OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Àngel Cerdà

Angel Cerdà (Oviedo, 1924 - Barcelona el 27 de novembre de 2010) Destaca tant per les obres instrumentals com per les vocals.
Es va formar en el Conservatori de Música del Liceu, i en composició i orquestració sota el mestratge de Cristòbal Taltabull.
Durant els anys cinquanta va realitzar algunes de les obres de cambra més importants de la seva trajectòria com la Sonata para piano y vilonchelo de l'any 1954. Posteriorment va deixar de compondre durant un llarg període, fins als anys vuitanta quan va tornar a compondre. En aquesta segona fase de la seva carrera professional van destacar les obres orquestrals, com el Divertimento concertate para cuatro instrumentos de viento, piano y orquesta.
Les seves obres es poden dividir en música instrumental i música vocal:
L'any 1956 va guanyar el primer premi de les Joventuts Musicals amb la suite Platero y yo per a gran orquestra, obra que fou estrenada l'any 1958 sota la direcció d'Eduard Toldrà.

## Referències

* ↑ «Portal de Revistas Académicas de la Universidad de Chile» (en espanyol europeu). [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ «Àngel Cerdà i Fernández | enciclopèdia.cat». [Consulta: 26 desembre 2020].
# Àngela Rodon i Font

Àngela Rodon i Font (Badalona, 1901-1988) va ser una mestra de teoria tèxtil.
Nascuda el 1901, va ser la tercera filla del tècnic i mestre de teoria tèxtil Pau Rodon i Amigó i d'Eulàlia Font i Barriga. Passà la infància a la casa familiar dels Rodon al carrer del Museu.
Seguint els passos del seu pare, va ser la primera dona d'Espanya en finalitzar els estudis professionals de teoria tèxtil, i en acabar es va dedicar a l'ensenyament. Juntament amb el seu germà Camil, va recolzar i col·laborar amb el seu pare en la recerca en el camp de la indústria tèxtil, que resultà en el registre de diverses patents. Des de 1931 va ser directora de la revista de Telas y Trajes, fundada i editada pel seu pare, adreçada principalment al mercat iberoamericà. A la mort de Pau Rodon, Àngela i el seu germà van continuar l'obra del seu pare.
Va morir el 1988; està enterrada al panteó familiar dels Rodon al cementiri Vell de Badalona. La documentació professional i personal que se'n conserva és al Museu de Badalona des de 1990, inclosa en el fons de Pau Rodon.

## Referències

* 1 2 3 Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998, p. 57.
* 1 2 3 Abras Pou; Carreras García, Montserrat «Pau Rodon i Amigó». Carrer dels Arbres, 3a època, núm. 3, 1992, pàg. 40-41.
* 1 2 3 Bargalló, Antoni; Bargalló, Montserrat; Carreras, Montserrat «La biblioteca i l'arxiu de Pau Rodon i Amigó». Carrer dels Arbres, 3a època, núm. 17, pàg. 109, 111-112.
# Cantó de Quimper-2

El cantó de Quimper-2 (bretó Kanton Kemper-2) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya. Comprèn el barri d'Ergué-Armel (incorporat el 1959) i la vila d'Ergué-Gabéric.

## Composició

El cantó aplega 2 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| An Erge-Vras | Ergué-Gabéric | --- |
| Kemper | Quimper | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Maryvonne Blondin | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Vivièrs (Tarn)

Vivièrs de las Montanhas (en francès Viviers-lès-Montagnes) és un municipi francès, de la regió d'Occitània i del departament del Tarn.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 2000 |
| 690 | 712 | 870 | 1347 | 1473 | 1633 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | René Saissi | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Cantó de Concarneau

El cantó de Concarneau (bretó Kanton Konk-Kerne) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 2 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Konk-Kerne | Concarneau | --- |
| Tregon | Trégunc | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Jean-Paul Le Roux | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Jura (Hèbrides)

L'illa de Jura (Diùra, pronuncieu [ˈtʲuːɾə], en gaèlic) és una illa de les Hèbrides Interiors, situada al nord-oest d'Escòcia just enfront de les seves costes. Es troba al nord-est de l'illa d'Islay i se separa de la costa escocesa per l'estret de Jura (Sound of Jura). L'illa ha estat designada com una National Scenic Area, estatut de conservació especial al Regne Unit.
El seu nom probablement provingui del nòrdic antic hjörtr que significa daina, animal abundant als turons de l'illa.
George Orwell hi va fer una estada i hi acaba la novel·la 1984.

