OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Entropia del programari

L'entropia del programari és la mesura de desordre del programari que reflecteix la complexitat del seu manteniment. Ja que a mesura que es fan modificacions o s'agrega nou codi aquest va perdent la seva estructura inicial i augmenta la seva entropia.
Un treball d'enginyeria del programari d'Ivar Jacobson et al. descriu l'entropia del programari com segueix: La segona llei de la termodinàmica, en principi, afirma que el desordre d'un sistema tancat no pot reduir-se, només pot romandre sense canvis o augmentar. Una mesura d'aquest desordre és l'entropia. Aquesta llei també sembla plausible per als sistemes de programari; Quan un sistema és modificat, la seva desordre o entropia, tendeix a augmentar. Això és conegut com a entropia del programari. En desenvolupament de programari, hi ha teories similars; veure a Lehman (1985), qui va proposar una sèrie de lleis, dels quals dos eren, bàsicament, com segueix:
   * Un programa en ús es modificarà.
   * Quan un programa és modificat, la seva complexitat augmenta, sempre que no es treballi activament en contra d'això.
Andrew Hunt i David Thomas utilitzen la metàfora reparant finestres trencades de criminologia per evitar l'entropia del programari en el desenvolupament de software.
El procés de refactorització de codi pot reduir gradualment l'entropia del programari.

## Referències

* ↑ Parashar, Nilesh. «What is Software Entropy?» (en anglès), 07-12-2022. [Consulta: 26 juliol 2023].
* ↑ Jacobson, Ivar; Christerson, Magnus; Jonsson, Patrik; Övergaard, Gunnar (1992), Object-Oriented Software Engineering: A Use Case Driven Approach, ACM Press. Addison–Wesley, pp. 69-70, ISBN 0-201-54435-0
* ↑ Lehman, M. M.; Belady, L.A.. Program evolution: processes of software change. Academic Press Professional, Inc., San Diego, CA, 1985.
* ↑ Hunt, Andrew; Thomas, David (1999), The Pragmatic Programmer, Addison Wesley, ISBN 0-201-61622-X – Item 4 (of 22 tips) is Don't Live with Broken Windows.

## Vegeu també

* Crisi del programari
* Degradació del programari
# Agri (riu)

El riu Agri és un riu del sud d'Itàlia, a la Basilicata. Neix a la Piana del lago, a 1280 metres d'altitud, i després de recórrer 136 km desemboca al golf de Tàrent, prop de Policoro. Alimenta els llacs artificials de Petusillo i Gannano.
El seu nom antic era Aciris (grec antic: Ἄκιρις), i tant Plini el Vell com Estrabó diuen que era un riu de Lucània, que naixia als Apenins prop de Marsico Nuovo i desembocava al golf de Tàrent no gaire lluny d'Heraclea. L'Itinerari d'Antoní menciona un lloc, Acidios, que s'ha suposat que podria ser aquest riu, però sembla més aviat una ciutat.

## Referències

* ↑ «Agri». Enciclopedia Treccani. [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ Smith, William (ed.). «Aciris». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 8 maig 2023].
# Mont Velino

El mont Velino (del llatí, Velinus) és una muntanya de 2.486 m que forma part de la cadena dels Apenins, concretament dels Apenins Centrals. Es troba a la província de L'Aquila a la regió dels Abruços (Itàlia). Situada prop del límit amb Laci, entre la conca del Fucino i les valles dels rius Aterno, Salto i Velino, és la muntanya més alta de la sub-cadena coneguda com a Velino-Sirente, el punt més alt de la conca del Tíber i el tercer cim més alt de tots els Apenins.
El pic està inclòs al Parc Natural Regional de Sirente-Velino. Es caracteritza per un aspecte aspre i desèrtic, encara que la vegetació especialitzada està molt estesa. La fauna inclou el llop italià i el senglar.

## Referències

* ↑ «Mont Velino». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mont Velino». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Pont de les Amèriques

El Pont de les Amèriques (en castellà: Puente de las Américas; originalment conegut amb el nom de Pont Thatcher Ferry) és un viaducte de Panamà, que travessa l'entrada del Pacífic al Canal de Panamà. Construït el 1962, amb un cost de 20 milions de dòlars, va ser l'únic pont permanent que connectava les masses continentals d'Amèrica del Sud i Amèrica del Nord, fins a l'obertura del Pont Centenari l'any 2004.

