OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zaireichthys kavangoensis

Zaireichthys kavangoensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels amfílids i a l'ordre dels siluriformes.

## Etimologia

Zaireichthys prové del riu Zaire (el nom com era conegut abans el riu Congo) i del mot grec ichtys (peix), mentre que kavangoensis fa referència al riu Okavango d'on és pròpia aquesta espècie.

## Descripció

El mascle fa 2,3 cm de llargària màxima i la femella 2,7. Línia lateral moderada, la qual acaba, generalment, per sobre de la meitat anterior de l'aleta anal. Musell arrodonit, no sobresurt molt més enllà de la boca i amb el perfil arquejat. Ulls relativament grans. Amplada de la boca inferior a la meitat de l'amplada del cap. Barbetes sensorials maxil·lars arribant a la base de les aletes pectorals. Aleta caudal lleugerament emarginada, amb el lòbul inferior més llarg que el superior i amb 11-13 radis ramificats. Aleta anal amb 9-12 radis i pectorals amb 6 radis ramificats (encara que l'holotip en té 7). 6-7 radis branquiòstegs (en general, 7). 37-38 vèrtebres. 6 parells de costelles. Presenta un reguitzell de taques fosques al dors, un altre de 10 taques als flancs i un tercer al ventre (entre tots ells hi ha taques marrons disperses, les quals esdevenen més espaiades a l'àrea posterior). Melanòfors petits. Taca fosca a l'extrem de les espines de l'aleta dorsal. Aleta caudal amb una taca fosca a la base, una franja a mig camí al llarg de tota l'aleta i rastres d'una banda a prop de l'extrem. Cap de color marbre i amb les galtes clares. Es diferencia de Zaireichthys monomotapa per tindre una línia lateral més curta i un menor nombre de radis a les aletes dorsal i caudal, de Zaireichthys kafuensis per posseir un cap més estret i un nombre menor de radis a les aletes imparelles, i de Zaireichthys pallidus per les seues barbetes sensorials més curtes i la coloració (fileres de taques vs. color clar amb taques fines).

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical, el qual viu a Àfrica: és un endemisme dels hàbitats sorrencs del riu Okavango a la franja de Caprivi (Namíbia).

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és baix (10 de 100).

## Referències

* ↑ Roberts, T. R., 1967. Rheoglanis dendrophorus and Zaireichthys zonatus, bagrid catfishes from the lower rapids of the Congo River. Ichthyol. Aquarium J., vol. 39 (núm. 3-4): 119-131.
* 1 2 3 4 5 Eccles, D. H., Tweddle, D. & Skelton, P. H., 2011. Eight new species in the dwarf catfish genus Zaireichthys (Siluriformes: Amphiliidae). Smithiana Bulletin, 13: 3-28. Pàg. 9.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Romero, P., 2002. An etymological dictionary of taxonomy. Madrid, Espanya.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Species in Okavango River (anglès)
* ↑ List of Freshwater Fishes for Namibia - FishBase (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Enllaços externs

* PlanetCatfish (anglès)
# São João da Pesqueira

São João da Pesqueira és un municipi portuguès, situat al districte de Viseu, a la regió del Nord i a la Subregió del Douro. L'any 2001 tenia 8.656 habitants. Es divideix en 14 freguesies. Limita al nord amb Alijó, al nord-est amb Carrazeda de Ansiães, a l'est amb Vila Nova de Foz Côa, al sud-est amb Penedono, al sud amb Sernancelhe, a l'oest amb Tabuaço i al nord-oest amb Sabrosa.