## Geografia

Jura enllaça amb l'illa d'Islay amb un petit ferri, que va de Port Askaig a Islay fins a Feolin a Jura.
La localitat principal, Craighouse, situada a la costa est, posseeix l'únic hotel de l'illa i també un pub, una adrogueria, una església i l'única destil·leria de whisky de l'illa on es fabrica el Jura single malt.
Tres muntanyes de cims cònics dominen Jura, les Paps of Jura (Pap pot traduir-se per mamelló):
* Beinn an Òir (la muntanya de l'or) és la més alta amb 785 metres;
* Beinn Shiantaidh (la muntanya santa) amb 735 metres;
* Beinn a' Chaolais (la muntanya de l'estret) amb 734 metres.
Aquestes muntanyes es poden veure des de Kintyre i, fins i tot, des de Skye o Irlanda del Nord.

## Enllaços externs

* Illa de Jura - Feolin Center (anglès)
Viccionari
# Fèlix de Nola (bisbe)

Fèlix de Nola, bisbe (mort a Nola el 95) és venerat com a sant per l'Església catòlica, amb festivitat pròpia el 15 de novembre.

## Origen de la llegenda

La llegenda sobre el sant dona poques dades verificables. En realitat, el protagonista de la Passio santi Felicis era el prevere Fèlix de Nola, que va viure dos segles després i que, mitjançant un desdoblament va esdevenir el primer bisbe de Nola. La història, però, diu que el bisbe Fèlix de Nola va ésser-ho entre el 473 i el 9 de febrer de 484, quan va morir. De fet, la consolidació del fals bisbe Fèlix va fer que el bisbe real fos conegut com a Fèlix II de Nola o Fèlix Junior.
El culte tributat al prevere Fèlix de Nola, va fer que els hagiògrafs medievals confonguessin l'un amb l'altre i creessin, per a explicar les contradiccions, una nova figura diferenciada, el primer bisbe Fèlix, que hauria viscut al segle i. La festivitat de "Felice episcopus et martyr", per a diferenciar-los, es va prescriure el 15 de novembre.

## Llegenda

La llegenda, descrita a una Passio santi Felicis tardana, explica que el jove Fèlix, nascut a Nola a mitjan segle i, va fer-se cristià i va demostrar, ja de jove, virtuts miraculoses: als quinze anys va alliberar un home endimoniat tot pregant. Va viatjar a Pèrsia i, en tornar a Nola, va ser pres pel governador Arquelau, a instància dels sacerdots pagans. Va ser interrogat al costat del temple on Fèlix va pregar i el temple va enfonsar-se: Arquelau, en veure el seu poder, va llençar-se als seus peus i li va demanar que el bategés i, amb ell, a tota la població, que nomenà Fèlix bisbe de la ciutat, el primer de tots.
L'any 95, ja regnant Valerià, va ser detingut pel prefecte Marcià i condemnat a mort. Fèlix va ser llençat als lleons però aquests no van voler atacar-lo. Després va ser llençat a un forn de carbons roents, però les cadenes de Fèlix van trencar-se i una pluja va apagar-ne el foc. El prefecte, llavors, va fer que el pengessin cap per avall i, després de tres dies de tortures, el va fer decapitar: era el 15 de novembre.
El seu cos va ser sebollit i amagat dintre d'un pou, al voltant del qual es va edificar la capella que esdevindrà després Catedral de Nola. Se n'encarregà el prevere Elpidi.
Ja apareix al martirologi de Lió de 806, amb festivitat el 27 d'agost, i al de Florus i Adó, que ja diu el 15 de novembre.

