OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rhynchodoras woodsi

Rhynchodoras woodsi és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Pastaza (conca del riu Marañón).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klausewitz W. & Rössel F., 1961. Rhynchodoras xingui, ein bemerkenswerter neuer Wels aus Brasilien (Pisces, Siluroidea, Doradidae). Senckenb. Biol. v. 42 (núms. 1/2). 45-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Glodek, G. S., 1976. Rhynchodoras woodsi, a new catfish from eastern Ecuador (Siluriformes: Doradidae) with a redefinition of Rhynchodoras. Copeia 1976 (núm. 1): 43-46.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.

## Bibliografia

* Birindelli, J. L. O., M. H. Sabaj i D. C. Taphorn, 2007: New species of Rhynchodoras from the Río Orinoco, Venezuela, with comments on the genus (Siluriformes: Doradidae). Copeia 2007 (núm. 3): 672-684.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Districte de Garait

El Districte de Garait és un dels dos districtes del departament de la Cruesa, a la regió de la Nova Aquitània. Té 15 cantons i 142 municipis; el cap cantonal és la prefectura de Garait.

## Cantons

cantó d'Aiun - cantó de Benavent - cantó de Bònac - cantó de Borgon Nuòu - cantó de Boçac - cantó de Chasteluç Malvalés - cantó de Dun - cantó de Garait Nòrd - cantó de Garait Sud-Est - cantó de Garait Sud-Oest - cantó de Jarnajas - cantó de Le Borg - cantó de Pont a Riom - cantó de Sent Vauric - cantó de La Sotrane

## Vegeu també

* Cantons de la Cruesa.
* Boussac (Cruesa).
* Bussière-Dunois.
* Bosmoreau-Les-Mines.
* Châtelus-Le-Marcheix.
* Savennes (Cruesa).
* Vareilles (Cruesa).
* Villard (Cruesa).
* Saint-Sébastien (Cruesa).
* Montaigut-Le-Blanc (Cruesa).
# Varicorhinus werneri

Varicorhinus werneri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Río Muni i als rius del sud del Camerun.

## Referències

* ↑ Rüppell W. P. E. S. 1836. Neuer Nachtrag von Beschreibungen und Abbildungen neuer Fische, im Nil entdeckt. Mus. Senckenberg, Abhandl. Beschr. Naturg. v. 2 (núm. 1). 1-28.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget 1984 Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Marc Furi Cràssipes

Marc Furi Cràssipes (llatí: Marcus Furius Crassipes) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Fúria, una gens romana d'origen patrici de gran antiguitat, i era de la família dels Cràssipes.
Va ser un dels Triumviri coloniae deducendae nomenats l'any 194 aC per fundar una colònia llatina al Brútium, i el 192 aC junt amb els seus col·legues va portar 3.700 soldats d'infanteria i 300 cavallers a Vibo, anteriorment anomenada Hipponium.
Cràssipes, l'any 187 aC va ser elegit pretor i va rebre la província de la Gàl·lia Cisalpina i per obtenir un pretext per fer la guerra va confiscar als cenòmans el seu armament sense causa justificada. Els cenòmans van apel·lar al senat romà i aquest va ordenar a Cràssipes de retornar les armes confiscades i sortir de la província. L'any 173 aC va ser pretor per segona vegada i va governar la província romana de Sicília.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/886?rgn=full+text;view=image;q1=CrassipesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 871. ]
# Luci Corneli Crisògon

Luci Corneli Crisògon (en llatí Lucius Cornelius Chrysogonus) fou un llibert de Sul·la, del qual n'era el favorit.
Quan Sul·la va posar a la venda diverses propietats dels proscrits, entre elles hi havia la de Rosci d'Amèria, que valia 250 talents i Luci Corneli Crisògon la va comprar per 2.000 denaris. Després va acusar al fill de Rosci d'Amèria, que també es deia Rosci, d'haver assassinat el seu pare. Ciceró va pronunciar el seu primer discurs públic en defensa de Rosci, Pro Roscio Amerino, on retrata molt bé la personalitat de Corneli Crisògon. No es pot afirmar del cert, com diu Plutarc, que Corneli fos només l'instrument de Sul·la per quedar-se les propietats fruit de les seves proscripcions.

