OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Triportheus pictus

Triportheus pictus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 22 °C - 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Cope, E. D. 1872. On the fishes of the Ambyiacu River. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 23: 250-294, Pls. 3-16.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Garman, S. 1890. On the species of the genus Chalcinus in the Museum of Comparative Zoology at Cambridge, Mass., U.S.A. Bull. Essex Inst. v. 22 (núms. 1-3): 1-7.
* ↑ «Triportheus pictus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Falcao, J.N., L.A. Cruz i E. Feldberg 1985. Cromossomos sexuais ZZ/ZW em Triportheus (Characidae) da Amazonia. Ciênc. Cult. 37:727-728.
* Falcao, J.N. 1990. Caracterizacao cariotipica em peixes do genero Triportheus (Teleostei: Characiformes, Characidae) Medicina . 23 (Suppl. 2):111-112. Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Malabarba, M. C. S. L. 2004: Revision of the neotropical genus Triportheus Cope, 1872 (Characiformes: Characidae). Neotropical Ichthyology v. 2 (núm. 4): 167-204.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Torre del Palau Ducal

La Torre del Palau Ducal és una torre del municipi de la Vall d'Uixó. Està constituïda actualment per les restes que es van descobrir a la plaça Silvestre Segarra (enfront de l'església de l'Àngel Custodi) en unes excavacions arqueològiques dutes a terme el 1997. Queden en peus restes dels murs d'una torre i del que va haver de ser el seu aljub. Gràcies a l'excavació es va poder saber que la torre data de mitjan segle xiv, formant part del que fos palau del Duc de Sogorb i Medinaceli (als afores de l'alquería musulmana de Benigafull), del qual no queden restes. La torre va ser demolida en 1897, per part del consistori de la Vall d'Uixó, per donar lloc a un espai públic ampli en el lloc on s'elevava.
La torre està catalogada de manera genèrica com Bé d'Interès Cultural, amb anotació ministerial núm. R-I-51-0012266, i data d'anotació 24 de febrer de 2009.
La torre presenta planta rectangular i la seva fàbrica és a força de pedres travades amb argamassa, almenys fins al primer tram, ja que per les restes que queden, es pot aventurar que els trams superiors estaven fets amb maó massís i rematada amb coberta de teules.
En el seu interior cal destacar les restes del paviment, constituït per taulells decorats i alfardons de terracota.
El que es contempla en l'actualitat és una reconstrucció sobre la mateixa base de la torre.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 4 5 «Vall D'Uixó :: Destino Provincia de Castellón» (en castellà). [Consulta: 2 agost 2018].
* 1 2 3 4 5 «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 2 agost 2018].
# Estanislau Duran i Reynals

Estanislau Duran i Reynals (Barcelona, 1894 - 1950) fou un advocat i polític català.

## Biografia

Fill de l'escriptor Manuel Duran i Duran i Agnès Reynals i Mallol, era germà de Francesc (científic), Raimon (arquitecte), Manuel (empresari) i Eudald Duran i Reynals (poeta). I net de Estanislau Reynals i Rabassa i Paula Mallol.
Es llicencià en dret a la universitat de Barcelona i el 1915 es va incorporar al Col·legi d'Advocats de Barcelona, on destacà pels seus dictàmens forenses i parlaments jurídics. Alhora es vinculà als cercles literaris de Josep Maria de Sagarra, i publicà una bibliografia lul·liana amb Elies Rogent i Massó. Era soci de l'Ateneu Barcelonès, de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País i dels Amics de les Arts.
Casat amb Victòria Monteys Prat, inicialment milità a la Lliga Regionalista, partit amb el qual fou elegit regidor de l'ajuntament de Barcelona pel Districte IV a les eleccions municipals de 1920. Durant la Dictadura de Primo de Rivera va defensar la postura catalanista del CADCI i fou empresonat per les autoritats.
Durant la Segona República Espanyola va militar a Acció Catalana i fou elegit regidor i tinent d'alcalde de l'ajuntament de Barcelona de 1934 a 1936. En qualitat de vicepresident de l'Ateneu Barcelonès fou detingut durant els fets del sis d'octubre de 1934. Després de la guerra civil espanyola les autoritats franquistes li van prohibir exercir d'advocat i es va relacionar amb les empreses de Julio Muñoz Ramonet. És enterrat en el Cementiri del Poblenou (Dep. II, arc capella 56).