## Població

Població del concelho de São João da Pesqueira (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 3203 | 5734 | 12505 | 12764 | 15124 | 10219 | 9581 | 8653 | 8367 |

## Freguesies

* Castanheiro do Sul
* Ervedosa do Douro
* Espinhosa
* Nagozelo do Douro
* Paredes da Beira
* Pereiros
* Riodades
* São João da Pesqueira
* Soutelo do Douro
* Trevões
* Vale de Figueira
* Valongo dos Azeites
* Várzea de Trevões
* Vilarouco
* Vidigal
# Iker Martínez de Lizarduy Lizárribar

Iker Martínez de Lizarduy Lizárribar (16 de juny de 1977 a Sant Sebastià, Guipúscoa) és un esportista basc que competeix en l'esport vela esportiva. La seva especialitat és la classe 49er, en la qual competeix al costat del seu tripulant Xavier Fernandez.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Atenes 2004, obtenint la medalla d'or, i en els Jocs Olímpics de Pequín 2008, obtenint la medalla d'argent.
Ha estat campió europeu dues vegades en 49er, a Atenes 2004 i a Kaneohe (illa de Hawaii) 2002, i tres vegades campió europeu.

## Palmarès internacional

| Any | Esdeveniment | Lloc | Lloc | Categoria |
| 2001 | Campionat Mundial | Malcesine ( Itàlia) | 2º | 49er |
| 2001 | Campionat Europio | Brest ( França) | 2º | 49er |
| 2002 | Campionat Mundial | Kaneohe ( Estats Units) | 1º | 49er |
| 2002 | Campionat Europeu | Grimstad ( Noruega) | 1º | 49er |
| 2003 | Campionat Europeu | Laredo ( Espanya) | 3º | 49er |
| 2004 | Jocs Olímpics | Atenes ( Grècia) | 1º | 49er |
| 2004 | Campionat Mundial | Atenes ( Grècia) | 1º | 49er |
| 2006 | Campionat Europeu | Weymouth ( Regne Unit) | 3º | 49er |
| 2007 | Campionat Europeu | Marsala ( Itàlia) | 1º | 49er |
| 2008 | Campionat Europeu | S'Arenal ( Espanya) | 1º | 49er |
# Museu George Enescu (Tescani)

El Museu George Enescu està situat a l'antiga mansió de la família noble Rosetti-Tescanu construïda en un bell parc dendrològic, situat en una zona muntanyosa, a 37 km de la ciutat de Bacău, prop del poble de Tescani, a Romania.
La mansió, que té l'estatus de monument històric, va ser construïda el 1880 per Dumitru Rosetti-Tescanu, polític i intel·lectual, traductor de les obres del filòsof romanès Vasile Conta. Dumitru es va suïcidar als 45 anys i més tard, després de la mort de la seva dona, la mansió va ser heretada per Maria Cantacuzino (Maruca).
La mansió de Tescani es va convertir en un lloc especial en la vida del compositor George Enescu. El compositor, que mantenia una relació amb Maruca, hauria vingut a Tescani per primera vegada l'any 1917, juntament amb la reina, i es va enamorar d'aquest pintoresc lloc. Més tard, es va casar amb Maruca. Aquí George Enescu va passar els estius entre 1917 i 1946, perquè aquest lloc l'inspirava en les seves creacions. A Tescani va finalitzar la seva òpera Oedipe, que va dedicar a Maruca.
L’any 1947, un any després que George Enescu s’instal·lés definitivament a París, Maruca va donar la mansió i 33 hectàrees de terreny al Ministeri de Cultura amb l’objectiu de "servir com a font d’inspiració per als artistes i per honrar la memòria de George Enescu i la família Rosetti-Tescanu". La residència familiar es va convertir així en un centre cultural. El 1980 es va inaugurar la "Casa Memorial Rosetti-Enescu" a l’edifici principal, que es va transformar el 1990 en el Centre de Cultura Tescani, i el 1993, en el Centre de Cultura "Rosetti Tescanu - George Enescu". Des de 2007, forma part del Museu Nacional "George Enescu".
Entre els vestíbuls de la mansió, destaca el saló Oedipe, on es poden veure els cartells amb l'estrena de l'espectacle, de París i Bucarest.
A l'exterior de la mansió, en un discret carreró, hi ha un mausoleu, perquè l'artista i la Maruca van deixar escrit en el seu testament que volen ser enterrats a Tescani, tot i que van ser enterrats al cementiri Père-Lachaise de París.