## Referències

* ↑ Chrysogonus, Lucius Cornelius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 702
# Bisectriu

La bisectriu d'un angle és la recta que el divideix en dos angles iguals. Més formalment, és el lloc geomètric dels punts que són equidistants als dos costats de l'angle, és a dir, on la distància d'un punt qualsevol de la bisectriu a un dels costats de l'angle és igual a la distància d'aquell punt a l'altre costat.
L'equivalència entre les dues definicions es pot veure així: sigui l'angle ${\widehat {xOy}}$ amb vèrtex $O$ i costats $x$ i $y$.

## Construcció

La bisectriu d'un angle es pot construir amb regle i compàs. Donat l'angle ${\widehat {xOy}}$, amb centre al vèrtex $O$ es marca l'arc $RS$. Aleshores, cadascuna de les dues interseccions de dues circumferències del mateix radi amb centres a $R$ i a $S$, són equidistants dels costats de l'angle ${\widehat {xOy}}$ i determinen una recta que és la bisectriu d'aquest angle.

## Bisectrius de dues rectes que es tallen

Dues rectes que es tallen determinen quatre angles, angles suplementaris els contigus dos a dos i angles iguals els angles oposats pel vèrtex, també dos a dos. Cada parella d'angles oposats pel vèrtex té una recta bisectriu comuna i, per tant, queden definides dues bisectrius. Com que angles adjacents són suplementaris, és a dir, sumen un angle pla, les dues bisectrius determinen la meitat d'aquests angles plans, formen angles rectes i són, per tant, perpendiculars. A la figura, les rectes $r$ i $s$ determinen els angles suplementaris $\alpha$ i $90^{\circ }-\alpha$, i les bisectrius $b_{1}$ i $b_{2}$ formen angles que valen $\alpha -\left(90^{\circ }-\alpha \right)=90^{\circ }$.

## Bisectrius d'un triangle

Les bisectrius interiors o, simplement bisectrius d'un triangle són les bisectrius de cadascun dels seus angles. Les tres bisectrius interiors d'un triangle es tallen en un punt que s'anomena incentre. Però cadascun dels angles exteriors del triangle té la pròpia bisectriu: aquestes són les bisectrius exteriors que es tallen dues a dues i amb una bisectriu interior en els tres exincentres del triangle.

## Vegeu també

* Teorema de la bisectriu
* Teorema de Steiner-Lehmus
* Incentre
* Mediatriu
* Circumcentre
# Ust-Ordinski

Ust-Ordinski o Ordin-Adag (buriat: Ордын Адаг; rus: Усть-Орды́нский) és un municipi a l'óblast d'Irkutsk, a Rússia. Era la capital de l'antic districte autònom d'Ust-Orda Buriàtia que va fusionar amb l'óblast d'Irkutsk.
Es troba al marge dret del riu Kuda, un afluent de l'Angarà a uns 62 km al nord-oest d'Irkutsk. El 2017 tenia 14.557 habitants, una lleugera augmentació comparat amb el cens rus de 2002 quan eren 14,335.
És un petit centre administratiu i un enclavament ètnic buriat separat de la zona buriat principalt a la república de Buriatia. No hi ha gaire indústria. A prop hi ha un important jaciment de carbó.

## Referències

* 1 2 Ray, Michael; Campbell, Heather; Levy, Michael. «Ust-Ordynsky | Buryatia, Steppe, Nomads» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 2006-2018. [Consulta: 10 març 2024].
# Susceptància

En electricitat i en electrònica, la susceptància (B), és la part imaginària de l'admitància. En el sistema internacional (SI) es mesura en siemens. Aquesta propietat va ser definida per Oliver Heaviside el 1887 i en el passat havia estat coneguda com a permitància.

