OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramon d'Usall

Ramon d'Usall va ser el trenta-quatrè bisbe de Girona (1179-1196). Originari del Mas Usall, important "coromina" prop de Banyoles, apareix com a monjo de Vilabertran a la dècada del 1140 i com abat des de 1152. La seva ascensió en la jerarquia religiosa es degué a la seva relació amb la poderosa casa dels Torroja, senyors del castell de Solsona. Pere de Torroja va ser el seu antecessor com a abat de Santa Maria de Vilabertran, el va fer el seu "capellanus", i, en partir per a la seu de Saragossa el 1152 per a la qual havia estat triat no sense intervenció del seu germà Guillem de Rocabertí, bisbe de Barcelona i després [arquebisbe de Tarragona], va fer nomenar abat Ramon d'Usall. Com a abat de Vilabertran centrà la seva activitat a facilitar els pelegrinatges a Terra Santa amb préstecs, i en aplegar recursos per als ordes militars. L'any 1176, el vescomte Guifré de Rocabertí li va fer donació de la vila de Vilabertran per al monestir. Un cop bisbe de Girona va concedir la primera carta municipal de què hi ha constància a Catalunya, va viatjar a Roma per assistir al Concili del Laterà i va presidir una assemblea de Pau i Treva en presència de l'Arquebisbe de Vilademuls i del rei Alfons el Cast. Dugué a terme algunes obres a la capella de Sant Andreu de la Catedral de Girona i va morir el 1196, essent sebollit a l'ossera comuna dels bisbes de Girona. La seva família va donar membres molt importants a partir del segle xiii: Eimeric d'Usall, ambaixador, familiar del rei Jaume el Just, àrbitre de la Carta Municipal de Banyoles; Guillem Pere d'Usall, banquer, que va adquirir el Palau del carrer de Regomir núm. 6, que controlava el portal de Regomir de la muralla de Barcelona el fill homònim de l'anterior, primer dels molts consellers de la ciutat que tindria la família. La influència dels Usall va anar creixent fins que el 1795 van ser decorats amb el títol de Marquesos de Monistrol.

## Notes

* ↑ Lee Shneidman, J L'Imperi catalano-aragonès 1250-1350, plana 308, Ed 62. Barcelona 1975

## Enllaços externs

* Biografia d'Eymeric d'Usall amb abundants dades sobre Ramon d'Usall
# Ramon de Siscar i de Montoliu

Ramon de Siscar i de Montoliu (Reus, 1830 - Barcelona, 1 de gener de 1889) va ser un escriptor, llatinista i historiador, fill de Ramon Siscar i Fernández-Calderón (1792-1850) i oncle de Ferran de Sagarra i de Siscar (1853-1939).

## Biografia

Llicenciat en dret, el 1882 va ser membre de la junta de govern de la societat d'assegurances a Previsión. També va ser regidor de l'Ajuntament de Barcelona el 1875 i 1884 pel Partit Conservador.
Va ser també membre de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona des de 1859 i de la Reial Acadèmia de la Història de Madrid. Publicà traduccions de Virgili en castellà i d'Horaci en català. Com a historiador se centrà en la història d'Agramunt (l'Urgell), on degué tenir interessos patrimonials. Viatjà per tot Europa adquirint material arqueològic. Va reunir una bona col·lecció de monedes i una gran biblioteca. Alguns dels manuscrits que trobà són a la Biblioteca de Catalunya. Va tenir fama de bibliògraf erudit, i col·laborà al Calendari Català i a La Ilustració Catalana. En un article a Hormiga de Oro va publicar amb pseudònim un estudi sobre el primer llibre imprès a Tarragona.
Ramon de Siscar es casà en primeres noces amb Matilde Martínez de Arizala i Bobadilla, amb qui va tenir una filla, Pilar. Posteriorment i ja vidu, el 1871 es casà en segones noces amb la noble Francesca Xaviera Castellarnau i Lleopart (1839-1901), natural de Berga. L'hereu Ramon de Siscar i Castellarnau la va matar d'un seguit de trets de pistola la nit del 10 a l'11 de desembre del 1901, per la qual cosa va ser condemnat a mort, pena que posteriorment va ser commutada a cadena perpètua.
La germana petita de Xaviera, Maria Dolors Filomena Castellarnau i Lleopart (1852-1908), fou l'esposa de l'escriptor Ferran de Sagarra i de Siscar i mare de l'escriptor Josep Maria de Sagarra i de Castellarnau.

## Obres

* La iglesia parroquial de Agramunt: monografía insertada en la obra Album pintoresch monumental de Lleyda y sa provincia . Barcelona, 1880
* La carta puebla de Agramunt y los privilegios concedidos á la misma villa por los condes de Urgel hasta la extinción de la casa de Cabrera (1163-1314). Barcelona: Imp. de Jaime Jepús, 1884
* El primer libro impreso en Tarragona en 1484 (1887).