## Veneració a Nola

A Nola, les festes patronals són cada 15 de novembre, amb la processó d'un bust d'argent del sant on hi ha les suposades relíquies. Cada 15 de novembre, a través d'una esquerda al mur on hi ha la sepultura de Sant Fèlix, regalima un líquid anomenat Mannà: si no és així, els ciutadans pensen que l'any portarà desgràcies.

### Miracle de l'estàtua

Es diu que el 26 d'abril de 1872, durant l'erupció del Vesubi, el rostre i el braç de l'estàtua de marbre del sant es van girar cap a l'esquerra, protegint la ciutat de l'amenaça dels núvols de cendres i pedres. El 15 de novembre del mateix any, el bisbe de Nola va proclamar que havia estat un miracle real.

## Enllaços externs

* Sant Fèlix bisbe
* Lloc dedicat al sant Arxivat 2007-10-08 a Wayback Machine.
# Hami

Hami o Kumul (uigur: قۇمۇل/Kumul; xinès: 哈密; pinyin: Hāmì) és un oasi, ciutat i prefectura a la Regió Autònoma Uigur de Xinjiang, a la República Popular de la Xina.
Fou una parada de la ruta de la Seda. El 745, un grup de turcs mig sedentaris es constitueix en aquesta regió, són els uigurs, que crearan un imperi independent el 850.
La ciutat actual té com a atracció una mesquita, amalgama de diferents estils i tradicions, i una moderna reproducció d'un palau de l'època de Gengis Khan que encara no està acabat. És coneguda a la Xina pels seus melons, famosos per la seva dolçor.
# Wheeling (Illinois)

Wheeling és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del tenia 38.555 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wheeling tenia 34.496 habitants, 13.280 habitatges, i 8.459 famílies. La densitat de població era de 1.585,6 habitants/km².
Dels 13.280 habitatges en un 31,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,1% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 36,3% no eren unitats familiars. En el 30,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,4% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 35,2% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.491 $ i la renda mediana per família de 63.088 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.586 $ mentre que les dones 32.262 $. La renda per capita de la població era de 24.989 $. Aproximadament el 2,7% de les famílies i el 5,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wheeling». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wheeling». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Repomucenus ornatipinnis

Repomucenus ornatipinnis és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 17 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó, Corea i Taiwan.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1931. New names for Australian fishes. Aust. Zool. v. 6 (pt 4). 310-334.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Regan, C. T., 1905. On a collection of fishes from the inland sea of Japan made by Mr. R. Gordon Smith. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 15 (núm. 85): 17-26, Pls. 2-3.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Murofushi, M., S. Nishikawa i T.H. Yosida, 1984. Cytogenetical studies on fishes. VI. Karyological comparison of four species in the dragonet fishes La Kromosomo. (34):1079-1083. Japó.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Suzuki, A., Y. Taki, M. Takeda i S. Akatsu, 1988. Multiple sex chromosomes in a monodactylid fish. Jap. J. Ichthyol. 35(1):98-101.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Eumops chimaera

Eumops chimaera és una espècie de ratpenat de la família dels molòssids. Viu a l'est de Bolívia i l'estat brasiler de Minas Gerais. Es tracta d'un ratpenat de mida mitjana, amb una llargada de cap a gropa de 78–91 mm, la cua de 58–61 mm, les orelles de 27,5–31 mm i els avantbraços de 66–68,5 mm. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Renato Gregorin, Ligiane Martins Moras, Luis Hernán Acosta, Karina Lobão Vasconcellos, José Luis Poma, Fabrício Rodrigues dos Santos, Roberto Carlos Paca «A new species of Eumops (Chiroptera: Molossidae) from southeastern Brazil and Bolivia» (en anglès). Mammalian Biology, vol. 81, 3, 2016, pàg. 235–246.
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Platja de la Barceloneta

La platja de la Barceloneta es troba al barri del mateix nom de Barcelona. Comprèn la franja litoral compresa entre el carrer de Pepe Rubianes i l'espigó de Gas. La platja té una llargada d'uns 400 metres i una amplada mitjana de 79 metres. Juntament amb la de Sant Sebastià és una de les més antigues i de major tradició de la ciutat i també una de les preferides pels usuaris estrangers.
Disposa d'equipaments d'oci com àrees de vòlei platja, taca-taca i àrea de jocs. És una de les platges més freqüentades i compta amb una parada de metro força propera, l'estació de Barceloneta i Ciutadella.

