Emphasizing Radiation Effects. American Midland Naturalist. Vol. 78, núm. 2, pàgs. 389-415. «Enllaç».
* Joseph R. Holomuzki i Terry M. Short, 1988. Habitat Use and Fish Avoidance Behaviors by the Stream-Dwelling Isopod Lirceus fontinalis. Oikos. Vol. 52, núm. 1, pàgs. 79-86. «Enllaç».
* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* FLICKR (anglès)
# Lithogenes wahari

Lithogenes wahari és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H., 1909. Reports on the expedition to British Guiana of the Indiana University and the Carnegie Museum, 1908. Report núm. 1. Some new genera and species of fishes from British Guiana. Ann. Carnegie Mus. v. 6 (núm. 1): 4-54.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Schaefer S.A., Provenzano, F., 2008. The Lithogeninae (Siluriformes, Loricariidae): Anatomy, Interrelationships, and Description of a New Species. American Museum Novitates 3637: 1-49.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Llancer

Un llancer era un menestral que té com a ofici fer llances i vendre-les. Ja n'hi havia al segle xii a Barcelona; el 1390, és documentada una confraria de Sant Pau, formada per artesans espasers i llancers; a mitjan segle xv, hi havia sis llancers i vint-i-cinc espasers.

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 155.
# Lleis d'Espanya sobre privadesa

A Espanya s'han promulgat una sèrie de lleis i normes amb l'objectiu de la protecció de la privadesa i de la intimitat dels ciutadans. A continuació es descriuen les normes més importants.

## Constitució espanyola de 1978

L'Article 18.4 estableix: «La llei limitarà l'ús de la informàtica per tal de garantir l'honor i la intimitat personal i familiar dels ciutadans i el ple exercici dels seus drets.»

## Llei Orgànica 11/1998

La Llei 11/1998, «Llei General de Telecomunicacions» va ser promulgada el 24 d'abril de 1998. S'hi regulen les obligacions de servei públic, que s'imposen als explotadors de xarxes públiques i a prestadors de serveis de telecomunicacions disponibles per al públic, garantint així la protecció de l'interès general en un mercat liberalitzat. S'inclouen, entre d'altres, disposicions de les dades personals i xifrats, dirigides a garantir tècnicament els drets fonamentals constitucionalment reconeguts.

## Llei Orgànica 15/1999

La Llei Orgànica 15/1999, de «Protecció de Dades de Caràcter Personal» (LOPD), va ser promulgada el 13 de desembre de 1999, i fou publicada al BOE el 14 de desembre del mateix any. Aquesta llei és d'aplicació a totes les dades de caràcter personal, entesos com a tals «qualsevol informació referent a persones físiques identificades o identificables», que siguin susceptibles de tractament, i a tota modalitat d'ús posterior d'aquestes dades. S'aplica tant als fitxers i tractaments de dades de caràcter personal realitzats pels responsables dels fitxers de titularitat pública com privada, i s'hi recullen una sèrie de mesures d'obligat compliment per a totes les empreses i entitats públiques, que disposin de dades de caràcter personal, independentment del suport en el qual són emmagatzemats.

## Llei Orgànica 3/2018

El 21 de novembre va ser aprovat el projecte llei després de passar per les dos cambres (el 18 d'octubre fou aprovada al Congrés dels Diputats).
La llei Orgànica 3/2018, de «Protección de Datos Personales y garantía de los derechos digitales» te per objecte garantior el dret fonamental a la privadesa i protecció de les seves dades personals. També garantir els drets digitals dels ciutadans.

## Referències

* ↑ «Constitució Espanyola de 1978». [Consulta: 17 abril 2011].
* ↑ «LLEI 11/1998, de 24 d'abril, Llei General de Telecomunicacions» (en castellà). BOE, 25-04-1998. [Consulta: 17 abril 2011].
* ↑ «LLEI ORGÀNICA 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal» (PDF). BOE, 30-12-1999. [Consulta: 17 abril 2011].
* ↑ «Nueva Ley Orgánica de Protección de Datos Personales y Garantía de los Derechos Digitales». Expansión, 19-10-2018 [Consulta: 21 novembre 2018].
* ↑ «Los partidos podrán rastrear la red para crear perfiles ideológicos de los ciudadanos». EiTB, 21-11-2018 [Consulta: 21 novembre 2018].
* ↑ «BOE.es - Documento BOE-A-2018-16673». [Consulta: 11 novembre 2019].
* ↑ «Disposición 16673 del BOE núm. 294 de 2018». Ley Ortgànica 3/2018, 05-12-2018, pàg. 70.

