OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fermí d'Usès

Fermí d'Usès o Firminus (Narbona, final del segle V - Usès, 553) fou bisbe d'Usès del 538 al 553, succeint el seu oncle o germà gran Rorici d'Usès. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

La seva biografia assenyala Tonanci Ferriol, antic prefecte de les Gàl·lies, com al seu pare, i a Indústria com a mare; també diu que va néixer a Narbona i que Rorici era parent seu (ex progenie sua): cal suposar que n'era l'oncle (o germà gran). Ferriol era a Narbona i va enviar (528) Fermí al seu germà Rorici d'Usès perquè aquest en tingués cura de l'educació i el tingués sota la seva custòdia. No se sap del cert si Rorici ja era bisbe d'Usès, ja que només consta en aquest càrrec després del 533, però per la seva edat avançada sembla molt probable. Fermí era germà putatiu o oncle del famós senador Ansbert (que fou duc d'Austràsia), casat amb Blitilda, suposats ancestres mítics de la segona dinastia de França. Altres germans, oncles o nebots suposats de Fermí foren Aigulf o Agilulf, bisbe de Metz, Deotari bisbe d'Arsat ( i Gamard o Babó, avi patern de santa Segolena, abadessa de Troclar a l'Albigès.
Fermí va fer-se molt pietós i va estudiar teologia i disciplines eclesiàstiques. A la mort de Rorici el 538 fou elegit bisbe pel clergat i el poble, quan només tenia 22 anys. La seva fama de santedat va creuar fronteres; apareix signant les actes del concili d'Orleans de 541 i va governar la diòcesi d'Usès amb encert durant setze anys, fins a la seva mort l'11 d'octubre del 553 amb només 37 anys.
Abans de morir va assistir per ordre del rei Khildebert I al Concili de París, la data del qual és desconeguda, però celebrat en tot cas el 553 o abans, ja que Fermí va signar-ne les actes. Després de mort li foren atribuïts diversos miracles i aviat fou venerat com a sant.

## Notes

* ↑ El bisbat de Metz, ciutat que era la capital d'Austràsia, hauria estat de manera quasi hereditària en mans de la família per més d'un segle.
* ↑ També considerat sant.

## Referències

Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).

## Vegeu també

* Fermí
# Lliceri de Coserans

Lliceri de Coserans, també anomenat Lleïr, Lleí o Lliser segons la contrada (en llatí, Lycerius), va ser un bisbe mort el 548. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Vida

Sembla que era d'origen hispà, de Coserans, a la Gàl·lia. Va assistir al concili d'Agde en 506, presidit per sant Cesari d'Arle.

### Llegenda

Segons la llegenda, nasqué al segle V en la Civitas Bigorra, actual Sent Leser, prop de Tarbes. Va estudiar amb el bisbe de Tarbes, i amb Quintí, bisbe de Rodès, que l'ordenà sacerdot. Va ser elegit pels fidels bisbe de Coserans, succeint Valeri, per la santedat de la seva vida. Entre 506 i 541, la diòcesi de Tarbes va restar vacant, i Lliceri se'n feu càrrec: per això, de vegades, es troba citat com a bisbe de Tarbes.
Tradicions locals el feien guaridor: guaria els coixos, malfets, esguerrats, ulcerosos i endimoniats.

## Veneració

Va ser canonitzat i la seva festivitat és el 27 d'agost, tot i que a Lleida se celebra l'1 de setembre. És patró secundari de Lleida, co-patró de Sant Antoni de Vilamajor, de Saint-Lizier i Saint-Lizier d'Ustou (Arieja, Coserans), Saint-Lizier-du-Planté (Gers), etc.
Els patrònims Santllehi, Santllehí, Sanllehy i d'altres, deriven d'aquest nom.