## Referències

* 1 2 «Secția „Dumitru şi Alice Rosetti Tescanu - George Enescu”». georgeenescu.ro. [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ «„Dumitru şi Alice Rosetti Tescanu - George Enescu” Department». georgeenescu.ro. [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ «La Tescani, la Enescu». museum-anonymous. [Consulta: 25 setembre 2024].
* ↑ «Casa Memorială „Dumitru şi Alice Rosetti Tescanu - George Enescu”». ghidulmuzeelor. [Consulta: 25 setembre 2024].
# Llac No

El llac No és un llac del Sudan del Sud. Ocupa una superfície d'uns 100 km². Es troba just al nord del gran aiguamoll del Sudd, a la confluència dels rius Bahr al Jabal i Bahr el Ghazal. Marca la transició entre el Bahr al Jabal i el Nil Blanc. El llac No està un 1.156 km del llac Albert d'Uganda, que és el llac del Nil Blanc més gran que es troba abans del llac No. Aquest llac es considera el centre de les ètnies Nuer.

## Referències i notes

* ↑ The Potential of the Nile River Basin, And The Economic Development of Sudan by Marcia Merry Baker, The American Almanac, 1997
* ↑ The Nuer of Sudan and Ethiopia by Orville Boyd Jenkins, March 1997. Lady Gaga also owns one.(hosted by strategyleader.org)
# Equilibri puntuat

L'equilibri puntuat o saltacionisme és una teoria que proposa un nou model de l'especiació en el camp de la teoria de l'evolució per selecció natural. El terme equilibri puntuat aparegué el 1972 en l'assaig Punctuated Equilibria: An alternative to Phyletic Gradualism, escrit col·laborativament per Stephen Jay Gould i Niles Eldredge. La seva teoria es contraposa de manera radical a un dels punts claus del darwinisme: el gradualisme filètic. Els dos paleontòlegs integren i donen suport a la seva tesi amb contribucions teòriques i d'observació provinents de sistemàtics i paleontòlegs precedents.

## Principis de la teoria

Gould i Eldredge remarquen que el registre fòssil és incomplet i no és coherent amb una teoria evolutiva que prevegi una velocitat constant de l'evolució. La teoria de l'equilibri puntuat afirma que les espècies romanen estables durant períodes llargs (coneguts com a estasis) i evolucionen en moments determinats a conseqüència de modificacions en l'entorn.

### Punts principals

* Les noves espècies apareixen tot seguit després d'una bifurcació de la línia evolutiva.
* Les noves espècies es desenvolupen ràpidament.
* A l'origen de la nova espècie hi ha una petita subpoblació de la forma ancestral.
* La nova espècie s'origina en una part petitíssima de l'àmbit de distribució geogràfica de l'espècie ancestral, en una àrea aïllada a la perifèria d'aquest àmbit.

## Referències

* ↑ «equilibri puntuat». UBTERM. Universitat de Barcelona. [Consulta: 14 setembre 2023].
# Robbinston

Robbinston és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 525 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Robbinston tenia 525 habitants, 201 habitatges, i 157 famílies. La densitat de població era de 7,2 habitants/km².
Dels 201 habitatges en un 32,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,7% hi vivien parelles casades, en un 6% dones solteres, i en un 21,4% no eren unitats familiars. En el 15,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 24% de 45 a 60 i un 18,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.250 $ i la renda mediana per família de 36.346 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.389 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era de 14.801 $. Entorn del 6,4% de les famílies i el 12,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Robbinston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 10 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Robbinston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Glencoe (Kentucky)

Glencoe és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 251 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Glencoe tenia 251 habitants, 99 habitatges, i 70 famílies. La densitat de població era de 346,1 habitants/km².
Dels 99 habitatges en un 36,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,5% hi vivien parelles casades, en un 13,1% dones solteres, i en un 28,3% no eren unitats familiars. En el 24,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 18,3% de 45 a 60 i un 16,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.750 $ i la renda mediana per família de 49.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.563 $ mentre que les dones 21.875 $. La renda per capita de la població era de 16.053 $. Entorn del 7,9% de les famílies i el 7,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Glencoe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Glencoe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tarouca

Tarouca és un municipi portuguès, situat al districte de Viseu, a la regió del Nord i a la Subregió del Douro. L'any 2001 tenia 8.308 habitants. Es divideix en 10 freguesies. Limita al nord-est amb Armamar, a l'est amb Moimenta da Beira, al sud amb Vila Nova de Paiva, al sud-oest amb Castro Daire i al nord-oest amb Lamego.