## Vegeu també

* Seguretat informàtica

## Enllaços externs

* Observatori de la Seguretat de la Informació Arxivat 2011-04-24 a Wayback Machine.
# Llengües nicobareses

Les llengües nicobareses o nicobàriques formen un grup aïllat d'aproximadament mitja dotzena de llengües austroasiàtiques estretament relacionades, parlades per la majoria dels habitants de les illes Nicobar de l'Índia. Tenen un total d'uns 30.000 parlants (22.100 nadius). La majoria de parlants de nicobarès parlen l'idioma Car. Paul Sidwell (2015:179) considera que les llengües nicobareses subgrupen amb les llengües aslianes.
Les llengües nicobareses semblen estar relacionades amb la llengua shompen dels habitants indígenes de l'interior de l'illa Gran Nicobar (Blench & Sidwell 2011), que normalment es considera una branca separada de l'austroasiàtic. No obstant això, Paul Sidwell (2017) classifica el shompen com una llengua nicobàrica del sud més que com una branca separada de l'austroasiàtic.
Les similituds morfològiques entre les llengües nicobareses i austronèsiques s'han utilitzat com a evidència de la hipòtesi àustriaca (Reid 1994).

## Idiomes

De nord a sud, les llengües nicobàriques són:
* Car: Car (Pū)
* Chaura–Teressa: Chaura (Tutet/Sanënyö), Teressa (Taih-Long/Lurö)
* Central: Nancowry (Nang-kauri/Mūöt), Camorta, Katchal (Tehnu)
* Sud: Nicobarès del sud (Sambelong), Shompen (Shom Peng)

## Classificació

Paul Sidwell (2017) classifica les llengües nicobàriques de la següent manera.
* Car
* Chaura–Teressa
** Teresa, Chaura
* Central-Sud
** Central: Nancowry, Camorta, Katchall
** Sud: Nicoberès del sud, Shompen

## Referències

* ↑ Sidwell, Paul. 2015. "Austroasiatic classification." In Jenny, Mathias and Paul Sidwell, eds (2015). The Handbook of Austroasiatic Languages. Leiden: Brill.
* ↑ Blench, Roger, and Paul Sidwell. 2011. "Is Shom Pen a Distinct Branch?" In Sophana Srichampa and Paul Sidwell, eds. Austroasiatic Studies: Papers from ICAAL 4. Canberra: Pacific Linguistics.
* 1 2 Sidwell, Paul. 2017. "Proto-Nicobarese Phonology, Morphology, Syntax: work in progress". International Conference on Austroasiatic Linguistics 7, Kiel, Sept 29-Oct 1, 2017.
* ↑ Reid, Lawrence A. 1994. Morphological evidence for Austric. Oceanic Linguistics 33(2):323-344.

## Bibliografia addicional

* Adams, KL (1989). Sistemes de classificació numeral a les subfamílies mon-khmer, nicobaresa i asliana de l'austroasiàtic. Canberra, ACT, Austràlia: Departament de Lingüística, Escola de Recerca d'Estudis del Pacífic, Universitat Nacional d'Austràlia.ISBN 0-85883-373-5
* Radhakrishnan, R. (1981). La paraula nancowry: fonologia, morfologia afixal i arrels d'una llengua nicobaresa . Investigació actual sobre llengua i lingüística 37. Linguistic Research Inc., PO Box 5677, Station 'L', Edmonton, Alberta, Canadà, T6C 4G1.ISBN 0-88783-041-2ISBN 0-88783-041-2
* Sidwell, Paul. 2018. Fonologia protonicobaresa. A Papers from the Seventh International Conference on Austroasiatic Linguistics, 101-131. Publicació especial núm. 3 del Journal of the Southeast Asian Linguistics Society. Premsa de la Universitat de Hawaii.
# Turó Gros (la Roca del Vallès)

El Turó Gros és una muntanya de 297 metres que es troba al municipi de la Roca del Vallès, a la comarca del Vallès Oriental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Orfeó de Sabadell