## Descripció

El Pont de les Amèriques creua el Canal de Panamà pel costat del Pacífic a Balboa, prop de Ciutat de Panamà. Va ser construït entre 1959 i 1962 pels Estats Units, amb un cost de 20 milions de dòlars.
El pont té un disseny d'arc de gelosia, amb una longitud de 1.654 m en 14 llums. La principal mesura 344 m. El punt més alt del pont està situat a 117 m sobre el nivell mitjà del mar i l'espai a sota el tram principal és de 61,3 m en marea alta. Hi ha rampes d'accés amples a cada final del pont, i un pas per vianants a cada costat.
Des de la seva finalització el 1962 fins a l'obertura del Pont Centenari el 2004, el Pont de les Amèriques va ser un element clau de la Carretera Panamericana, com l'únic pont permanent que creuava el canal de Panamà, era l'únic enllaç permanent entre Amèrica del Nord i Amèrica del Sud des de l'obertura del canal el 1914.
El pont presenta un aspecte impressionant, i se'n pot obtenir una bona vista des del Club de iots de Balboa, on molts petits vaixells amarren abans o després de travessar el canal. Al llarg del dia i la nit molts vaixells passen sota el pont, tant d'entrada com de sortida del canal de Panamà.
# Bonconte Montefeltro

Bonconte Montefeltro va ser fill de Guiu I Montefeltro. Fou armat cavaller per l'emperador Rodolf. El 1428 era capità de l'exèrcit d'Arezzo; és el personatge l'ombra del qual és interrogada per Dant al Purgatori (cant I), va ser greument ferit al coll a la batalla de Campaldino l'11 de juny de 1289, i se'l va portar cap a Serravalle però va morir als pocs dies a Archiano, prop de l'abadia de Prataglia. Va deixar una filla anomenada Manentessa (casada amb Guido Salvatico Guidi, comte de Dovadola).
# Paral·lelogram

En geometria, un paral·lelogram és un quadrilàter els costats oposats del qual són paral·lels. Un paral·lelogram és un cas particular de trapezi. Si els angles d'un paral·lelogram són iguals (en conseqüència, són angles rectes) llavors també és un rectangle. Però si els costats d'un paral·lelogram són d'igual longitud llavors també és un rombe. En canvi si els angles d'un paral·lelogram són iguals i els costats són d'igual longitud llavors també és un quadrat, o si els costats oposats d'un paral·lelogram són d'igual longitud. Els angles de vèrtexs oposats d'un paral·lelogram són iguals. Els angles adjacents d'un paral·lelogram són suplementaris i les diagonals d'un paral·lelogram s'intersecten al seu punt mitjà.

## Fórmules de mesura

L'àrea d'un paral·lelogram es pot calcular a partir de les longituds de la base $b$ i de l'altura $h$ i val: $A=b\cdot h$
El perímetre d'un paral·lelogram de costat de longituds $a$ i $b$ val: $P=2a+2b$

## Casos especials

* Romboide – Un paral·lelogram en què els costats adjacents són desiguals i els seus angles no són rectes.
* Rectangle – Un paral·lelogram amb els quatre angles rectes, i costats iguals dos a dos.
* Rombe – Un paral·lelogram amb els quatre costats iguals i els angles iguals dos a dos.
* Quadrat – Un paral·lelogram amb els quatre costats d'igual longitud i els angles iguals (angles rectes).

## Caracterització

Un quadrilàter simple és un paral·lelogram si i només si qualsevol de les següents afirmacions es compleix:
* Les dues parelles de costats oposats són iguals en longitud.
* Les dues parelles d'angles són iguals en mesura.
* Les dues diagonals es biseccionen mútuament.
* Dos costats oposats són paral·lels i iguals en longitud.
* Els angles adjacents són suplementaris.
* Cada diagonal divideix el quadrilàter en dos triangles congruents.
* La suma dels quadrats dels costats és igual a la suma dels quadrats de les diagonals (això és la llei del paral·lelogram).
* Té simetria rotacional d'ordre 2.
* La suma de les distàncies de qualsevol punt interior als costats és independent a la ubiació del punt. (això és una extensió del teorema de Viviani).
Per tant, tots el paral·lelograms tenen totes les propietats llistades, i vice-versa, si només una de les afirmacions és certa en un quadrilàter simple, llavors és aquest quadrilàter és un paral·lelogram.

