OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Neoperla angulata

Neoperla angulata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sri Lanka.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Walker, 1852. Catalogue of the specimens of neuropterous insects in the collection of the British Museum 1:157.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Ignac Sivec, Bill P. Stark i Shigekazu Uchida, 1988: Synopsis of the World Genera of Perlinae (Plecoptera: Perlidae). Scopolia, núm. 16, pp. 1-66, Ljubljana. «PDF».

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:268.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Districte de Diá

El districte de Diá (nom occità, en francès Die) és un dels tres districtes del departament francès de la Droma. Té 9 cantons i 104 municipis, el cap del districte és la sotsprefectura de Diá.

## Cantons

* cantó de Bordèus
* cantó de Chastilhon de Diés
* cantó de Creis Nord
* cantó de Creis Sud
* cantó de Diá
* cantó de Chapèla de Vercòrs
* cantó de La Mota de Chalancon
* cantó de Luc de Diés
* cantó de Salhans

## Vegeu també

* Cantons de la Droma
# Charlotte Bravard

Charlotte Bravard (nascuda el 12 de gener de 1992) és una ciclista de carreres professional francesa retirada, que va competir professionalment entre 2011 i 2019 per als equips Specialized Mazda SGC i FDJ Nouvelle-Aquitaine Futuroscope.
Bravard va ser la guanyadora del Campionat Nacional francès de curses en carretera de 2017. A principi de la dècada del 2020 treballa com a directora esportiva de l'equip continental femení UCI St. Michel–Preference Home–Auber93.
La germana gran de Bravard Melanie Bravard també va competir professionalment com a ciclista. El 2020, Bravard va donar a llum un fill, amb la seva parella i company de bicicleta, Baptiste Bleier.

## Palmarès

* 2015
** 1a al Clàssic femení de Vienne Poitou-Charentes
* 2016
** 1a al Tour del Charente Marítim i vencedora de 2 etapes
* 2017
** Campiona de França en ruta

## Referències

* ↑ «Charlotte Bravard sacrée championne de France» (en french). L'Équipe, 24-06-2017 [Consulta: 14 juliol 2017].
* ↑ «La nouvelle vie de Charlotte Bravard» (en french). Association Le Peloton, 10-12-2020 [Consulta: 3 maig 2022].
* ↑ «Auber 93 de retour sur le Tour : " C'est une belle récompense "» (en french). Association Le Peloton, 30-03-2022 [Consulta: 3 maig 2022].
* ↑ Pruneta, Laurent «Baptiste Bleier et Charlotte Bravard : les amoureux du vélo» (en french). Le Parisien. LVMH, 23-02-2020 [Consulta: 3 maig 2022].
* ↑ Gachet, Nicolas «Baptiste Bleier : " Autant arrêter... "» (en french). Directvelo. Association Le Peloton, 08-09-2021 [Consulta: 3 maig 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Apòcope

L'apòcope (paraula femenina) és un fenomen fonètic que consisteix en la supressió d'un o de diversos fonemes al final d'una paraula.
En català, el fenomen és molt ampli, i pot afectar les pronúncies dels verbs (digues+me > digue'm: cau la s final del verb); en mots acabats en -nt: permanent > permanén (ací parlaríem d'emmudiment); a síl·labes finals en -ada (típic del valencià en general): portada > portà; a síl·labes, fonamentalment en rossellonés o a les Illes Balears: paciència > pacienci o Núria > Nuri; o en el mateix ús de les formes reduïdes dels pronoms personals: prendre-se > prendre's (no confondre amb l'elisió); etc... A més, per exemple, per contagi del castellà: fotografia > foto, institut > insti, matemàtiques > mates, col·legi > cole, i als noms propis: Montserrat > Montse, o Barcelona > Barça (Barce).
Un altre fenomen semblant és l'afèresi, en aquest cas la supressió d'un o més d'un fonema a principi de paraula, que sol donar-se en els noms propis de persona: Vicent > Cento (amb l'afegit d'una -o epentètica en valencià) o Eulàlia > Laia; encara que aquest fenomen concret no és fruit del contacte amb un altre mot precedent que n'influeix la pèrdua de la síl·laba.
En les llengües romàniques, és un fenomen característic en llur evolució des del llatí, bé que té un abast més general en unes que en altres: planu > pla, bonu > bo, debemus > devem.
Algunes llengües tenen alternances entre formes plenes i formes apocopades determinades per regles gramaticals segons el context i la posició de la paraula, com per exemple, les parelles de paraules castellanes un/uno, gran/grande, san/santo; o les italianes un/uno, bel/bello.
En retòrica, l'apòcope és una figura usada com a llicència poètica, que consisteix en la supressió d'una o més síl·labes o sons àtons al final d'un mot.