L'Orfeó de Sabadell és una entitat artística i musical dedicada a la música coral de la ciutat de Sabadell, constituïda a l'octubre de 1904 per Antoni Costa Avellaneda i Josep Planas i Argemí (1873-1950), que en fou el director fins al 1948, en el si del Centre Català. L'Orfeó debutà el dia 8 de desembre de 1904 a la parròquia de Sant Fèlix.
És un dels més antics orfeons de Catalunya. El sabadellenc Antoni de Paula Capmany, fundador del diari Lo Catalanista, al marc del moviment de la renaixença, contribuí «amb fe d'enamorat» a la fundació de l'Orfeó Català, i poc més tard «davant la perspectiva del bé que es podria fer […] laborà per tal que fos una realitat l‘Orfeó de Sabadell.» Va ser la primera entitat musical de Sabadell identificada amb els ideals que configuraven els primers orfeons de Catalunya. El juliol 1926, va ser l'Orfeó el conjunt que va estrenar al Teatre Líric de Mallorca la versió musicada de La Balanguera, declarat himne de Mallorca el 1996. El públic, en sentir-la «va posar-se dret i va obligar a què fos repetida fins a tres voltes».
Maria Rosa Fernàndez i Sanz és l'actual presidenta de l'entitat. A més de l'Orfeó pròpiament dit, l'entitat comprèn les corals Secció de Nens i Nenes (infantil) i Efebus (juvenil), dirigides des del 1989 per Gemma Fernàndez i Sànchez i, des de l'inici del curs 2015-2016 per Elisabet Erra.

## Referències

* ↑ Editorial «L'Orfeó». Sabadell Moderno, 04-11-1904.
* ↑ Revista de Sabadell «L'Orfeó de Sabadell, constitució definitiva». Revista de Sabadell. Any XXI, núm. 5.323, 25-12-1904.
* ↑ Ramon Piera i Andreu (redacció), «Planas i Argemí, Josep » Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine., Dades dels Països Catalans, [consulta 24 d'octubre de 2012]
* ↑ «Debut del "Orfeó de Sabadell"». Sabadell Moderno, núm. 445, 13-12-1904.
* ↑ «Orfeó de Sabadell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mossèn Josep Cardona, Antoni de P. Capmany, conferència, Ràdio Associació, 28 d'octubre de 1933, en Annals del periodisme català, pàgina 240
* ↑ La ciutat de la Música, Projecte, Ajuntament de Sabadell i Generalitat de Catalunya, 2008, pàgines 11-12
* ↑ «L'Himne de Mallorca», Cultura de Mallorca, Consell de Mallorca, 2013
* ↑ «Maria Rosa Fernàndez, primera presidenta de l'Orfeó de Sabadell en 108 anys». El Periódico de Catalunya, 28-08-2012 [Consulta: 24 octubre 2013].
* ↑ «Efebus» Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine., al Web de Corals Joves de Catalunya Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Lluís Subirana Rebolloso, Orfeó de Sabadell: apunts d'un centenari 1904-2004, Volum 38 de Biblioteca Quadern, Sabadell, Fundació Ars, 2004, 316 pàgines, ISBN 9788489991125

## Enllaços externs

* Web oficial de l'Orfeó de Sabadell
# Ratpenat del bambú pigmeu

El ratpenat del bambú pigmeu (Tylonycteris pygmaeus) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic de la Xina.

## Descripció
### Dimensions

És un ratpenat de petites dimensions, amb una llargada del cap i el cos de 28,8–34 mm, la llargada de l'avantbraç de 23,9–25,6 mm, la llargada de la cua de 23,5–27,7 mm, la llargada del peu de 3,8–4,9 mm, la llargada de les orelles de 5,1-6,2 mm i un pes de fins a 3,5 g.

### Aspecte

El cos i el cap estan aplanats. Les parts dorsals són vermelles amb reflexos negrencs brillants al dors, el mentó, la gola i els costats del coll són grisencs, mentre el pit i l'abdomen són negrencs. El musell és ample i puntegut. Les orelles són triangulars, ben separades entre si, amb les vores negres-blavoses i l'extremitat arrodonida. Les membranes alars són negrenques i s'acoblen posteriorment als turmells. Hi ha coixinets adhesius allargats i rectangulars a la base dels polzes i en forma de ventall a les plantes dels peus. La cua és llarga i inclosa completament a l'ample uropatagi.

## Biologia
### Comportament

Es refugia entre les canyes de bambú.

### Alimentació

S'alimenta d'insectes.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie és coneguda només en una localitat a la província xinesa meridional de Yunnan.

## Estat de conservació

Com que fou descoberta fa poc temps, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Feng, Li i Wang, 2008.