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». AMCB.
* ↑ «Ramon de Siscar i Calderon». geneanet. Manel Pich.
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.269. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ «Obres de Siscar». [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ Anguera, Pere. Coses de Reus. Reus: Pragma, 2006, p. 127-128. ISBN 9788493495206.
* ↑ «Defuncions 1901, núm. 14502». AMCB.
* ↑ «Ramon Siscar condenado a muerte». La Publicidad, 30-04-1903, pàg. 3.
* ↑ «Maria Filomena Castellarnau i de Lleopart». geneanet. Historia familiar de Manel Pich.

## Bibliografia

* Casals Bergés, Quintí «Siscar d’Agramunt: una família d’erudits al Parlament espanyol del segle XIX». Urtx: revista cultural de l’Urgell, 33, 2019, pàg. 130-143.
# Ramon de Vilanova

Ramon de Vilanova (fill de Marc de Vilanova), fou un dels personatges catalans més distingits de la seva època.
Inicià la seva vida militar al costat del comte d'Osona, en ser nomenat aquest almirall de la flota que es destinava a la conquesta de Sardenya, i es trobà en la presa de l'Alguer contra els genovesos el 23 d'agost de 1353. El 28 d'agost de 1354 comanava l'exèrcit reial que atacava per terra la ciutat de Càller en el mateix regne, mentre el monarca l'assetjava per mar.
El 1363 el rei Pere li confià una ambaixada per aconseguir del Comte de Foix que s'unís a les hosts d'Aragó en la guerra contra el rei de Castella. Acompanyà al comte d'Osona, en qualitat de conseller del rei, quan fou enviat a Terrés, a l'Aragó, per entrevistar-se amb el monarca de Castella, amb el fi de tractar de les paus entre els dos regnes. Formà part de la cort en els seus viatges a València, Saragossa i Perpinyà, i fou escollit pel rei, com a persona de la seva major confiança, quan començaven les intrigues cortesanes contra el comte d'Osona, per prendre secretament declaracions de l'alcalde i cavallers del castell de les Medas, als quals s'acusava d'haver desobeït les ordres del rei per a seguir les del comte, amb el que es demostrà la falsedat d'aquesta acusació.
Fou tresorer reial des de 1366 fins a 1369 i elevat a la dignitat de camarlenc el 1381. Nomenat governador general o virrei del Ducat d'Atenes i Neopàtria el 1383, complí tan bé la seva tasca, que el rei Martí el nomenà el 1392 governador general de Catalunya, morí el 1402.

## Vegeu també

* Vilanova (genealogia)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 68, pàg. 1.220 (ISBN 84-239-4568-5)
# Ramón Broca

Ramón Broca (Madrid, 1815 - idm. 1849) fou un músic espanyol del Romanticisme.
Va ser distingit solista del clarinet, tenint per alumne d'aquest instrument quant era professor del Conservatori de Madrid (1837), al que més tard seria famós compositor Francisco Asenjo Barbieri, també fou professor de corn anglès i oboè en el mateix conservatori. Va ser músic de la reial capella i del teatro Real.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 9, pàg. 909 (ISBN 84-239-4509-X)
# Rasbora atridorsalis

Rasbora atridorsalis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Mekong a Yunnan (Xina) i Laos.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 1998. Fishes of the Nam Theun and Xe Bangfai basins, Laos, with diagnoses of twenty-two new species (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Cobitidae, Coiidae and Odontobutidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 9(1):1-128.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. i X.-L. Chu. 1987. Two new species of Rasbora Bleeker, 1860 from southern Yunnan and northern Thailand. Spixiana v. 10 (núm. 3): 313-318.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rasbora dorsinotata

Rasbora dorsinotata és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Mekong.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. & X.-L. Chu. 1987. Two new species of Rasbora Bleeker, 1860 from southern Yunnan and northern Thailand. Spixiana v. 10 (núm. 3): 313-318.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Miquel Rué i Rubió