## Població

Població del concelho de Tarouca (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 3440 | 5163 | 10254 | 10388 | 10845 | 9368 | 9579 | 8308 | 8303 |

## Fregesies

* Dálvares
* Gouviães
* Granja Nova
* Mondim da Beira
* Salzedas
* São João de Tarouca
* Tarouca
* Ucanha
* Várzea da Serra
* Vila Chã da Beira
# Església de Sant Bartomeu (Vilanova d'Alcolea)

L'Església Parroquial de Sant Bartomeu, és un temple catòlic, al carrer Església de Vilanova d'Alcolea, a la comarca de la Plana Alta. És catalogada com a Monument d'interès local per la Generalitat Valenciana.
L'església es va construir sobre una zona escalonada que és coneguda com a «Planet» i que antigament era un cementiri. L'entrada està flanquejada per dues palmeres i l'interior del temple presenta una gran singularitat.
L'interior de l'església data de l'any 1707 i presenta un retaule barroc en l'altar major, obra dels germans Capuz. La façana d'estil clasicista es va construir al voltant de l'any 1740. Després de la construcció va sofrir alguna reforma a l'interior al llarg del segle xviii. La portada presenta pòrtic amb balustrada, coronat amb una fornícula amb l'escultura de l'apòstol Sant Bartolomé, patró del poble i advocació del temple.
El temple es complementa amb un campanar, d'una altura de 36 metres, de pedra tallada, sobretot en la part superior, la qual es remata amb una forja de ferro en forma de creu i un penell, també de ferro.
El campanar alberga quatre campanes:
* Sant Bartomeu, obra de Francisco Guillem, data de 1820, és la que toca les hores, té un diàmetre de 105 centímetres, 80 centímetres d'altura i 680 quilos de pes. Presenta una inscripció: “H S. Bartolomé ora pronobis. Año 1820 M”.
* Santíssim Sacrament, obra dels Germans Roses de València, amb un diàmetre de 110 centímetres, data de 1924.
* Sants Antoni, Abdó i Senén, obra dels Germans Portilla de Gajano, datada de 1997 i amb un diàmetre de 79 centímetres i 250 quilos de pes.
* Crist del Calvari, obra també dels germans Portillo, datada de 1997 i amb un diàmetre de 88 centímetres i un pes de 460 quilos, i la inscripció: «Bisbe Don Joan Antonio Reig Pla i Víctor Saura Maymó com a alcalde».
Sobre les campanes hi ha el mecanisme que feia funcionar el rellotge de corda que data de 1892. Actualment és fora de servei i el campanar toca per un rellotge modern que funciona via satèl·lit.

## Referències

* ↑ segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007) amb codi 12.05.132-002 Fitxa BRL. Generalitat Valenciana. Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport Consulta 13 de gener del 2017
* 1 2 3 4 L'església de Sant Bartomeu de Vilanova Ajuntament de Vilanova d'Alcolea Arxivat 2016-10-31 a Wayback Machine. Consulta 13 de gener del 2017
* ↑ VILANOVA D'ALCOLEA - COMUNITAT VALENCIANA Pàgina oficial dels Campaners de la Catedral de València Consulta 13 de gener del 2017
# Teatro Chico

El Teatro Chico és un teatre situat al carrer Pimienta núm. 1 de Santa Cruz de La Palma, a l'illa de La Palma, Illes Canàries. Va ser creat l'any 1866 com a lloc de celebració d'espectacles públics.