## Referències

* ↑ Nuñez, Pedro. Libro de Algebra en Arithmetica y Geometria, 1567. «Romboide es figura cuadrilátera, en la cual solamente los lados opósitos son iguales, y los ángulos no son rectos, y en esto es diferente del cuadrángulo rectángulo, que no es cuadrado»
* ↑ «Rectangle» (en anglès). Wolfram Mathworld. Eric Weisstein. [Consulta: 24 gener 2017].
* ↑ Owen Byer, Felix Lazebnik and Deirdre Smeltzer, Methods for Euclidean Geometry, Mathematical Association of America, 2010, pp. 51-52.
* ↑ Zalman Usiskin and Jennifer Griffin, "The Classification of Quadrilaterals. A Study of Definition", Information Age Publishing, 2008, p. 22.
* ↑ Chen, Zhibo, and Liang, Tian. "The converse of Viviani's theorem", The College Mathematics Journal 37(5), 2006, pp. 390–391.
# Susanna Griso i Raventós

Susanna Griso i Raventós (Barcelona, 8 d'octubre de 1969) és una periodista i presentadora de televisió catalana.
El seu pare, Paco Griso, treballava en la indústria tèxtil de Martorell i la seva mare, Montserrat Raventós, és membre d'una família de viticultors de Sant Sadurní d'Anoia, que es dediquen al cava, Codorniu. És la menor de 7 germans.
Quan va acabar els estudis de batxillerat volia estudiar la carrera de psicologia, la qual canviaria per la de periodisme. Es llicencià en periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona i va realitzar les seves primers pràctiques com a periodista a Ràdio Sant Cugat, fet que li va permetre adquirir l'experiència necessària per, posteriorment, entrar a treballar a Catalunya Ràdio l'any 1992, on fou designada per a treballar en les seccions d'economia i després d'esports. A l'any següent presentà a TV3 l'espai de Tres senyores i un senyor. El 1995 formaria part de l'equip d'informatius de telenotícies, llavors també faria el programa especial "Resum de l'any".
Seduïts per la seva manera d'informar, TVE de Catalunya la contractaren per a presentar els informatius del migdia. El setembre del 1998 fou contractada pels informatius del canal A3 a Madrid. Fou encarregada durant una llarga temporada de presentar els informatius en la primera edició amb el conegut periodista, Matías Prats.
El gener de 2001 la passarien als informatius de Noticias 2 de la mateixa cadena de televisió. L'any següent, en tornar de vacances d'estiu formaria part dels informatius del matí. I un any més tard, treballaria amb Roberto Arce.
Des de l'11 de desembre de 2006 fins a l'actualitat, presenta el programa "Espejo Público" d'A3, que uneix les darreres notícies del dia amb debats i magazines amb reportatges.

## Vida personal

Va conèixer el seu exmarit, Carles Torras, un guionista i periodista, a Catalunya Ràdio; era un guionista habitual dels monòlegs d'Andreu Buenafuente. Torras ha treballat a la productora de Buenafuente, "El Terrat". El matrimoni té dos fills, Jan (2003) i Mireia (2004). També van adoptar una nena etiop, la petita Dorcette.

## Premis

* TP d'Or a la millor presentadora d'informatius (2003)
* Premi Antena d'Or (2006)
* Nominada als TP d'Or a la millor presentadora d'espectacles i varietats (2008).

## Referències

* ↑ «Montserrat Raventós, la madre de Susanna Griso que nació en la bodega Codorníu» (en espanyol europeu), 21-11-2017. [Consulta: 23 desembre 2018].
* (castellà) Entrevista amb Susanna Griso a la revista dominical "Magazine" Diari El Mundo. 8/3/09.
* (castellà) Entrevista a Gaceta.es Arxivat 2009-02-02 a Wayback Machine.
* (castellà) Entrevista a Antena 3

## Enllaços externs

* (castellà) Presentadors d'Antena 3 Arxivat 2009-03-03 a Wayback Machine.
# Regió de Magallanes i de l'Antàrtica Xilena