### Sant Lleïr de Lleida

Segons una tradició sense cap base històrica, també fou bisbe de Lleida entre el 268 i el 311: probablement es tracta d'un sant inexistent creat a partir del bisbe de Coserans, la devoció del qual passà a Lleida sense que el sant tingués a veure amb la ciutat. Llavors s'elaboraria la història del seu naixement a la ciutat, etc. Francesc Girvés, degà de la catedral al segle xviii, va redactar un petit estudi criticant l'atribució, que el pare Flórez publicà al tom de la España Sagrada dedicat a la diòcesi de Lleida.
A Catalunya, té capelles a Mura, Sant Antoni de Vilamajor, Sant Llorenç de Morunys i la Vall d'Ora. A Sant Lliser també és dedicada l'església romànica d'Alós.
# Marcelino Oreja Elósegui

Marcelino Oreja Elósegui (Ibarrangelu, 1891 - Mondragón, 5 d'octubre de 1934) fou un polític basc, enginyer de camins i gerent de l'empresa Unión Cerrajera, pare de Marcelino Oreja Aguirre. Membre d'Acción Católica i de l'Asociación Católica Nacional de Propagandistas, fou elegit diputat per Biscaia a les eleccions generals espanyoles de 1931. Durant la Revolució d'octubre de 1934, instigada per Ricardo Ceciaga i que proclamà la República Socialista de Mondragón, l'acusaren de negar feina a militants socialistes i sindicalistes raó per la qual fou fet presoner i dut a la Casa del Pueblo d'aquesta ciutat, on el dia 5 fou assassinat amb Dagoberto Resusta.

## Referències

* ↑ Una exposición reivindica la Revolución de Octubre de 1934 desde la izquierda a El Diario Vasco, 5-10-2006
* ↑ El último revolucionario sobre Jesús Trincado, testimoni dels fets, a El Diario Vasco, 30 d'abril de 2006
# Eugeni de Milà

Sant Eugeni de Milà fou bisbe de Milà i sant de l'església catòlica. Va defensar els llibres rituals deixats a la seu per Ambròs de Milà. La seva vida és narrada a la Historia Mwediolanensis escrita per Landulf. La seva memòria es commemora el 30 de desembre.

## Referències

* ↑ «St Eugene Of Milan - Find A Grave Memorial». [Consulta: 24 juny 2017].
# Basili d'Amasia

Basili d'Amasia (Àsia Menor, segle iii - Amasia, 321 o 324) va ser bisbe d'Amasia del Pont. Suposadament va patir martiri i és venerat com a sant en diverses confessions cristianes.

## Biografia

Basili és citat a la Crònica d'Eusebi de Cesarea, que diu que va morir en el regnat de Licini I entre el 321 i el 324. Va ser present als concilis d'Ancira (314) i Neocesarea (314). Atanasi d'Alexandria el situa entre els bisbes que defensaven la unitat de la naturalesa del Pare i del Fill. Les actes del seu martiri, suposadament escrites per un testimoni visual, són tardanes i totalment llegendàries. Expliquen que Basili va donar refugi a Glafira, una jove esclava cristiana de l'esposa de l'emperador Licini. L'emperador, va conèixer la intromissió de Basileu i el va fer portar a Nicomèdia on va ser decapitat. Els botxins van llençar el seu cos i el seu cap separadament al mar, però uns pescadors, per casualitat els van recuperar prop de Sinope i els van tornar a Amasia. La seva festa es commemora el dia 26 d'abril, tant segons el sinaxari grec com segons el martirologi romà.

## Referències

* ↑ «Basil of Amasea». Catholic Encyclopedia. [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ Arduino, Fabio. «San Basileo di Amasea». Santi, beati e testimoni. Enciclopedia dei santi. [Consulta: 7 desembre 2023].
# El Samont

El Samon, erròniament anomenat el Samont, és una masia ramadera situada al veïnat de Santa Susanna de Vilamajor, dins del massís del Montseny, al municipi de Sant Pere de Vilamajor, (Vallès Oriental). Dona nom al turó més alt del municipi. És una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt format per la casa principal i les dependències, prou considerables pel seu nombre i dimensions. La casa té teulada a dues vessants, i planta baixa i dos pisos. La porta, que no coincideix amb la vertical del carener, és dovellada amb tretze dovelles. Sobre la porta hi ha un balcó que escapça les dovelles superiors. Totes les finestres són allindades. Al costat de la porta hi ha un pedrís. El corral i l'era són de maçoneria sense arrebossar. A l'era hi ha un arc de descàrrega de maons. El Samont ja figura en un cens de la parròquia de Santa Susanna de l'any 1413. L'actual edifici, però, presenta elements tan dispars com la porta i el balcó.
La masia del Samon és una nova construcció (segle xvii) que substituïa l'antiga masia del segle xii. És una gran masia de tipologia tradicional de la família II, és a dir, amb coberta a dues aigües i el carener perpendicular a la façana principal. El carener no està centrat amb la crugia central sinó desplaçat a l'esquerra coincidint amb un mur de càrrega. Un vessant de la teulada cobreix tres crugies senceres i l'altre dues. La casa està orientada al nord-est i té planta baixa, primer pis i golfes. En un dels finestrals té inscrita la data 1673 seguida del nom JOSEPH SAMON. A la dovella clau del portal principal d'arc de mig punt hi ha gravada la data de 1756.