## Definició

La susceptància (B) és la part imaginària de l'admitància (Y), que és l'invers de la impedància (z):
    $Y=1/Z\,$
De l'expressió de l'admitància:
    $Y=G+jB\,$
s'aïlla la susceptància com:
    $B={\frac {Y-G}{j}}=-j\cdot (Y-G)$
on :
    Y és l'admitància mesurada en Siemens (S) ;
    G és la conductància mesurada en S ;
    $j^{2}=-1\,$ ;
    B és la susceptància, mesurada en S
L'admitància Y és la inversa de la impedància Z :
    $Y={\frac {1}{Z}}={\frac {1}{R+jX}}=\left({\frac {R}{R^{2}+X^{2}}}\right)+j\left({\frac {-X}{R^{2}+X^{2}}}\right)\,$
amb
    $B=Im(Y)=\left({\frac {-X}{R^{2}+X^{2}}}\right)$
i
$G=\operatorname {Re} (Y)=\left({\frac {R}{R^{2}+X^{2}}}\right)$
On :
    $Z=R+jX\,$
    Z és la impedància mesurada en Ω ;
    R és la resistència mesurada en Ω ;
    X és la reactància mesurada en Ω
Nota: La susceptància no és la inversa de la reactància, sinó la seva recíproca.
La magnitud de l'admitància vindrà donada per:
    $\left|Y\right|={\sqrt {G^{2}+B^{2}}}\,$

## Vegeu també

* Admitància
* Impedància
* Reactància
* Conductància
* Resistència

## Referències

* ↑ Glisson, Tildon H. «12.14 Susceptance and effective conductance». A: Introduction to Circuit Analysis and Design (en anglès). 1ª. Springer, 2011, p. 412-414. ISBN 9048194423.
# Districte de Rezina

El districte de Rezina (en romanès Raionul Rezina) és una de les divisions administratives de la República de Moldàvia, al marge occidental del Dnièster. La capital és Rezina. L'u de gener de 2005, la població era de 48.000 habitants.
# Districte de Dondușeni

El districte de Dondușeni (en romanès Raionul Dondușeni) és una de les divisions administratives del nord de la República de Moldàvia, fronterera amb Ucraïna. La capital és Dondușeni. A Dondușeni, el PCRM va obtenir el 55% dels vots a les eleccions de 2005. L'u de gener de 2005, la població era de 46.300 habitants.
# Districte d'Anenii Noi

El districte d'Anenii Noi (en romanès Raionul Anenii Noi) és una de les divisions administratives de la República de Moldàvia. La capital és Anenii Noi. L'u de gener de 2005, la seva població era de 81.700 habitants. Es troba 50 km a l'est de Chişinău, la capital de la república i limita al nord amb el districte de Criuleni i al sud amb el districte de Tighina. Hi ha dos restaurants i algunes empreses. Hom pot arribar-hi en transport públic en mitja hora des de Chişinău.
# Brígida Terrera

Brígida Terrera (Barcelona, segle XV - c. 1471 $^{(Gregorià)}$) va ser una jove barcelonina fundadora d'una comunitat de beguines que va donar lloc al hospital de Sant Maties de monges jerònimes.

## Biografia

Va néixer en una família pertanyent al grup de ciutadans honrats que vivia a la plaça de Santa Anna de Barcelona. El seu pare va tenir diversos càrrecs al Consell de Cent i ella va tenir un germà empresari i un altre aventurer.
Casa seva tocava amb l'hospital de Santa Margarida i dels leprosos, que li va ser lliurat el 1418 per a ella i les seves companyes, que buscaven viure en una comunitat diferent de les de Valldonzella o Pedralbes. Hi van viure fins a l'any 1431.
El 20 de juliol del 1426 la seva família li va donar 4.000 sous de propietat amb la pensió anual de 36 lliures, el que assegurava el futur de la comunitat. El 1431 va fer testament per deixar-ho tot a les altres dones que vivien amb ella, i nomenava administradora a la seva mare Àngela, que s'havia unit a la reclusió.
La comunitat va rebre el nom de «terreres» i feia tasques assistencials com l'atenció als mesells. També enterraven els penjats a les forques i ensenyaven a les noies pobres i els expòsits de l'Hospital de la Santa Creu de Barcelona. La comunitat va adoptar les normes del tercer orde franciscà i tenia en alta estima els textos de Ramon Llull.
L'any 1451, Caterina Ferré va prendre el comandament del grup de recloses. A la comunitat va començar a rebre el nom de «margaridoies». Brígida va morir el 1471 i fou enterrada a l'hospital de Santa Margarida.