La XII Regió de Magallanes i de l'Antàrtica Xilena és una de les 16 regions de Xile, situada a la Patagònia. Limita al nord amb la regió d'Aysén, a l'oest amb l'oceà Pacífic i a l'est amb les províncies de Santa Cruz i Terra del Foc, Antàrtida i Illes de l'Atlàntic Sud (Argentina).
La regió és composta de dues zones. La continental té una superfície de 132.033,5 km² i és on habita gairebé la totalitat de la població. Aquesta zona està separada pel pas de Drake del Territori Xilè Antàrtic, delimitat pels meridians 90° i 53° de longitud oest, el paral·lel 60° S i el pol Sud, que és considerat oficialment el límit meridional de l'Estat xilè.
Amb una superfície d'1.250.257,6 km², el Territori Antàrtic, que coincideix en part amb el que també reclama l'Argentina en terres antàrtiques, és una reclamació que el govern xilè sosté des del 1948 i està subordinada a les disposicions del Tractat Antàrtic, la qual ha quedat suspesa de manera indefinida igual que les reclamacions dels altres estats signants.
La regió compta amb la Reserva de la Biosfera Cabo de Hornos, la més austral del món.

## Referències

* ↑ «Magallanes i Antàrtica Xilena». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 desembre 2024].
* ↑ «Ubicación geográfica». Gobernación Provincia de Magallanes. [Consulta: 15 desembre 2024].
* 1 2 «Región de Magallanes y Antártica Chilena» (en anglès). Biblioteca del Congreso Nacional | BCN. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Jiménez Cabrera, Diego; Manzano Iturra, Karen Isabel «Plataforma continental y geopolítica: Chile y Argentina respecto de sus proyecciones antárticas». Estudios Avanzados, 37, 2022, pàg. 13–26. ISSN: 0718-5022.
* ↑ Manzano Iturra, Karen Isabel «La competencia por los derechos antárticos: Chile y Argentina en la zona austral (1890–1910». Revista Política y Estrategia, 131, 2018, pàg. 41–55.
* ↑ «Parque Nacional Cabo de Hornos» (en castellà). Corporación Nacional Forestal (CONAF). [Consulta: 15 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Govern Regional de Magallanes
* Radio Patagónica Arxivat 2016-10-21 a Wayback Machine.
# Hexàpolis dòrica

L'Hexàpolis Dòrica va ser una lliga (Lliga Amficciònica) de ciutats de la costa de Cària i algunes illes properes formada per sis ciutats: Cnidos i Halicarnàs a Cària, l'illa de Cos (Cos) i les tres ciutats de Rodes (Lindos, Ialisos, i Camir o Camiros)
Tenia una constitució aristocràtica que va passar per alternatives de períodes democràtics i oligàrquics segons les hegemonies d'Atenes o d'Esparta, i va prosperar gràcies al comerç amb Creta, Síria i Egipte.
El centre de la Lliga era prop de Cnidos al promontori anomenat Triopi, on hi havia el temple d'Apol·lo Triopi. Cada any se celebrava allí un festival i uns jocs i s'honoraven als déus Posidó, Dèmeter, Persèfone i Hermes. Els premis dels guanyadors dels jocs es dipositaven al temple; Halicarnàs va trencar aquest costum i es va emportar els premis, i va acabar deixant la lliga, en part perquè tenia afinitats amb els jonis, i havia adoptat la seva llengua. Llavors la lliga va passar a ser la Pentàpolis dòrica. A la Guerra del Peloponès, aquesta lliga estava aliada amb Atenes.
La Pentàpolis dòrica va entrar en decadència després del terratrèmol del 226 aC i va desaparèixer amb el domini romà a partir de l'any 164 aC.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Doris». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ Heròdot. Històries, I, 144
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponès, II, 9
# Joan Josep Armet i Coma

Joan Josep Armet i Coma (Barcelona, 1942) és un economista i polític català, germà de Lluís Armet i Coma.
Treballà com a professor mercantil i administrador d'empresa. El 1962 s'afilià al Front Nacional de Catalunya, del que en fou membre fins a la creació del PSAN, del que en fou representant al Consell de Forces Polítiques de Catalunya. Cap al 1980 marxà a Nacionalistes d'Esquerra, del qual en fou secretari general. Després del fracàs del partit a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980 fou membre del Secretariat General d'Entesa dels Nacionalistes d'Esquerra, amb el que després formà part de la Comissió Política Nacional d'Iniciativa per Catalunya. Fou diputat per aquesta coalició a les eleccions generals espanyoles de 1989 i 1993. El 1999 fou nomenat secretari de la Comissió Nacional d'Iniciativa per Catalunya-Verds.