### Font

El mas s'alimenta amb aigua de font. La font Fresca del Samon, situada al sot de la Font Fresca, té un cabal hidràulic abundant d'aigua i és un dels punts de referència de la zona, sent llocs d'aplecs i fontades.

### Església

Prop de la masia, hi ha el Pla de la Creu on hi ha les restes de l'antiga esglesiola de Santa Susanna de Vilamajor. L'esglesiola actual, prop de la masia de Masjoan, fou rehabilitada pels habitants del Samon. En dues pedres situades a banda i banda d'una de les finestres de l'esglesiola actual hi ha una inscripció en dos rengles a cada pedra que diuen: SAMO / N1683 - MEFE / SIT (que escrit correctament hauria de dir: SAMON 1683 - ME FECIT, i quina traducció és: En Samon, el 1683, m'ha fet).

## Referències

* ↑ «El Samont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 octubre 2017].
* ↑ Herrero Baró, Higini. Rutes d'Aigua. Baix Montseny: Centre d'Estudis de Sant Pere de Vilamajor, 2003. ISBN DL GI-1566/2002.
# Satchelliella

Satchelliella és un gènere d'insectes dípters pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a l'Àfrica del Nord (les illes Canàries, el Marroc i Algèria) i Euràsia (incloent-hi el Japó, l'Afganistan, el Caucas, l'Iran, Turquia i Europa).

## Taxonomia

* Satchelliella ariegica (Vaillant, 1963)
* Satchelliella arvernica (Vaillant, 1979)
* Satchelliella binunciolata (Satchell, 1955)
* Satchelliella borealis (Berden, 1954)
* Satchelliella bucegiana (Vaillant, 1981)
* Satchelliella bucegica (Vaillant, 1981)
* Satchelliella canariensis (Tonnoir, 1922)
* Satchelliella canescens (Meigen, 1818)
* Satchelliella compta (Eaton, 1893)
* Satchelliella crispi (Freeman, 1953)
* Satchelliella cubitospinosa (Jung, 1953)
* Satchelliella delphiniensis (Georges, 1964)
* Satchelliella dissimilis (Krek, 1972)
* Satchelliella distincta (Krek, 1982)
* Satchelliella extricata (Eaton, 1893)
* Satchelliella fonticola (Szabó, 1960)
* Satchelliella gracilis (Eaton, 1893)
* Satchelliella hellenica (Vaillant, 1979)
* Satchelliella hirticornis (Tonnoir, 1922)
* Satchelliella incurvata (Krek, 1983)
* Satchelliella inflata (Sarà, 1953)
* Satchelliella joosti (Wagner, 1981)
* Satchelliella jungi (Vaillant, 1961)
* Satchelliella kandavanica (Jezek, 1990)
* Satchelliella longistylis (Mirouse, 1960)
* Satchelliella malicky (Vaillant, 1981)
* Satchelliella marinkovici (Krek, 1967)
* Satchelliella mutua (Eaton, 1893)
* Satchelliella narsanica (Vaillant & Joost, 1983)
* Satchelliella nubila (Meigen, 1818)
* Satchelliella omogoensis (Tokunaga & Komyo, 1954)
* Satchelliella opaca (Tonnoir, 1922)
* Satchelliella palustris (Meigen, 1818)
* Satchelliella pilularia (Tonnoir, 1940)
* Satchelliella plumicornis (Tonnoir, 1922)
* Satchelliella propinqua (Satchell, 1955)
* Satchelliella pyrenaica (Vaillant, 1981)
* Satchelliella reghayana (Boumezzough & Vaillant, 1986)
* Satchelliella sandaliae (Salamanna, 1983)
* Satchelliella schachti (Wagner, 1986)
* Satchelliella stammeri (Jung, 1954)
* Satchelliella stylata (Vaillant, 1973)
* Satchelliella sziladyi (Szabó, 1960)
* Satchelliella tarae (Krek, 1985)
* Satchelliella tenerifensis (Satchell, 1955)
* Satchelliella thomasi (Vaillant, 1967)
* Satchelliella tjentistensis (Krek, 1969)
* Satchelliella trivialis (Eaton, 1893)
* Satchelliella ussurica (Wagner, 1994)
* Satchelliella vaillanti (Wagner, 1981)
* Satchelliella vandeli (Mirouse, 1960)