Miquel Rué i Rubió (Cervià de les Garrigues, Lleida, 27 de desembre de 1864 - Tarragona, 13 de novembre de 1926) fou un sacerdot i musicòleg català.
Va fer tota la carrera eclesiàstica en el Seminari de Tarragona, i tingué per mestre en els estudis musicals l'organista Ramon Bonet Vallverdú que en aquell temps era titular de la Catedral tarragonina. Acabats els estudis, Rué fou nomenat mestre de capella de la Catedral de Girona, i passà després a desenvolupar el mateix càrrec en la de Tarragona, on succeí al mestre Rafael Maneja, de 1919 a 1926.
Entusiasta del cant gregorià, a ell se li deuen en gran part el predomini que aquest assolí en poc temps en la diòcesi de Girona, i contribuí molt a formar la seva cultura musical l'estudi que feu de la rica biblioteca del musicòleg gironí Joan Carreras i Dagàs.
També fou amant decidit de les cançons populars, de les que assoli recollir un gran nombre en la comarca de Girona. Entre les seves publicacions més notables, cal mencionar: La reforma de la música religiosa (Girona, 1901), i Cant gregorià; Cooperació a l'edició vaticana dels Llibres de Cant Litúrgic (Girona, 1905).
De Miquel Rué s’han conservat tres documents d’inventari del fons musical de Tarragona (TarC). El primer consisteix en una “Llibreta / que conté / les Obres Musicals / del / Arxiu de la Catedral / de TARRAGONA”, al terme de la qual hi consta “Catalogat per Miquel RUE”. Es tracta d’una llibreta mecanoscrita, de 18 pàgines, amb una relació de 140 obres, on predominen autors coetanis de Rué, però on també hi figuren algunes obres de J. Picañol, A. Milà i B. Bruguera, al costat d’un llarg llistat de composicions de R. Maneja.
Es conserven dos llistats més que es poden atribuir igualment a Miquel Rué. Un d’ells consisteix en una relació de 140 obres, en 4 pàgines mecanoscrites sota el títol “Obres del Arxiu / de la / Catedral / de / Tarragona”, entre les quals apareixen també algunes obres de J. Picañol, A. Milà i B. Bruguera, autors revalorats dels segles xvi i xvii –G. P. da Palestrina, O. Lassus, T. L. de Victoria i H. Schütz–, literatura musical eclesiàstica italiana i alemanya de finals del segle xix i principis del XX, i obres de Rafael Maneja, Miquel Rué i Salvador Ritort, organista de la catedral entre 1914 i 1955.
L’altre llistat duu el títol de “Catálec de les obres / del / Arxiu Musical / de la / Catedral / de / Tarragona”. Es tracta d’un llibre d’inventari, incomplet, que conté les obres agrupades per gèneres i distribuïdes en 132 carpetes numerades. La seva confecció també deuria ser obra de Miquel Rué; posteriorment, Salvador Ritort hi afegí a llapis un llistat de les seves obres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 479 (ISBN 84-239-4579-0)

## Referències

* 1 2 3 4 Bonastre i Bertran, Francesc; Gregori i Cifré, Josep Maria; Canela i Grau, Montserrat. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 8: Fons de la catedral de Tarragona. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2015.
# Rasbora rubrodorsalis

Rasbora rubrodorsalis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Mekong.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Negende bijdrage tot de kennis der vischfauna van Banka. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 18. 359-378.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.

## Bibliografia

* Donoso-Büchner, R. & J. Schmidt. 1997. Rasbora rubrodorsalis n. sp., eine neue Rasbora-Art aus Thailand (Teleostei: Cyprinidae: Rasborinae). Zeitschrift Fischk. v. 4 (núm. 1/2): 89-118.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rasbora urophthalma

Rasbora urophthalma és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Negende bijdrage tot de kennis der vischfauna van Banka. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 18. 359-378.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Axelrod, H.R., W.E. Burgess, N. Pronek i J.G. Walls, 1991. Dr. Axelrod's Atlas of freshwater aquarium fishes. Sisena edició. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).

## Bibliografia

* Ahl, E. 1922. Über zwei neue Rasbora-Arten des Indo-Malayischen Archipels. Blätt. Aquar. Terrarienkunde v. 33 (núm. 17): 294-296.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Thermarces andersoni

Thermarces andersoni és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 2.620 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Rosenblatt R. H. & Cohen D. M., 1986. Fishes living in deepsea thermal vents in the tropical eastern Pacific, with descriptions of a new genus and two new species of eelpouts (Zoarcidae). Trans. San Diego Soc. Nat. Hist. v. 21 (núm. 4). 71-79.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Rosenblatt, R. H. & D. M. Cohen. 1986. Fishes living in deepsea thermal vents in the tropical eastern Pacific, with descriptions of a new genus and two new species of eelpouts (Zoarcidae). Trans. San Diego Soc. Nat. Hist. v. 21 (núm. 4): 71-79.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.