## Referències

* ↑ «apòcope», Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua
Viccionari
# Creu

La creu és una figura geomètrica que consisteix en dues línies que es creuen en angle recte, de manera que divideixen quatre quadrants. Hi ha diversos tipus de creu (llatina, grega, en forma d'aspa...) És un dels símbols més antics de la humanitat. Les primeres creus que es van trobar van ser a les estepes de l'Àsia central a la prehistòria. Als temples d'Armènia, plens de creus, es parla de la influència turca en la seva configuració.

## Tipus de creu

Si la creu té el braç vertical més llarg, se'n diu creu llatina, mentre que si els quatre braços són iguals és una creu grega. Quan apareixen dos braços horitzontals, s'anomena creu de Lorena. Sumant-li un braç més, esdevé la creu papal. La creu nòrdica, present a les banderes escandinaves, té el braç horitzontal allargat per un costat, per cobrir la tela.
Si la creu té la part superior formant una baga o elipsi, el símbol s'anomena ankh. Si el braç superior gairebé ha desaparegut, de manera que la creu sembla una T, passa a dir-se creu de Sant Antoni.

## Aparicions de la creu

* Al sistema de numeració romà, una creu en forma de X representa el nombre deu
* Els signes de suma i multiplicació, així com la marca que un nombre és positiu
* L'obelus, una marca tipogràfica que remet a les notes a peu de pàgina, té forma de creu
* Una X sobre fons vermell indica "nociu"
* Al cristianisme és un dels símbols bàsics, un recordatori permanent de la crucifixió de Jesús
* Una creu dins un cercle feia referència al déu Odin. Prové de la creu solar neolítica, que simbolitzava el pas del temps per les estacions de l'any. Per als grups d'extrema dreta és una representació de la raça ària (solen posar la creu per sobre del cercle, a diferència del símbol solar tradicional)
* L'esvàstica (creu amb braços torts, també anomenada creu gammada) és un símbol de l'hinduisme que es va apropiar el nazisme
* La creu invertida, emprada al martiri de Sant Pere, ha esdevingut un signe de satanisme
* La Creu de Lorena és molt usada a l'heràldica
* Era un antic signe del déu Apol·lo
* La Creu Roja és una organització humanitària
* Els ossos de la bandera pirata es creuen en forma de creu
* La Creu del Sud és una famosa constel·lació
* Una creu en aspa indica incorrecció (per exemple en les notes escolars)
* Apareix en moltes banderes nacionals, per exemple a tots els països nòrdics

## Vegeu també

* Creu cristiana

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.148. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 28 novembre 2014].
Viccionari
# Synodontis sorex

Synodontis sorex és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 36 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conques dels rius Nil i Níger.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* Günther, A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5: i-xxii + 1-455.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 1992. Mochokidae. p. 500-563. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 2003. Mochokidae, p. 195-268 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Synodontis thysi

Synodontis thysi és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 22,9 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Sierra Leone i Guinea.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 1992. Mochokidae. p. 500-563. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 2003. Mochokidae, p. 195-268 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Poll, M. 1971. Révision des Synodontis Africains (Famille Mochocidae). Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 191: 1-497.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Synodontis zambezensis

Synodontis zambezensis és una espècie de peix de la família dels mochòkids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 43 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conques dels rius Zambesi i Limpopo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosse, J.-P., 1986. Mochokidae. p. 105-152. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 1992. Mochokidae. p. 500-563. A C. Levêque, D. Paugy, i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Vol. 2. Coll. Faune Tropicale núm. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Bèlgica i O.R.S.T.O.M., París, França.
* Paugy, D. i T.R. Roberts, 2003. Mochokidae, p. 195-268 a C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douce et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest, vol. 2. Coll. Faune et Flore tropicales 40. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes, Museum National d'Histoire Naturalle, París, França i Institut de Recherche pour le Développement, París, França. 815 p.
* Peters, W. (C. H.). 1852. Diagnosen von neuen Flussfischen aus Mossambique. Monatsb. Akad. Wiss. Berlin 1852: 275-276, 681-685.
* Vigliotta, T. R. «A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera» (en anglès). Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157, 1, 2008, pàg. 73-136. DOI: 10.1635/0097-3157(2008)157[73:APSOTA]2.0.CO;2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Systematic Botany