## Bibliografia

* Feng, Q; Li, S; Wang, Y «A New Species of Bamboo Bat (Chiroptera: Vespertilionidae: Tylonycteris) from Southwestern China» (en anglès). Zoological Science, 25, 2, 2008, pàg. 225-234.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Roser Palé Carreras

Roser Palé Carreras (Palafrugell, gener de 1943) és una empresària catalana.
Filla de Ernest Palé i Pietat Carreras, va començar a treballar al negoci familiar després d'acabar els seus estudis de comerç. El negoci familiar havia estat fundat pel seu avi, Miquel Palé, al 1904 com a impremta i més tard papereria, secció on treballava Roser Palé. S'ha atribuït a l'activitat periodística local i a la indústria surera l'elecció de Palafrugell per establir-hi l'empresa.
El 1975 va morir el seu pare, Ernest, i Roser Palé es va fer càrrec del negoci, on va treballar fins a l'any 2008, quan es va jubilar i els fills en van continuar l'administració.
Des del 1998 Palé Paper SL va formar part com a soci fundador del Grup OfiExperts. Grup dissolt el passat any 2022 a causa de la pandemia global i la mala gestió del Gobern Espanyol.
L'any 2001 Roser Palé va formar part de l'associació de comerciants ACOPA com a vocal.
El 2004 el negoci de la família Palé rep la distinció de Premi a l'Establiment Centenari per part de la Generalitat de Catalunya (realment el premi va ser atorgat al any 2018), any en què es reforma l'establiment per donar un aire més contemporani al local i per ampliar la part de papereria.

## Referències

* ↑ Lledó, Antoni «Palé, cent anys d'impremta». Revista de Palafrugell, núm. 40, 2-1997, pp. 20-21.
* ↑ Censo electoral del Municipio de Palafrugell. Junta provincial del Cens electoral de Girona, 1905.
* ↑ Puig, Evarist «Josafat. De Prudenci Bertrana i Palafrugell». Revista de Palafrugell, núm. 282, pp. 24-25.
* 1 2 3 Martí, Paulí «Pastisseria Serra i Copisteria Palé, establiments centenaris». Revista de Palafrugell, núm. 129, 7-2004, pp. 12-13.
* ↑ «Nacimientos». Revista de Palafrugell, 9-1971, p. 22.
* ↑ «Comerç i ACOPA estrenen local». Revista de Palafrugell, 12-2001, p. 6.
* ↑ «Comerços centenaris». Nou Palafrugell, núm. 218, 16-07-2004, p. 12.
# Àrea Metropolitana de Lisboa