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Hasan Koç1, Rudiger Wagner i Alper Tonguç, 2007. Contributions to the Psychodinae (Diptera: Psychodidae) Fauna of Turkey. Acta Zoologica Bulgarica, 59 (2): 125-132.
* ↑ Rüdiger Wagner, 1981. Some Psychodidae (Diptera) from the Southern Caucasus and Iran. Aquatic Insects. Vol. 3, núm. 1.
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Arctos (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2017-06-08 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
# Loures

Loures és un municipi portuguès, situat al districte de Lisboa, a la Regió de Lisboa i a la subregió de Gran Lisboa. L'any 2006 tenia 199.231 habitants. Limita a nord amb Arruda dos Vinhos, a l'est amb Vila Franca de Xira i l'estuari del Tajo, al sud-est amb Lisboa, al sud-oest amb Odivelas, a l'oest amb Sintra i al nord-oest amb Mafra.

## Població

Població del concelho de Loures (1890 – 2004) :
| 1890 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 18219 | 22325 | 26274 | 26684 | 29014 | 35060 | 50440 | 102184 | 166550 | 276467 | 322158 | 199059 | 199231 |

## Freguesies

* Apelação
* Bobadela
* Bucelas
* Camarate
* Fanhões
* Frielas
* Loures
* Lousa
* Moscavide
* Portela
* Prior Velho
* Sacavém
* Santa Iria de Azóia
* Santo Antão do Tojal
* Santo António dos Cavaleiros
* São João da Talha
* São Julião do Tojal
* Unhos
# Reithrodontomys tenuirostris

Reithrodontomys tenuirostris és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 2.400 i 2.900 msnm a Guatemala i Mèxic. El seu hàbitat natural són els boscos montans de frondoses. Està amenaçat per la desforestació i els incendis forestals. El seu nom específic, tenuirostris, significa ‘musell curt’ en llatí.

## Referències

* ↑ Reid, F.; Vázquez, E. Reithrodontomys tenuirostris. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 setembre 2016.
* ↑ Entrada «Reithrodontomys» d'Animalia (en anglès).
# Lonchophylla inexpectata

Lonchophylla inexpectata és una espècie de ratpenat de la família dels fil·lostòmids. És endèmic de l'est del Brasil (estats de Bahia i Pernambuco). Es tracta d'un ratpenat petit, amb els avantbraços de 32,3-36,4 mm i un pes de fins a 9,5 g. El seu hàbitat natural és la caatinga. S'alimenta de pol·len. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Moratelli, R.; Dias, D. «A new species of nectar-feeding bat, genus Lonchophylla, from the Caatinga of Brazil (Chiroptera, Phyllostomidae)» (en anglès). ZooKeys, vol. 514, 2015, pàg. 73–91.
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Viktor Zack

Viktor Zack (Nordenberg, Estíria, 13 d'abril de 1854 - Graz, 26 d'abril de 1939) fou un compositor austríac.
Estudià al Conservatori de Leipzig. Va assolir una sòlida reputació com a director de masses corals i pel seu estudi perseverant vers el cant popular d'Estíria, que va donar a conèixer tant en els concerts organitzats per la Societat Coral de Graz, que dirigí durant diversos anys, com en la publicació de nodrides col·leccions d'aquest cants, en els quals es troben inspirades la majoria de les composicions per a piano i orquestra, entre les quals destaquen una Obertura de concert i una Suite.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 872 (ISBN 84-239-4570-7)
# Le Fossat

Le Fossat és un municipi francès, situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.
# Vilapene

Villapene és una parròquia gallega del municipi de Cospeito, a la província de Lugo. La parròquia està formada per deu entitats de població, nou de les quals consten al nomenclàtor de l'Institut Nacional d'Estadística espanyol:
* Algara
* A Cruz
* A Grandella
* O Franco
* A Modia
* O Monte
* O Curral
* O Outeiro
* O Val
* Felín (despoblat)