## Referències

* 1 2 «Platja de la Barceloneta». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 28 octubre 2018].
# Boan

Boan (francès Bouan) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Ángel García Hernández

Miguel Ángel García Hernández (Vitòria, 1900 - Osca, 14 de desembre de 1930) va ser un militar basc que va encapçalar l'intent insurreccional republicà conegut com a insurrecció de Jaca, juntament amb Fermín Galán.
Ángel García era capità en servei al comandament de la companyia de metralladores del regiment Galícia núm. 19, amb guarnició a Jaca. Juntament amb els també capitans Fermín Galán, Salvador Sediles Moreno, Luís Salinas i Miguel Gallo i alguns paisans, líders locals del moviment republicà, van revoltar la guarnició, van proclamar la República i van marxar cap a Ayerbe i Osca. Vençudes les columnes revoltades per les tropes governamentals al costat dels turons de Cillas, a pocs quilòmetres d'Osca, els oficials insurrectes van ser sotmesos a un Consell de Guerra sumaríssim i condemnats a mort els capitans Fermín Galán i Ángel García Hernández.
El dia 14 de desembre, tot i ser diumenge, els condemnats van ser afusellats al costat de les tàpies del polvorí de Fornillos, a Osca. A diferència de Galán, García va acceptar els auxilis espirituals. Durant la II República, Galán i García Hernández foren considerats màrtirs de la República.
# Ángel López Pérez

Ángel López Pérez (7 de març de 1873 - Lugo, 30 de març de 1964) fou un advocat i polític gallec. Abans de la proclamació de la Segona República Espanyola havia estat alcalde de Lugo en quatre ocasions (1905-1906, 1909-1910, 1913-1923, 1927-1931). El 1910 va fundar la revista La Voz de la Verdad. Després fundaria la secció a Lugo de la Unión de Derechas y Agrarios, que es va unir a la CEDA. Fou elegit diputat per la província de Lugo per la CEDA a les eleccions generals espanyoles de 1933.

## Enllaços externs

* Revista Arbil, núm. 77
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Districte de Guna

El districte de Guna és una divisió administrativa de Madhya Pradesh, Índia. La capital és Guna (Goona). Té una població de 976.596 habitants (cens del 2001) i una superfície de 6.485 km². Els rius principals són el riu Sind que forma el límit amb el districte d'Ashoknagar, i el riu Parbati que forma el límit amb el districte de Baran.
Administrativament està format per cinc tehsils i 5 blocks; aquestos darrers són:
* Bamori
* Guna
* Raghogarh
* Chanchoda o Chachaura
* Aron
Fins al 2003 estava format per 9 tehsils (4 van integrar el districte d'Ashoknagar, que eren Ashoknagar, Isagarh Chanderi i Mungaoli) però des d'aquesta data són 4 subdivisions i 5 tehsils:
* Guna
** Guna
* Aron
** Aron
* Raghogarh
** Raghogarh
** Kumbhraj
* Chanchoda o Chachaura
** Chanchoda o Chachaura
Hi ha cinc ciutats i 1364 pobles.

## Història

El districte de Guna es va crear el 28 de maig de 1948 quan es va formar l'estat de Madhya Bharat, reorganitzat com Madhya Pradesh l'1 de novembre de 1956. El 15 d'agost de 2003 el districte va quedar dividit, separant-se una part a l'est que va formar el nou districte d'Ashoknagar.