Systematic Botany és una revista científica avaluada per experts que cobreix l'estudi de la botànica sistemàtica. Es publica trimestralment per l'American Society of Plant Taxonomists. D'acord amb la Journal Citation Reports, el 2010, la revista té un factor d'impacte de 1.897.
Systematic Botany es va establir a la primavera del 1976 sota la direcció del fundador William Louis Culberson (Universitat de Duke). L'actual redactor en cap és James F. Smith (Boise State University)).
L'American Society of Plant Taxonomists també publica la sèrie de monografies taxonòmiques avaluades per experts, Systematic Botany Monographs, des de 1980.

## Resum i indexació

Systematic Botany se resumeix i indexa a Agricola, Agris, BioOne, PubMed, Scirus i Science Citation Index Expanded.

## Referències

* 1 2 «Systematic Botany» (en anglès). American Society of Plant Taxonomists. Arxivat de l'original el 2018-04-25. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «Systematic Botany». A: Thomson Reuters. 2010 Journal Citation Reports (en anglès), 2012 [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ Front Matter, 1, núm. 1, 1976.
* ↑ «History of Scholarly Societies: Systematic Botany Monographs». University of Waterloo. [Consulta: 8 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Systematic Botany - Lloc web oficial
* Systematic Botany Monographs
# Sàtir en repòs

El Sàtir en repòs, també conegut com a Sàtir anapauomenos (grec antic ἀναπαυόμενος, de ἀναπαύω / anapaúô, 'reposar') és una estàtua generalment atribuïda a Praxíteles. Se'n coneixen prop de 115 exemplars, i el més cèlebre n'és el dels Museus Capitolins.

## Descripció

Representa un sàtir jove, identificable per les orelles apuntades i la pell de pantera) que porta creuant-li el tors. Recolza dret sobre un tronc d'arbre, en una posició tan poc estable que la cama esquerra a penes li serveix de suport. La cama dreta està doblegada, el peu dret darrere de l'esquerre: la punta del peu dret toca el taló del peu esquerre. La mà dreta sosté en un cert nombre de còpies un atribut afegit pel restaurador, sovint una flauta de Pan, mentre que la mà esquerra recolza al maluc i subjecta la pell de pantera. Els trets del rostre estan molt ben marcats i el nas està lleument aplatat. El cabell gruixut del faune, que recorda la representació dels déus fluvials, està subjecte per una corda o una corona.

## Atribució

El Sàtir en repòs és tradicionalment identificat com el «sàtir periboêtos» esmentat per Plini el Vell: «Praxíteles realitzà en bronze un Liber Pater, una Embriaguesa cèlebre i un sàtir que els grecs anomenen periboêtos («et Liberum patrum Ebriatem nobilemque una satyrum quem Græci periboeton cognominant»). A partir de Winckelmann, aquesta paraula és tradicionalment traduïda per «famós». Aquesta celebritat explicaria que fos un dels més estesos en la conca mediterrània: se'n comptabilitzen en total una mica menys de 115, dels quals una dotzena provenen de Roma, quatre d'Àfrica del Nord, vuit de Grècia, dos de l'estat espanyol i un de l'estat francés.