L'Àrea Metropolitana de Lisboa (AML), també coneguda com a Grande Lisboa (si bé l'àrea de la Gran Lisboa, més petita, és una subregió NUTS II per propi dret), és un territori que comprèn 18 municipis (concelhos) de Portugal. L'Àrea Metropolitana de Lisboa, centrada en la capital portuguesa, Lisboa, és l'àrea amb més densitat de població de Portugal.
Les dades preliminars del cens portuguès de 2001 eleven la població de l'àrea metropolitana a 2.641.006 habitants (al voltant d' ¼ dels habitants de Portugal), dels quals el 20,8% viu en la ciutat de Lisboa. Aproximadament el 27% de la població de Portugal Continental viu en els 2.957,4 km² que abasta el AML (equivalent al 3,2% del territori continental de Portugal), que té una població activa d'aproximadament 1,3 milions de persones. Amb el 32,7% de l'ocupació nacional localitzat en el seu territori, la contribució de l'AML al Producte Interior Brut de Portugal supera el 36%. Avui, el territori de l'Àrea Metropolitana de Lisboa (AML) és gairebé el mateix que el territori de la Regió de Lisboa, sent el AML una unió de municipis metropolitans, i la Regió de Lisboa una regió NUTS II. Els municipis situats al nord del Tajo pertanyen al districte de Lisboa, mentre que els quals estan al sud pertanyen al districte de Setúbal.
| Municipi | Àrea | Població (2001) | Densitat | NUTS III | Districte | Regió cultural |
| Amadora | 23,8 km² | 175.872 | 7.389,6/km² | Gran Lisboa | Lisboa | Estremadura |
| Cascais | 97,2 km² | 170.683 | 1.756,0/km² | Gran Lisboa | Lisboa | Estremadura |
| Lisboa | 84,6 km² | 564.657 | 6.674,4/km² | Gran Lisboa | Lisboa | Estremadura |
| Loures | 169,0 km² | 199.059 | 1.177,9/km² | Gran Lisboa | Lisboa | Estremadura |
| Odivelas | 26,6 km² | 133.847 | 5.031,8/km² | Gran Lisboa | Lisboa | Estremadura |
| Oeiras | 45,8 km² | 162.128 | 3.539,9/km² | Gran Lisboa | Lisboa | Estremadura |
| Sintra | 319,4 km² | 363.749 | 1.138,9/km² | Gran Lisboa | Lisboa | Estremadura |
| Vila Franca de Xira | 323,5 km² | 122.908 | 379,9/km² | Gran Lisboa | Lisboa | Ribatejo |
| Mafra | 291,5 km² | 54.358 | 186,5/km² | Gran Lisboa | Lisboa | Estremadura |
| Alcochete | 132,8 km² | 13.010 | 98,0/km² | Península de Setúbal | Setúbal | Estremadura |
| Almada | 70,2 km² | 160.825 | 2291,0/km² | Península de Setúbal | Setúbal | Estremadura |
| Barreiro | 32,0 km² | 79.012 | 2.469,1/km² | Península de Setúbal | Setúbal | Estremadura |
| Moita | 54,6 km² | 67.449 | 1.235,3/km² | Península de Setúbal | Setúbal | Estremadura |
| Montijo | 340,5 km² | 39.168 | 340,5/km² | Península de Setúbal | Setúbal | Estremadura |
| Palmela | 465,9 km² | 53.353 | 465,9/km² | Península de Setúbal | Setúbal | Estremadura |
| Seixal | 95,7 km² | 150.271 | 1.570,2/km² | Península de Setúbal | Setúbal | Estremadura |
| Sesimbra | 195,7 km² | 37.567 | 192,0/km² | Península de Setúbal | Setúbal | Estremadura |
| Setúbal | 193,6 km² | 113.934 | 588,5/km² | Península de Setúbal | Setúbal | Estremadura |
| Total | 2.957,4 km² | 2.641.006 | 893,0/km² | | |

## Enllaços externs

* Web de l'Àrea Metropolitana de Lisboa (portuguès) (anglès)
# Mesquita del Barber

La mesquita del Barber o mausoleu de Sidi as-Sahbí (àrab: ضريح سيدي الصحبي, ḍarīḥ Sīdī aṣ-Ṣaḥbī) o confraria de Sidi as-Sahbí (àrab: زاوية سيدي الصحبي, zāwiyat Sīdī aṣ-Ṣaḥbī) o tomba d'Abu-Zama al-Balawí (àrab: مقام أبي زمعة البلوي, maqām Abī Zamʿa al-Balawī) és un complex religiós de la ciutat de Kairuan, a Tunísia, format per un mausoleu, una mesquita i una madrassa.
Fou inicialment una petita qubba a la qual el bei Hamuda Paixà va afegir un mausoleu, una cúpula i un pati, i Murad Bei un minaret i una madrassa. Al seu interior hi ha la tomba d'Abu-Zama al-Balawí, company del Profeta, que conservava un pèl de la barba del profeta Muhàmmad, d'on prové el sobrenom de barber, no pas per l'ofici sinó per la barba.
Conté una rica decoració i és un dels llocs més visitats pels turistes.

## Galeria de fotos

* Pati amb columnes
* Porta
* La capella
* Cúpula
* Pati amb columnes
* Cúpula i pati
* Decoració

## Referències

* ↑ Zangar, Saloua. «Zaouïa et Madrasa de Sidi Sahib». Discover Islamic Art - Virtual Museum. [Consulta: 12 juny 2022].
* ↑ «Mausoleo de Sidi Sahbi». qantara-med.org. [Consulta: 12 juny 2022].
* ↑ AZIZA;BO, BINOUS JAMILA;BAKLOUTI NACEUR;BEN TANFOUS. IFRIQIYA. Trece siglos de arte y arquitectura en Túnez (en anglès). Museum With No Frontiers, MWNF (Museum Ohne Grenzen), 2014. ISBN 978-3-902782-89-2.
* ↑ Al-Ballush, Ali M. «Preliminary investigations on tile panels in some Libyan religious and secular buildings and on similartile panels in Tunisia, Algeria and Egypt» (en anglès). Preliminary investigations on tile panels in some Libyan religious and secular buildings and on similartile panels in Tunisia, Algeria and Egypt, 1995, pàg. 135–161.