## Obres

* Les il·lusions d'Angelina (1919)
* Bibliografia de les impressions lul·lianes (amb Elies Rogent i Massó, 1927)

## Referències

* ↑ «Estanislau Duran i Reynals». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.153. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ Els fets del Sis d'Octubre de 1934 per Agustí Barrera i Puigví
# Garnavillo

Garnavillo és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 754 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Garnavillo tenia 754 habitants, 327 habitatges, i 205 famílies. La densitat de població era de 330,8 habitants/km².
Dels 327 habitatges en un 23,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,2% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 37,3% no eren unitats familiars. En el 32,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,72.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,9% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 21,5% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 28,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.694 $ i la renda mediana per família de 44.107 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.000 $ mentre que les dones 20.227 $. La renda per capita de la població era de 20.964 $. Entorn del 2,4% de les famílies i el 9,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Garnavillo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Garnavillo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# O'Fallon (Illinois)

O'Fallon és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2005 tenia 25.647 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, O'Fallon tenia 21.910 habitants. La densitat de població era de 775,4 habitants/km².
Dels 8.310 habitatges en un 39,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 27,6% no eren unitats familiars. En el 23,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 8,0% entre 18 i 24, un 32,2% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 8,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.927 $ i la renda mediana per família de 66.262 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.303 $ mentre que les dones 30.158 $. La renda per capita de la població era de 24.821 $. Aproximadament el 4,1% de les famílies i el 5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Geographic Comparison Table- O'Fallon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
* 1 2 «Fact Sheet- O'Fallon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
# Simfonia núm. 101 (Haydn)

La Simfonia núm. 101 en re major (Hoboken 1/101) és la novena de les dotze anomenades Simfonies de Londres composta per Joseph Haydn. És popularment coneguda com El rellotge pel ritme de tic-tac del segon moviment.

## Composició, estrena i recepció

Haydn va completar la simfonia el 1793 o 1794 i la va compondre per a la seva segona visita a Londres (1794-1795).
L'obra va ser estrenada el 3 de març de 1794, en el Hanover Square Rooms, com a part d'una sèrie de concerts amb obres de Haydn, organitzats pel seu col·lega i amic, Johann Peter Salomon, una setmana després va tenir lloc una segona actuació.
Com va ocórrer en general amb les Simfonies de Londres, la resposta del públic va ser molt entusiasta. El Morning Chronicle va informar:
| « | Com de costum, la part més deliciosa de l'espectacle va ser una nova gran Obertura [és a dir, simfonia] de Haydn; L'inesgotable, meravellós, i sublim Haydn! Els dos primers moviments es van repetir i el caràcter que impregnava tota la composició va ser de cordial alegria. Cada nova Obertura que compon, ens fa por, fins que se la sent, només pot repetir-la ell mateix i estem cada vegada equivocats. | » |
L'obra sempre ha estat popular i segueix apareixent amb freqüència en programes de concert i en enregistraments del repertori internacional.

## Estructura

L'obra està composta per a dues flautes, dos oboès, dos clarinets, dos fagots, dues trompes, dues trompetes, timbals i secció de cordes.
L'obra té una forma estàndard de quatre moviments:
* Adagio - Presto
* Andante
* Menuetto: Allegretto
* Vivace

## Referències

* ↑ Robbins Landon, 1976, p. 240-242.

## Bibliografia

* Robbins Landon, H. C.. Haydn: Chronicle and Works IV. Bloomington: Indiana University Press, 1976.
# Isabel Estapé Tous

Isabel Estapé Tous (Barcelona, 1957) és una economista i notària catalana. Fou la agent de canvi i borsa mes jove quan el 1982, als 24 anys, va guanyar les oposicions. Llicenciada en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat Barcelona, és membre del Consell d’Administració de Criteria Caixa des de 2013. Filla del també economista Fabià Estapé, està casada amb el psiquiatre Enrique Rojas amb qui té cinc fills. El 2006 fou la primera dona en ingressar com a acadèmica de número a la Reial Acadèmia de Ciències Econòmiques i Financeres, des de la seva fundació el 1940. El 2020 era professora de l’assignatura d’Introducció a l’Economia Financera a la Facultat de Dret de la Universitat Complutense de Madrid i fou nomenada consellera dominical a Naturgy, en representació de Criteria Caixa.