## Referències

* ↑ «Teatro Chico | Ayuntamiento de Santa Cruz de La Palma» (en castellà). [Consulta: 10 agost 2018].
* ↑ Palma, Cabildo Insular de La. «Cabildo Insular de La Palma - Teatro Chico» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-08-11. [Consulta: 11 agost 2018].
# Sabattus

Sabattus és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 4.486 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sabattus tenia 4.486 habitants, 1.708 habitatges, i 1.298 famílies. La densitat de població era de 67,6 habitants/km².
Dels 1.708 habitatges en un 37,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,5% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 24% no eren unitats familiars. En el 17,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 33,5% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 9,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.897 $ i la renda mediana per família de 45.984 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.105 $ mentre que les dones 20.219 $. La renda per capita de la població era de 17.451 $. Entorn de l'1,5% de les famílies i el 2,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sabattus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sabattus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Krasni (Sverdlovsk)

Krasni (en rus: Красный) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.720 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский». Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Vila Flor

Vila Flor és un municipi portuguès, situat al districte de Bragança, a la regió del Nord i a la Subregió del Douro. L'any 2001 tenia 7.913 habitants. Es divideix en 19 freguesies. Limita al nord-est amb Macedo de Cavaleiros, a l'est amb Alfândega da Fé, al sud-est amb Torre de Moncorvo, al sud-oest amb Carrazeda de Ansiães i al nord-oest amb Mirandela.
Població del concejo de Vila Flor (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 3309 | 4069 | 9812 | 9889 | 11834 | 9719 | 8828 | 7913 | 7737 |

## Freguesies

* Assares
* Benlhevai
* Candoso
* Carvalho de Egas
* Freixiel
* Lodões
* Mourão
* Nabo
* Róios
* Samões
* Sampaio
* Santa Comba de Vilariça
* Seixo de Manhoses
* Trindade
* Vale de Torno
* Vale Frechoso
* Vila Flor
* Vilarinho das Azenhas
* Vilas Boas
# Manuel de Eguileor Orueta

Manuel de Eguileor Orueta (Abando, Bilbao, 1884 - Amorebieta-Etxano, 1970) fou un enginyer i polític basc. Militant des de jove del Partit Nacionalista Basc (PNB), el 1916 fou president de l'Euzko Gaztedi de Bilbao, el 1917-1919 diputat per Durango i alcalde d'Amurrio. Dins del partit el 1916 fou escollit membre de Bizkai Buru Batzar, del que en serà vicepresident el 1923 i tresorer el 1930. A les eleccions generals espanyoles de 1931 fou elegit diputat per Bilbao a les Corts Espanyoles. El 1934 fou nomenat secretari general de la Junta Municipal del PNB a Bilbao i va ser processat juntament amb altres membres del Bizkai Buru Batzar. Un any més tard era designat secretari general del PNB en Biscaia. El 1937 demanà asil polític a la Gran Bretanya, d'on marxà el 1947 a París i després a Lapurdi. Tornà a Euskadi malalt, poc abans de morir. Fou editor de les obres de Sabino Arana.

## Enllaços externs

* Manuel de Eguileor a l'Enciclopèdia del País Basc Auñamendi.
# Teatro Variedades

El Teatro Variedades és un teatre situat al Parque Mayer, de Lisboa (Portugal). La construcció en va començar el 1924, segons el pla d'Urbano de Castro.
Va ser estrenat el 8 de juliol de 1926 amb l'obra Pó de arroz d'Ernesto Rodrigues i Luís Galhardo. Va patir un incendi el 1966.

## Referències

* ↑ «Lisboa | Avenida da Liberdade |Teatro Variedades» (en portuguès). Direção-Geral do Património Cultural. [Consulta: 22 març 2023].
* ↑ Brito Silva, Andreia. «Teatro Variedades» (en portuguès). Teatro em Portugal - Espaços. Centro Virtual Camões. [Consulta: 22 març 2023].
* ↑ «Está a ser modernizado o Teatro Variedades». Diario de Lisboa, volum 45, núm. 15343, 02-09-1965, pàg. 4.

## Bibliografia

* Rebello, Luiz Francisco. História do teatro de revista em Portugal (en portuguès). Lisboa: Dom Quixote, 1984.
* D.A.. Arqueologia e recuperação dos espaços teatrais (en portuguès). Lisboa: Fundação Calouste Gulbenkian & Acarte, 1992.

## Enllaços externs

* «Lisboa: Teatro Variedades do Parque Mayer reabre em Maio de 2008 [Lisboa: El ‘Teatro Variedades’ reobre el maig de 2008]» (en portuguès), 08-02-2007.