## Referències

* ↑ «Decreto 105/1999, de 8 d'abril, por el que se determinan los nombres oficiales de las parroquias pertenecientes a los ayuntamientos de Bóveda, Cospeito, Guitiriz, O Incio, Monforte de Lemos, Paradela, A Pobra do Brollón, Quiroga, Rábade, Samos, Sarria, Triacastela e Xermade (provincia de Lugo).». Diario Oficial de Galicia núm. 83 p. 5209, 03-05-1999. [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ «Un pueblo al que le roban las señales por llamarse Vilapene» (en castellà). La Voz de Galicia, 12-01-2014. [Consulta: 16 desembre 2021].
* ↑ «Decreto 6/2000, de 7 de gener, por el que se aprueba el nomenclátor correspondiente a las entidades de población de la provincia de Lugo.». Boletín Oficial del Estado núm. 47 p. 8196-8236, 24-02-2000. [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ «Orden de 21 d'abril de 1999 por la que se determinan los nombres oficiales de los topónimos que se relacionan, pertenecientes a los municipios de Bóveda, Cospeito, Guitiriz, O Incio, Monforte de Lemos, Paradela, A Pobra do Brollón, Quiroga, Rábade, Samos, Sarria, Triacastela y Xermade (provincia de Lugo).». Diario Oficial de Galicia núm. 83 p. 5212, 03-05-1999. [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ Página web del Instituto Nacional de Estadística español con los datos de referencia. Consultat el 7 de desembre de 2020.

## Bibliografia

* Miralbes Bedera, Rosario; de Torres Luna; Rodríguez Martínez-Conde. Mapa de límites de las parroquias de Galicia. Imprenta Paredes, 1979. ISBN 8460014142.
* de Torres Luna, María Pilar; Pérez Fariña; Santos Solla. Municipios y parroquias de Galicia. Imprenta de la Universidad de Santiago de Compostela, 1989. ISBN 8471915294.
# Subregió del Douro

El Douro és una subregió estadística portuguesa, part de la Regió Nord. Està format per concelhos pertanyents al Districte de Bragança, al Districte de Vila Real, al Districte de Viseu i al Districte de Guarda. Limita al nord amb Alt Trás-os-Montes, a l'est amb Espanya, al sud amb Beira Interior Norte i Dão-Lafões i a l'oest amb Tâmega. Té una àrea de 4.112 km², i el 2001, tenia una població total de 221 853 habitants.

## Composició

Comprèn 19 concelhos:
* Alijó
* Armamar
* Carrazeda de Ansiães
* Freixo de Espada à Cinta
* Lamego
* Mesão Frio
* Moimenta da Beira
* Penedono
* Peso da Régua
* Sabrosa
* Santa Marta de Penaguião
* São João da Pesqueira
* Sernancelhe
* Tabuaço
* Tarouca
* Torre de Moncorvo
* Vila Flor
* Vila Nova de Foz Côa
* Vila Real
# Villafranca de Estíbaliz

Villafranca /Villafranca de Estíbaliz és un poble (concejo) de la Zona Rural Est de Vitòria, al territori històric d'Àlaba.

## Geografia

Situat a l'est del municipi, caseriu dispers situat a l'extrem del camí veïnal núm. 26 (A-4120) que surt de la carretera comarcal A-132, a uns 9 km de Vitòria-Gasteiz en direcció al port d'Azaceta, al peu d'una muntanya de 549 msnm.

## Etimologia

El nom de Villafranca de Estíbaliz s'estructuraria sobre la base de dos fets. En primer lloc, la creació de la localitat per part de pobladors d'origen franc, que formarien una "vila-franca". Aquest fet etimològic es repeteix en altres parts d'Espanya, existint, per exemple, Villafranca del Bierzo en l'antic Regne de Lleó, Vilafranca del Penedès a Catalunya, Villafranca a Navarra, Villafranca de los Barros a Extremadura, Villafranca Montes de Oca a Castella, o Villafranca de Córdoba a Andalusia. En segon lloc, el nom de la localitat es completaria amb el "de Estíbaliz" a causa de la seva situació geogràfica al costat del santuari de Nuestra Señora de Estíbaliz.