## Referències

* ↑ Escisión en el PSAN a El País, 16 de gener de 1977
* ↑ Joan Josep Armet presidirá la comisión política nacional de IC-V a El País, 30 de novembre de 1999

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Béja Nord

La delegació de Beja Nord (àrab: معتمدية باجة الشمالية, muʿtamadiyyat Bāja ax-Xamaliyya) és una delegació o mutamadiyya de la governació de Béja a Tunísia, formada per la part nord de la ciutat de Béja i la zona d'influència, amb diversos llogarets i viles. La seva població és de 66.700 habitants (2004). La capital es troba a la ciutat de Béja. Limita amb la delegació de Béja Sud.

## Administració

El seu codi geogràfic és 21 51 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en catorze sectors o imades:
* Béja (21 51 51)
* El Mzara (21 51 52)
* Ksar Bardo (21 51 53)
* Zouabi (21 51 54)
* El Manar (21 51 55)
* El Kasba (21 51 56)
* Azra (21 51 57)
* El Ghriria (21 51 58)
* El Mounchar (21 51 59)
* Ksar Mezouar (21 51 60)
* Bou Hzam (21 51 61)
* En-Nakachia (21 51 62)
* El Ghraba (21 51 63)
* Aïn Soltane (21 51 64)
A nivell de municipalitats o baladiyyes està dins de la municipalitat de Béja (21 11).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 60-64. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 133. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Quartet de corda núm. 11 (Xostakóvitx)

El Quartet de corda núm. 11 en fa menor, op. 122, va ser compost per Dmitri Xostakóvitx el gener de 1966. Va ser estrenat pel Quartet Beethoven (Dmitri Tsiganov, Nikolai Zabavnikov, Fiódor Drujinin, Serguei Xirinski) el 28 de maig de 1966 a la Sala Glinka Leningrad. El va dedicar a Vassili Xirinski, integrant del Quartet.

## Estructura

L'obra té set moviments amb una durada aproximada de 15 minuts:
* Introduction (Andantino – attacca)
* Scherzo (Allegretto – attacca)
* Recitative (Adagio – attacca)
* Etude (Allegro – attacca)
* Humoresque (Allegro – attacca)
* Elegy (Adagio – attacca)
* Finale (Moderato)

## Referències

* ↑ «Catàleg d'obres de Dmitri Xostakóvitx» (en anglès). Sikorski Musikverlage Hamburg. Arxivat de l'original el 2 d’agost 2020. [Consulta: 4 gener 2021].
# Quartet de corda núm. 13 (Weinberg)

El Quartet de corda núm. 13, op. 118, fou compost per Mieczysław Weinberg el 1977. El va dedicar al Quartet Borodín. Consta d'un únic moviment amb una durada de 14 minuts.
El 1977, Weinberg feia set anys que no componia un quartet, des del Dotzè, dedicat també al Quartet Borodín. Era també el primer que escrivia després de la mort del seu amic Xostakóvitx dos anys abans. Weinberg reuneix els quatre temps tradicionals en un únic bloc, connectats entre si mitjançant referències temàtiques. La seva atmosfera, enigmàtica i estripada, recorda les últimes obres del seu amic recentment mort.

## Referències

* ↑ Elphick, Daniel. «The String Quartets of Mieczysław Weinberg: A Critical Study» (en anglès). University of Manchester. [Consulta: 22 febrer 2020].
* ↑ Viana, Juan Manuel «La isla del tesoro camerístico: los cuartetos de Weinberg». Scherzo, 357, 12-2019.
# Quartet de corda núm. 14 (Weinberg)

El Quartet de corda núm. 14, op. 122, fou compost per Mieczysław Weinberg el 1978. El va dedicar al compositor Iuri Levitin.
Els cinc moviments s'interpreten sense pausa. Cadascun d'ells, en lloc d'una descripció de tempo, està indicat simplement amb un marcatge de metrònom. Tot i que s'escapa alguna vivacitat, tots ells deixen una gran impressió de tristesa. És conscientment un lament per Xostakóvitx, el famós motiu DSCH del qual apareix més d’una vegada al moviment final. L'escriptura reduïda de dues i tres parts recorda la manera de fer de Xostakóvitx amb el quartet. En aquest període després de la mort de Xostakóvitx, és com si Weinberg entrés en un diàleg privat amb l'enigmàtic món dels darrers quartets del seu mentor. Però aquest quartet no és un pastitx, sinó que té la veu d'una ment independent. Al mateix temps, amplia el seu recurs de textures i gestos, prenent Bartók i la nova escola polonesa com a models.