## Bibliografia

* Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Psychoda trinodulosa

Psychoda trinodulosa és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Distribució geogràfica

És una espècie cosmopolita: Europa (entre d'altres, les illes Britàniques -incloent-hi les illes Shetland-, l'Estat espanyol, Bèlgica, els Països Baixos, Alemanya -Baviera-, França, Romania i Noruega) i Nord-amèrica (Pennsilvània i Michigan).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Shetland Biodiversity Audit (anglès)
* ↑ G. H. Satchell, 1947. The larvae of the British species of Psychoda (Diptera: Psychodidae). Parasitology, 38, pp. 51-69.
* ↑ The Society for the study of flies (Diptera) (anglès)
* ↑ Contribution to the knowledge of Spanish Psychodidae (Diptera) with description of two new species (anglès)
* ↑ Belgian Species List (anglès)
* ↑ Catàleg d'espècies dels Països Baixos (neerlandès)
* ↑ Rote Liste gefährdeter Schmetterlingsmücken (Diptera: Psychodidae) Bayerns Arxivat 2011-09-15 a Wayback Machine. (alemany)
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ The Occurrence of the Dipterans (Insecta: Diptera) in Bucuresti and its Surroundings (anglès)
* ↑ Kvifte, G. M., Håland, Ø. & Andersen, T., 2011. A revised checklist of Norwegian moth flies (Diptera, Psychodidae). Norwegian Journal of Entomology 58, 180–188.
* ↑ Psychodidae Erie County Arxivat 2013-10-13 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Aquatic Insects of Michigan Arxivat 2015-04-11 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Rüdiger Wagner, 2008. Some Psychodidae (Diptera) from the Southern Caucasus and Iran. Aquatic Insects: International Journal of Freshwater Entomology, vol. 3, núm. 1.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1984. Six new genera of the tribe Psychodini End. (Diptera, Psychodidae). Acta faunistica entomologica Musei Nationalis Pragae. 17:133-153.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Eudora (Arkansas)

Eudora és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 2.819 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eudora tenia 2.819 habitants, 1.047 habitatges, i 731 famílies. La densitat de població era de 354,5 habitants/km².
Dels 1.047 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 30,5% hi vivien parelles casades, en un 34,7% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 26,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,69 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,4% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 23,7% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 68,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.857 $ i la renda mediana per família de 19.840 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.729 $ mentre que les dones 15.262 $. La renda per capita de la població era de 9.437 $. Entorn del 34,6% de les famílies i el 36,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eudora». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eudora». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Chastre

Chastre (en való Tchåsse) és un municipi belga del Brabant Való a la regió valona. Aplega les antigues viles de Chastre, Villeroux, Blanmont, Cortil-Noirmont, Gentinnes i Saint-Géry.

## Agermanaments

* Lespignan
* Saint-Denis-sur-Richelieu
# Àbia (filla d'Heracles)

Àbia (en grec antic: Ἀβία), segons la mitologia grega, era la dida d'Hil·los, el fill d'Hèracles i Deianira. Alguns autors diuen que era la dida de Glenos, un altre dels fills d'Hèracles. Quan Hil·los, per la seva mort, no va poder arribar al Peloponnès, Àbia es va establir a Messènia.
Pausànias explica que Àbia després de la mort d'Hil·los, es va establir a la ciutat d'Ira, i allà va fundar un santuari dedicat a Hèracles. Per això Cresfontes, un dels Heraclides, li va concedir molts honors i va canviar el nom de la ciutat pel d'Àbia. Diu que allà hi havia un magnífic Heraclèon i un Asclepièon.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Abia». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Bell, Robert E. Women of classical mythology a biographical dictionary. Oxford: Oxford University Press, 1993, p. 1. ISBN 9780195079777.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, IV, 30, 1

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, pàg. 5 (Col·lecció El Cangur/Diccionaris, núm. 209).ISBN 84-297-4146-1
# Megarcys magnilobus

Megarcys magnilobus és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Extrem Orient Rus.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1912. Coll. Zool. Selys. 4(1):10.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Zhiltzova, 1988. A: Levanidova & Makarchenko (Ed.). Fauna, sistematika i biologiya presnovodnykh bespozvonochnykh. (La fauna, la sistemàtica i la biologia dels invertebrats d'aigua dolça), 10.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Larvae of the Palaearctic species of the stonefly genus Megarcys Klapálek (Plecoptera, Perlodidae) (anglès)
* ↑ Valentina A. Teslenko, Lidia A. Zhiltzova, 1997. New and little known species of stoneflies (Plecoptera: Nemouridae and Perlodidae) from the Russian Far East. Aquatic Insects. Vol. 19, núm. 1. «Enllaç».
* ↑ Zoogeographical characteristics of the Systellognatha (Plecoptera) fauna of Russia and adjacent countries (anglès)

## Bibliografia

* Zhiltzova, 1995. Katalog tipovykh ekzemplyarov kollektsii zoologicheskogo instituta RAN. Vesnyanki (Plecoptera) (Catàleg d'exemplars tipus a la col·lecció de l'Institut Zoològic de l'Acadèmia Russa de les Ciències. Plecoptera), 8.
* Teslenko, 2009. Entomol. Obozr. 88(3):600.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlodidae Species Listing (anglès)