## Referències

* ↑ Cabaleiro Manzanedo, Julia. «Biografia n.444: Brígida Terrera». Diccionari biogràfic de dones. Xarxa Vives d'Universitats (CC-BY-SA via OTRS), 11-10-2010. [Consulta: 19 febrer 2022].
* 1 2 3 Roca i Costa, Maria Carme. Abadesses i priores a la Catalunya medieval. Barcelona: Base, S.A., 2014, p. 260. ISBN 9788416166220.
* 1 2 Rotger, Agnès. Elles! 65 dones oblidades de la història. Institut Català de les Dones, 2017, p. 57. ISBN 9788439396079.
# Andrew Bertie

Fra Andrew Willoughby Ninian Bertie, (Londres, 15 de maig de 1929 - Roma, 7 de febrer de 2008) fou el 78è Gran Mestre de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem
Descendent dels comtes de Lindsey i dels comtes d'Abingdon. Era fill de James Bertie, fill del 7è comte d'Abingdon, oficial de la Royal Navy durant les dues guerres mundials. Va ser seriosament ferit a Bari el 1944 i va morir el 1966. La seva mare era Jean Crichton Stuart, filla petita del quart marquès de Bute i que va morir el 1995.
Va estudiar a l'escola benedictina de l'Ampleforth College, a la regió del Yorkshire. Es va diplomar en història moderna al «Christ Church» de la Universitat d'Oxford. També es va diplomar a la School of Oriental and African Studies (SOAS) de la Universitat de Londres.
Del 1948 a 1950, va fer el servei militar en el cos de les Guàrdies Escocesses, del qual fou oficial des del 1949. Després d'una curta carrera comercial, va ensenyar llengües estrangeres (francès i castellà, bàsicament) a l'institut benedictí de Sussex, la Worth School.
El 1956 fou admès a l'Orde de Malta i va pronunciar els vots perpetus el 1981 i va esdevenir un religiós. Va participar en el govern de l'Orde des d'aquest any en tant que membre del Consell Sobirà. L'abril de 1988 va ser elegit com a 78è Gran Mestre, cosa que el convertia en el primer Gran Mestre d'origen britànic.
Fou també hospitaler del pelegrinatge a Lorda. Va rebre la Gran Creu de la Legió d'Honor així com unes altres 50 titulacions i distincions.

## Font

* Biografia al web de l'orde de Malta
* Anunci de la mort de Fra Andrew Bertie
# Serpenticobitis cingulata

Serpenticobitis cingulata és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,9 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 33-35.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Mekong a Tailàndia i el nord de Laos.

## Referències

* ↑ Roberts, T. R. 1997. Serpenticobitis, a new genus of cobitid fishes from the Mekong basin, with two new species. Nat. Hist. Bull. Siam Soc. v. 45 (núm. 1): 107-115.
* ↑ Roberts, T. R. 1997: Serpenticobitis, a new genus of cobitid fishes from the Mekong basin, with two new species. Natural History Bulletin of the Siam Society v. 45 (núm. 1): 107-115.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* «Serpenticobitis cingulata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* AQUATAB
# Serra de Bernils (Sant Martí de Centelles)

La Serra de Bernils, també anomenada Serra del Fabregar, és una serra dels termes municipals de Castellcir i de Sant Martí de Centelles a la comarca d'Osona.
Està situada a l'extrem de llevant del terme de Castellcir i en el del sud-oest del de Sant Martí de Centelles.
La Serra de Bernils de Sant Martí de Centelles té continuïtat cap al sud, en la serra homònima del terme de Sant Quirze Safaja. És al sud-oest del Puig Oriol i al sud-est del Serrat Rodó, a la dreta del torrent del Bosc. Al costat de llevant del seu extrem meridional hi ha la Carena de Bassapedrells i la Carena dels Brucs, mentre que a llevant de la part central es troba l'Estalviada. Al seu costat de ponent es troba la masia de les Solanes.