## Enllaços externs

* Guna, portal del districte Arxivat 2019-08-10 a Wayback Machine.
# Cocurès

Cocurès és un municipi del departament francès del Losera, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Èbal (fill de Cinortes)

Segons la mitologia grega, Èbal (en grec antic Οίβαλος) va ser un rei d'Esparta, fill de Cinortes, segons Pausànias. Era descendent de Lèlex i de Lacedèmon. En una tradició referida per Apol·lodor, el fill de Cinortes no és Èbal, sinó Perieres. Èbal seria el pare d'Arena, que va ser l'esposa d'Afareu, un dels fills de Perieres. Seria, segons això, avi de Linceu, d'Idas i de Pisos.
Va ser el segon marit de Gorgòfone i amb ella va tenir Tindàreu i Icari. Amb altres dones tingué Hipocoont i Pirene.
Aquestes genealogies, fruit de tradicions locals, són extremadament confuses, i s'han intentat conciliar per les tradicions, tot i que de vegades es mostren contradictòries.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 146. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 70. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Èbal (fill de Teló)

Segons la mitologia grega, Èbal (en grec antic Οίβαλος) va ser un heroi, fill de Teló i de la nimfa Sebetis.
Teló havia emigrat a Capri, on es va casar amb la nimfa, filla del déu-riu Sebet, vora la ciutat de Nàpols. Èbal hauria fundat el seu regne a Capri, però el seu fill va trobar l'illa massa petita i passà a la Campània, on va fundar un regne entre el riu Sarno i la ciutat de Nola. En tradicions més tardanes, Èbal figura com a aliat de Turnus contra Eneas.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 146. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 70. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Ènnec (pare d'Ènnec Aritza)

Ènnec (m. ca. 780) és considerat l'avantpassat epònim de la dinastia Ènnega, fundadora del regne de Pamplona.
Apareix citat per l'historiador andalusí Ibn Hayyan com a pare d'Ènnec Aritza, primer rei de Pamplona. Al text hi consta el seu fill com Wennekoh ibn Wennekoh («Ènnec, fill d'Ènnec»). En canvi, les genealogies de Roda només recullen la successió a partir d'Ènnec Aritza i no esmenten res del seu pare. Es desconeix el patrònim d'Ènnec, hom afirma que podria atribuir-se-li el cognom Ximenes, atesa l'existència dels germans Ènnec i Garcia Ximenes, que l'encapçalen una segona llista de Roda sense títol de rei.
Amb la seva esposa, de la qual es desconeix el nom, va tenir dos fills: Ènnec, mort el 851 o 852, i Fortuny, assassinat el 843. Probablement va morir vers el 780, data a partir de la qual la vídua, mare d'Ènnec i Fortuny, es casa amb Mussa ibn Fortun, membre de la família Banu Qassi, i que en naixerà Mussa ibn Mussa el 785.

## Referències

* 1 2 3 Lévi-Provençal, Évariste «Du nouveau sur le royaume de Pampelune au IXe siècle». Bulletin Hispanique, vol. 55, núm. 1, 1953, pàg. 11-17.
* ↑ «Íñigo Íñiguez Arista» (en castellà). Auñamendi Eusko Entziklopedia. Fondo Bernardo Estornés Lasa, 2021. [Consulta: 10 gener 2021].
# Èpit (fill de Cresfontes)

Èpit (en grec antic Αἴπυτος Aipotos), d'acord amb la mitologia grega, va ser un heroi grec, fill de l'heràclida Cresfontes, rei de Messènia i de Mèrope.
Els seus germans i el seu pare van ser morts en una revolta, però Èpit va poder escapar i es va refugiar al costat del seu avi Cípsel. Al cap d'un temps, va tornar a la seva pàtria amb l'ajuda dels arcadis i d'uns prínceps doris i va venjar la seva família. Va matar Polifontes, el responsable de la revolta, que, després de la derrota de Cresfontes, s'havia apoderat de la seva esposa Mèrope i s'hi havia casat per la força. Èpit alliberà la seva mare i va ser rei del país.
Tenia una gran reputació d'home just i virtuós, i els seus descendents, que fins llavors havien portat el nom d'heràclides, van rebre l'apel·latiu d'Epítides. El va succeir en el tron el rei Glauc.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 165. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 79. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1