## Alguns exemplars

* Faune Ruspoli, Gliptoteca de Múnic (inv. 228)
* Faune Ruspoli, Gliptoteca de Múnic (inv. 229)
* Faune Farnese, Museu del Louvre (Dt. 664)
* Exemplar de la Via Cavour, Centrale Montemartini (MC 2419)

## Referències

* ↑ Traducción Marion Muller-Dufeu, La Sculpture grecque. Sources littéraires et épigraphiques, éditions de l'École nationale supérieure des Beaux-Arts, col. «Beaux-Arts histoire», París, 2002, ISBN 2-84056-087-9, núm. 1396, p. 485.»
* ↑ Plini el Vell, Història natural xxxiv.69.
* ↑ «El món sencer parla del seu Sàtir, objecte d'innombrables elogis (grec antic περιϐόητος).», Histoire de l'art dans l'Antiquité, Livre de Poche, 2005, p. 493. Traducció de Dominique Tassel.
* ↑ Bartman, p.54

## Bibliografia

* Elisabeth Bartman, Ancient Sculptural Copiïs in Miniature, Columbia Studies in the Classical Tradition, vol. 19, Brill, Leyde, New York et Cologne, 1992, ISBN|9789004095328
* Francis Haskell i Nicholas Penny, Taste and the Antique, Yale University Press, New Haven et Londres, 1981, núm. 36
* Jean-Luc Martinez, «Els satyres de Praxitèle», dans Praxitèle, catalogui de l'exposition au musée du Louvre, 23 mars-18 juin 2007, éditions du Louvre & Somogy, 2007, ISBN|978-2-35031-111-1, p. 236-291.
* Brunilde Sismondo Ridgway, Fourth-Century Styles in Greek Sculpture, University of Wisconsin Press, Madison, 1997, ISBN 0-299-15470-X, p. 265-267.
* Barbara Vierneisel-Schlörb, Glyptothek München. Katalog der Skulpturen, núm. 32, p. 353-369.
# São Valentim (districte de Santa Maria)

São Valentim és un dels deu districtes en què es divideix la ciutat de Santa Maria, a l'estat brasiler de Rio Grande do Sul. Limita amb els districtes Boca do Monte, Pains, Santa Flora, Sede, i, el municipi de Dilermando de Aguiar.'

## Barris

El districte es divideix en les següents barris:
* São Valentim

## Referències

* ↑ «Lei Municipal nº 4120/97, de 19 de Dezembro de 1997.». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 13 desembre 2023].
* ↑ [http://www.camara-sm.rs.gov.br/2010/arquivos/legislacao/LC/2009/0072.zip Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine. Llei Municipal núm. 72 de 2009, que estableix l'ús i ocupació del sól, subdivisió, perímetre urbà i sistema viari de la municipalitat de Santa Maria
# Sébastien de Brossard

Sébastien de Brossard (Dompierre (Orne), 12 de setembre de 1694 - Meaux, Sena i Marne, 10 d'abril de 1730) fou un musicògraf i compositor francès.
Mestre de música en les catedrals d'Estrasburg (1689) i de Meaux (1700) i canonge d'aquesta església. L'obra de més vàlua de Brossard és, sens dubte el Dictionnaire de musique, contenant une explication des termes grecs, italiens et français les plus usités dans la musique (París, 1706), que dedicà a Jacques Bénigne Bossuet, primera obra d'aquest gènere publicada a França; malgrat els errors que conté, figuren en els estudis curiosos i un segell d'originalitat que demostren que el seu autor desconeixia les obres de Tinctor i el lèxic de Janowker, publicat a Praga.
S'ocupà així mateix en bibliografia musical, en la segona part del referit diccionari, i deixà una excel·lent biblioteca, reunida principalment duran la seva permanència a Estrasburg, i la regalà a Lluís XIV, que li concedí dues pensions de 1.200 francs, a més d'una interessant col·lecció d'obres alemanyes degudes les precursores de Johann Sebastian Bach i Georg Friedrich Händel, que el mateix que llur biblioteca figuren avui en la Nacional de París, junt a un meticulós catàleg que d'elles havia fet, amb el títol de Catalogue des auteurs qui ont écrit en toutes sortes de langues, de temps et de pays, soit de la musique en géneral, soit, en particulier, de la musique théorique, prectique, etc.
Com a compositor solament deixà alguns motets.
El 1729 publicà a París un estudi crític del nou sistema de notació musical de Demotz, titulat Lettre en forme de dissertation a M. Demotz, sur sa nouvelle méthode d'ecrire le plain-chant et la musique.
En morir deixà sense acabar la traducció de la Història de la Música, de Prinz, i planejava una gran obra de bibliografia musical.

## Referències

* Tom núm. 9 de l'Enciclopèdia Espasa