## Etimologia

Aquesta serra pren els dos noms amb què se la coneix de les properes masies de Barnils, situada a migdia, i el Fabregar, situada a llevant.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0

## Enllaços externs

* La Serra de Bernils en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de Sant Quilis

La serra de Sant Quilis és una serra del Prepirineu situada al sud-est de la serra de la Corrodella, entre la Baixa Ribagorça i la Llitera. La seva altura més gran és Sant Quilis (1.082 m), seguida del tossal de Marro (936 m). La serra de Sant Quilis pertany principalment als termes municipals de Benavarri, Estopanyà i Baells.

## Toponímia

La serra de Sant Quilis té la mateixa denominació que la seva altura màxima, i representa un hagiotopònim. En la part de la Serra de Sant Quilis a l'oest del terme municipal d'Estopanyà que correspon al poble de Seganta es troba l'ermita de Sant Quilis.

## Referències

* ↑ Red Natural de Aragón. La Litera/La Llitera, núm. 32. Prames, Sodemasa, 2010, p 12.
* ↑ «Sant Quilis | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 juliol 2020].
# Riario (família)

Riario (Família italiana de Savona a la Ligúria)
Pel casament amb Blanca della Rovere, germana del llavors papa Sixt IV, adquirí importància. El seu fill Pietro, es feu franciscà. El seu germà Girolamo, fou nomenat pel papa el 1472 comte de Bosco i va contraure matrimoni amb Caterina, filla natural del duc Galeazzo Maria Sforza de Milà.
A aquesta família també i pertanyent Rafaele, Alessandro i el mariner i compositor, Giovanni Riario Sforza.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volu núm. 51, pàg. 283 (ISBN 84-239-4551-0)
# Clopas d'Emmaús

Clopas d'Emmaús (arameu: חלפי, חילפאי) (segle I dC) Cleofàs (Κλεόπας) és un seguidor de Jesús, pertanyent al grup anomenat dels Setanta deixebles. Es va trobar amb Jesús ressuscitat a la carretera d'Emmaús segons Lluc 24:13-27, mentre caminava amb un company discutint justament sobre la seva mort. No el va reconèixer de seguida, però, sinó en trencar el pa, el mateix gest que apareix a la Santa Cena. Llavors Jesús desapareix i Clopas i el seu amic corren a parlar amb altres cristians, comprovant que no són els únics en haver-lo vist.
Κλωπᾶς, Clopas, i la variant Κλεόπας (Kleopas) són abreviacions del nom grec Κλεόπατρος (Kleópatros, "glòria del pare"). El nom s'ha presentat amb grafies diverses: קלאופןס (Qleofòs); קלבוס (Qlebòs); קלופו (Qlofò); קלופא (Qlofà);[2] Κ[λέο]πος (Klèopos); Κλεόβιος (Kleòbios); Κλωπᾶ (Klopà); àrab ﻗﻠﻴﻮﻓﺎ (Qliofaא).
El Nou Testament no permet aclarir si el Clopas d'Emmaús es pot identificar amb el Clopas marit de Maria, potser germà de Josep de Natzaret. Sovint es considera que es tracta de persones diferents.

## Referències

* ↑ «Luke 24:13-32 NIV | Biblica» (en anglès americà). [Consulta: 18 gener 2025].
* ↑ «oremus Bible Browser : Mark 16:12–13». [Consulta: 18 gener 2025].
* ↑ Richard R. Losch All the people in the Bible: an A-Z guide to the saints 2008 Page 279 "Clopas (Κλοπας) is the Hellenized form of the Aramaic Qlopa (קלופא), while Cleopas (Κλεοπας) is a common abbreviated form of the Greek name Cleopatros (Κλεοπατρος)."
* ↑ An American commentary on the New Testament: Issues 13–18 Alvah Hovey – 1890 "They argue that Alphaeus is the Greek form of the Hebrew Cleophas ; that Mary, the wife of Cleophas, and the mother of James and Joses (Mark 15 ... The evidence is not entirely satisfactory that Alphaeus and Cleophas are the same name."
* ↑ St. Cleophas, Catholic Online, <http://www.catholic.org/saints/saint.php?saint_id=2682>