## Història

Vila francorum va ser repoblada per francs en el Camí de Santiago seguint la política del rei de Castella Alfons VI qui va donar fur a la ciutat de Logronyo en 1095. Lope González, tinent d'Àlaba cap a 1010 aprofita el moviment de gents de més enllà dels Pirineus per Via Aquitània.
En 1138 tenim constància documental de l'escriptura de donació al Monestir de Santa María la Real de Nájera atorgada per María López de Estívariz:
| « | "...faig donació á Déu, diu, á Santa María de Náxera i S. Pedro de Clunia d'aquella Villafranca de Estibaliz amb aquell fur amb el qual els seus pares la van provar i em va venir á mi per dret hereditari..." | » |
Cap a l'any 1200 els parroquians de Villafranca es traslladen a Vitòria. Un dels 43 llogarets que s'uniren a Vitòria en diferents temps i ocasions i que en segregar-se en 1840 la Quadrilla d'Añana va romandre en la Quadrilla de Vitoria. Durant l'Antic Règim pertanyia a la diòcesi de Calahorra, vicariat de Vitòria i arxiprestatge d'Armentia.

## Demografia

Té una població de 182 habitants. L'any 2010 tenia 189 habitants.
* Gràfica d'evolució demogràfica de Villafranca de Estíbaliz entre 2000 i 2014

## Patrimoni monumental

* Església parroquial catòlica sota l'advocación de Sant Andrés amb portada plateresca de mitjan segle xvi.
* Casa blasonada amb escut dels Salvatierra i Gaona.
* Santuari de Nostra Senyora d'Estíbaliz-

## Referències

* ↑ Wikimapia Coordenades: 42° 50′ 13″ N 2° 34′ 9″ W
* ↑ Antonio Rivera Blanco, Historia de Álava
* ↑ El Camí xacobeu des de Gáceta (Elburgo) discorria al peu del turó d'Estibaliz fins a arribar a Argandoña.
* ↑ Diccionario geográfico-histórico de España: Comprehende el reyno de Navarra per la Reial Acadèmia de la Història.]
* ↑ Sebastián Miñano, Diccionario geográfico y estadístico de España y Portugal (1826-1829), volumen 11.
* ↑ INE, Unidad Poblacional, 006200 VILLAFRANCA
* ↑ Instituto Nacional de Estadística. «Nomenclátor: Población del Padrón Continuo por Unidad Poblacional». [Consulta: 5 novembre 2015].
# Benagas

Benagues, en occità Benagas, és un municipi francès, situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània. L'1 de gener del 2021 tenia 515 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 9 novembre 2024].
# Districte de Nancy

El Districte de Nancy és un dels quatre districtes amb què es divideix el departament francès de Meurthe i Mosel·la, a la regió del Gran Est. Té 20 cantons i 188 municipis. El cap de districte és la prefectura de Nancy.

## Cantons

cantó de Dieulouard - cantó d'Haroué - cantó de Jarville-la-Malgrange - cantó de Laxou - cantó de Malzéville - cantó de Nancy-Est - cantó de Nancy-Nord - cantó de Nancy-Oest - cantó de Nancy-Sud - cantó de Neuves-Maisons - cantó de Nomeny - cantó de Pompey - cantó de Pont-à-Mousson - cantó de Saint-Max - cantó de Saint-Nicolas-de-Port - cantó de Seichamps - cantó de Tomblaine - cantó de Vandœuvre-lès-Nancy-Est - cantó de Vandœuvre-lès-Nancy-Oest - cantó de Vézelise

## Vegeu també

* Cantons de Meurthe i Mosel·la
# Vieira do Minho

Vieira do Minho és un municipi portuguès, situat al districte de Braga, a la regió del Nord i a la Subregió de l'Ave. L'any 2001 tenia 14.724 habitants. Es divideix en 21 freguesies. Limita al nord amb Terras de Bouro, al nord i este amb Montalegre, al sud-est amb Cabeceiras de Basto, al sud amb Fafe, al sud-oest amb Póvoa de Lanhoso i al nord-oest amb Amares.
Població del concelho de Vieira do Minho (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 3953 | 13465 | 14904 | 15382 | 18920 | 17931 | 15775 | 14724 | 14474 |

## Freguesies

* Anissó
* Anjos
* Campos
* Caniçada
* Cantelães
* Cova
* Eira Vedra
* Guilhofrei
* Louredo
* Mosteiro
* Parada do Bouro
* Pinheiro
* Rossas
* Ruivães
* Salamonde
* Soengas
* Soutelo
* Tabuaças
* Ventosa
* Vieira do Minho
* Vilar Chão