## Referències

* ↑ Baratech, Feliciano. «Sismograma. Bolsa sosegada» (en castellà) p. 79. La Vanguardia, 13-11-1988. [Consulta: 22 abril 2022].
* 1 2 Ledo, Sara. «Naturgy avança cap a la paritat amb dues noves conselleres». El Periódico, 16-03-2020. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ Cañil, Ana R. «Entrevista Isabel Estapé, notària i economista: "La Caixa segueix creixent tot i el que li ha caigut sobre"». El Periódico, 08-11-2006. [Consulta: 22 abril 2022].
* ↑ «Real Academia de Ciencias Económicas. Isabel Estapé, primera mujer que ingresa en la entidad» (en castellà) p. 79. La Vanguardia, 21-10-2006. [Consulta: 22 abril 2022].
# Logograma

Un logograma és un grafema, unitat mínima d'un sistema d'escriptura, que per si sol representa una paraula o un morfema. Això contrasta amb altres sistemes com ara els alfabets, els "abjad" o els sil·labaris, on cada símbol representa en primer lloc un so o una combinació de sons.
Els logogrames també són coneguts generalment com a ideogrames o jeroglífics, però els ideogrames representen directament idees més que meres paraules o morfemes i, en canvi, hi ha molts sistemes logogràfics que no tenen res d'ideogràfics.
Els logogrames es componen d'elements visuals ordenats de diferents maneres en lloc de recórrer a la segmentació de fonemes, que és el principi de construcció dels alfabets. Com a resultat d'això, es pot dir en termes generals que és relativament més fàcil recordar o suposar el so d'una paraula escrita amb un alfabet, però que generalment és més senzill recordar o imaginar el significat d'un logograma.
Una altra característica d'aquests símbols és que, en estar més associats a significats que a sons, idiomes molt diferents poden compartir els mateixos signes per a expressar paraules semblants, com passa amb el xinès i certs kanjis.

## Sistemes logogràfics

Els sistemes logogràfics van ser les primeres formes veritables d'escriptura del món: tenen components logogràfics els jeroglífics de l'antic Egipte, els caràcters xinesos, les escriptures mesoamericanes i les escriptures cuneïformes de l'Àsia Menor, entre d'altres.
Les primeres etapes de l'escriptura Shümom, desenvolupada al segle xix a Camerun, també van ser logogràfica. En els sistemes que fan servir l'alfabet llatí, també hi ha símbols actuals de tipus logogràfic, principalment en notació matemàtica, com ara el signe %, que implica percentatge.
La majoria dels sistemes abans esmentats, o de la resta existents, no són purament logogràfics, ja que molts en recorren d'una o altra manera a símbols auxiliars que n'aclareixen la pronunciació o hi afegeixen flexions gramaticals.
Per exemple, en l'escriptura xinesa hi ha logogrames "purs", però molts caràcters són "fonogrames", que estan compostos d'un element que dona una idea aproximada de la paraula i d'un altre que marca com ha de pronunciar-se.

## Vegeu també

* Alfabets i escriptures del món.
* Fonograma (lingüística).
* Grafema.
* Escriptura pictogràfica.
* Escriptura ideogràfica.
* Alfabet De Landa

## Referències

* ↑ Lluís Feliu. L'escriptura cuneïforme. Editorial UOC, juny 2007, p. 17–. ISBN 9788497885904 [Consulta: 8 juliol 2011].