## Referències

* ↑ Elphick, Daniel. «The String Quartets of Mieczysław Weinberg: A Critical Study» (en anglès). University of Manchester. [Consulta: 26 juny 2021].
* 1 2 Fanning, 2010, p. 140.
* ↑ Wilkinson, Michael. «Ressenya del disc» (en anglès). Musicweb. [Consulta: 26 juny 2021].

## Bibliografia

* Fanning, David. Mieczysław Weinberg. In Search of Freedom (en anglès). Segona. Hofheim: Wolke Verlag, 2019. ISBN 978-3-95593-050-9.
# Quartet de corda núm. 1 (Kabalevski)

El Quartet de corda núm. 1 en la menor, op. 8, de Dmitri Kabalevski va ser el primer dels dos que va compondre.
Va ser escrit el 1928, durant els seus estudis a la classe de Nikolai Miaskovski al Conservatori de Moscou, i va suposar-li un ardu treball. "Que difícil va ser escriure aquest quartet. No esperava que m'anés a costar tantes energies", recordava tretze anys després en una carta al seu antic professor. Va ser estrenat el 3 d'abril de 1929 pel Quartet del Conservatori de Moscou, que dos anys després es va convertir en el Quartet Beethoven.
El quartet dura uns 30 minuts i està estructurat en quatre moviments fent ús de la forma cíclica:

## Referències

* ↑ Musicweb International.
* ↑ Pàgina no oficial del Quartet Beethoven
* ↑ Gramophone
* ↑ BBC Music Magazine, via Presto Classical
* 1 2 Edition Silvertrust
* ↑ Musicweb International
# Stratosphere Las Vegas

L'Stratosphere Las Vegas és un hotel i casino localitzat a l'strip de Las Vegas a Las Vegas, Nevada, amb propietat de l'American Casino & Entertainment Properties, en la qual és completament propietat i subsidiària de l'American Real Estate Partners. L'atracció primària de la propietat és l'Stratosphere Tower, de 1.149 peus (350 m), és l'estructura no-penjant més alta de Nevada i la segona estructura no-penjant a l'oest del riu Mississipi més alta dels Estats Units, després de la xemeneia de fum Kennecott Smokestack, a Magna, Utah. L'hotel és una estructura separada de 20 pisos, 2.444 habitacions i uns 80.000 peus quadrats (7.000 m²) de casino.

## Atraccions

Al terrat de la torre té dos observatoris, un restaurant giratori i tres atraccions:
* El Big Shot, a 1.081 peu d'altura (329 m), és l'atracció més alta en el món;
* L'Insanity the Ride, va obrir el 2005, a 900 peus d'altura (274 m), és la segona atracció més alta del món. Fa que les persones pengin sobre la vora de la torre i després gira circularment a, aproximadament, 40 milles per hora.
* La XSCREAM, a 866 peus d'altura (264 m), és la tercera atracció més alta del món.

### Atraccions anteriors

* El High Roller, amb 909 peus d'alutra (277 m), va ser la segona atracció més alta del món. Va ser tancada el 30 de desembre del 2005 i desmantellada per a noves atraccions.

## Galeria

* Façana de l'Stratosphere
* L'Stratosphere per la nit
* L'atracció de l'"Insanity"
* Els núvols sobre l'Stratosphere al migdia
* Vista de l'Stratosphere
* L'atracció X Scream al terrat de l'Stratosphere

## Vegeu també

* Llista dels edificis més alts de Las Vegas

## Referències

* John L. Smith, No Limit: the Rise and Fall of Bob Stupak and Las Vegas' Stratosphere Tower (Huntington Press, 1997) ISBN 0-929712-18-8

## Enllaços externs

* Web de l'Stratosphere Las Vegas Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine.
* Las Vegas Leisure Construcció de l'Stratosphere