## Bibliografia

* Hammond, Kenneth J.; Richey, Jeffrey L. The Sage Returns: Confucian Revival in Contemporary China. SUNY Press, 3 desembre 2014. ISBN 978-1-4384-5493-1.
* Li, Yuming; Li, Wei. The Language Situation in China. De Gruyter, 1 abril 2014. ISBN 978-1-61451-365-0.
* Ru, Xin; Lu, Xueyi; Li, Peilin. The China Society Yearbook. BRILL, 25 març 2010. ISBN 90-04-18221-7.
# Garden Grove (Iowa)

Garden Grove és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 250 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Garden Grove tenia 250 habitants, 96 habitatges, i 64 famílies. La densitat de població era de 137,9 habitants/km².
Dels 96 habitatges en un 31,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,3% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 32,3% no eren unitats familiars. En el 28,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 14,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.844 $ i la renda mediana per família de 29.464 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.875 $ mentre que les dones 18.125 $. La renda per capita de la població era de 10.301 $. Entorn del 28,3% de les famílies i el 35,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Garden Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Garden Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Onarga

Onarga és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.438 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Onarga tenia 1.438 habitants, 475 habitatges, i 342 famílies. La densitat de població era de 423,8 habitants/km².
Dels 475 habitatges en un 40,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,2% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 27,8% no eren unitats familiars. En el 24,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,87 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,42.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,1% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.852 $ i la renda mediana per família de 46.016 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.146 $ mentre que les dones 19.732 $. La renda per capita de la població era de 13.623 $. Aproximadament el 8% de les famílies i el 10,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Onarga». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Onarga». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Iulică Ruican

Iulică Ruican (Cujmir, 29 d'agost de 1971) és un remer romanès, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1990. Està casat amb la també remera Anca Tănase.
El 1992 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Barcelona, on disputà dues proves del programa de rem. Guanyà la medalla d'or en la prova del quatre amb timoner i la de plata en la del vuit amb timoner. Quatre anys més tard, als Jocs d'Atlanta, fou l'encarregat de dur la bandera romanesa durant la cerimònia inaugural i fou setè en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.
En el seu palmarès també destaquen set medalles al Campionat del món de rem, tres d'or, dues de plata i dues de bronze, entre les edicions de 1993 i 1998. Després de retirar-se de les competicions fou vicepresident del seu club, el CSA Steaua București.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Iulică Ruican». [Consulta: 20 juliol 2022].
* ↑ «Iulica Ruican - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 21 juliol 2022].
# Rebecca Azulay Romero

Rebecca Azulay Romero (València, 7 d'abril de 1988) és una astrònoma valenciana.
Va estudiar a l'Institut Ramon Llull de València, i posteriorment es va llicenciar en Astronomia a la Universitat de València.
Va formar part de l'equip internacional que, l'any 2019, va aconseguir fer una fotografia de l'ombra d'un forat negre per primera vegada a la història.

## Referències

* 1 2 3 Exploradores i aventureres de la ciència. Científiques que han obert camí.. 1. ACICOM, p. 21. ISBN 978-84-09-26280-9.
* ↑ Blay, Arturo. «La valenciana que fotografió el agujero negro» (en espanyol europeu). cadena SER, 30-04-2019. [Consulta: 24 febrer 2024].
# Vau de Chalvanha

Vau de Chalvanha (en francès Val-de-Chalvagne) és un municipi francès que pertany al departament francès Alps de l'Alta Provença i a la regió Provença-Alps-Costa Blava.

## Origen

El municipi es va formar en fusionar-se les poblacions de Castellet-Saint-Cassien, Montblanc i Villevieille el 1973, prenent el nom de Val de Chalvagne. El 1999 tenia 48 habitants.
* Castellet-Saint-Cassien apareix per primer cop en documents del segle xiii, i rep el nom del castell dels Glandèves (senyor del lloc a partir de 1231 i fins a la Revolució Francesa.
* Montblanc apareix documentat per primer cop cap al 1200.
* Villevieille apareix per primer cop en documents de 1137. Durant la Revolució Francesa, s'hi va crear una societat patriòtica.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 47 | 70 | 80 | 56 | 139 | 106 | 89 | 82 | 83 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 90 | 90 | 90 | 86 | 71 | 75 | 74 | 62 | 68 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 81 | 55 | 50 | 40 | 44 | 41 | 44 | 45 | 37 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 21 | 11 | 52 | 68 | 38 | 48 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1973-2001 | Germaine Léon | |
| 2001- | Christian Gatti | |

## Referències

* ↑ Forma adoptada a la viquipèdia occitana