OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# William Gurney Rothery

William Gurney Rothery (Londres, 26 d'octubre de 1858 - 1930) fou un musicòleg anglès. Estudià cant a Londres i Leipzig. Durant molts anys fou auxiliar de música en el Departament d'Instrucció Pública i Examinador de Música i Cant en la Unió Nacional Froebel. Professor de cant clàssic i de cors en el City of London College, en l'escola Lady Holles i en altres centres (1890-1910). Des de 1910 secretari de la Royal Choral Society. A més de gran nombre d'articles i monografies sobre cant i música, va traduir a l'anglès més de mig miler cants, cors, cantates... A més compongué el drama A Lucky Star (1907).

## Notes

* ↑ «ROTHERY, William Gurney (1858 - 1930), Secretary to the Royal Choral Society since 1910». Arxivat de l'original el 2016-05-07. [Consulta: 24 abril 2016].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 439 ISBN 84-239-4579-0
# William Hayman Cummings

Wiliam Hayman Cummings (Sidbury, Devonshire, 22 d'agost de 1831 - Londres, 10 de juny de 1915) fou un compositor anglès.
Va pertànyer al cor de l'església de Sant Paul i fou tenor de la capella reial i de l'abadia de Westminster i solista en moltes festes musicals, fent-se aplaudir també a l'escena. Sotsdirector el 1882 i després director, el 1886 de la Sacred Harmonic Society, és, des de 1896, director del Conservatori de Música de Queldhall.
Donà nombroses conferències envers la història de la música en la Royal Institution (1894) i en la London Institution; dirigí les publicacions de la Purcell-Society, també va escriure una biografia de Henry Purcell per l'obra Great Musicians de Hüffers (2ª, ed., 1899), un Biographical Dictionary of Music (Londres, 1892), un llibre d'ensenyament de música elemental. Rudiments of Music i articles pel Diccionari de la Música de Grove. També fou professor de la Reial Acadèmia de Música i vicepresident del Reial Col·legi d'Organistes.
A part de diverses composicions, majorment religioses, també va escriure The Life of Purcell, The Origin and History of Good Save King i Life of Handel.
Cummings es casà amb Clara Anne Hobbs, filla del seu professor, el cantant ben conegut John William Hobbs (1799-1877). Morí a Londres i fou enterrat en el cementiri de l'oest de Norwood, al sud de Londres.

## Referències

* ↑ «Death of Dr. Cummings, Singer, Conductor, And Composer» (en anglès). The Times, 40874, 07-06-1915, pàg. 12.
* Tom núm. 16 de l'Enciclopèdia Espasa
# Cantó d'Erstein

El cantó d'Erstein (alsacià Kanton Eerstain) és una divisió administrativa francesa situat al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est. Des del 2015 té 28 municipis i el cap és Erstein.

## Municipis

* Benfeld
* Bolsenheim
* Boofzheim
* Daubensand
* Diebolsheim
* Erstein
* Friesenheim
* Gerstheim
* Herbsheim
* Hindisheim
* Hipsheim
* Huttenheim
* Ichtratzheim
* Kertzfeld
* Kogenheim
* Limersheim
* Matzenheim
* Nordhouse
* Obenheim
* Osthouse
* Rhinau
* Rossfeld
* Sand
* Schaeffersheim
* Sermersheim
* Uttenheim
* Westhouse
* Witternheim

## Història

Llista dels consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1919-1940 | Thomas Seltz | UPR | |
| 1984- | Francis Grignon | UMP | |
# Trelans

Trelans (en francès Trélans) és un municipi del departament francès del Losera a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# William Henry Squire

William Henry Squire (Ross-on-Wye, Herefordshire, Anglaterra, Regne Unit, 8 d'agost de 1871 – Londres, 17 de març de 1963), fou un compositor i violoncel·lista anglès. És considerat el violoncel·lista britànic més destacat entre el final de la dècada del 1890 fins a finals del 1920.

## Biografia

El 1883 guanyà una plaça pensionada en el Royal College of Music de Londres on hi va estudiar violoncel amb Edward Howell (ocasionalment va rebre classes del mestre Carlo Alfredo Piatti) i a partir del 1887 durant els darrers dos anys, va estudiar composició amb Hubert Parry. El febrer de 1891 va fer el seu debut en el Saint James Hall en un concert dirigit per Albéniz, restant consagrat com a gran concertista. Fou primer solista (principal cellist) des de 1895 de l'orquestra del Covent Garden (la Royal Opera House Orchestra), la Queen's Hall Orchestra i la London Symphony Orchestra. El 1898, després de la mort de Howell, va ser professor de violoncel al Royal College of Music fins al 1919, i també va ser professor de violoncel a la Guildhall School of Music fins al 1917.
La seva obra de compositor comprèn: un Concert per a violoncel i orquestra, nombroses melodies per a piano i cant i dues operetes. Va escriure nombroses peces de petit format per a violoncel i piano com ara:
* Romance, Op. 5 n.1 (1890)
* Gavotte humoristique, Op. 6 (1890)
* Scène de Bal, Op. 8 (1890)
* Sérénade, Op. 15 (1892)
* Petits Morceaux Op. 16 (Triste n.1, Joyeuse n.2, Le Plaisir n.13, Le Bonheur n.4, L'Innocence n.5)
* Minuet, Op. 19 n.3 (1893)
* Mazurka, Op. 19 n. 4 (1893)
* Gondoliera Op. 20 n.2 (1895)
* Danse rustique Op. 20 n.5 (1895)
* Chansonnette, Op. 22 (1896)
* Tarantella, Op. 23 (1896), dedicada a J. D. Harris Esq. Bath
* Tzig-Tzig (Danse magyare) (1898)
* Bourrée, Op. 24 (1902)
* Humoresque, Op. 26 (1902)
* Canzonetta (1903)
* Danse orientale (1903)
* Élegie (1903)
* Madrigal (1903)
* Harlequinade (1903)
* Prière (1904)
Per a violoncel també va escriure Twelve easy exercises (in progressive keys for the Cello) Op. 18, un recull de 12 estudis per a violoncel.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 9, pàg. 1457 (ISBN 84-239-4579-0)
* Campbell, Margaret. The Cambridge Companion to the Cello (en anglès). sisena edició. Cambridge: Cambridge University Press, 1999, p. 76. ISBN 0521629284.
* Gledhill, Oliver. W.H. Squire (1871-1963) Miniatures for cello and piano (en anglès). Booklet del CD "W.H. Squire Miniatures for cello and piano", 2016, NAXOS 8.571373

## Notes

* 1 2 3 Campbell, Margaret. The Cambridge Companion to the Cello (en anglès). sisena edició. Cambridge: Cambridge University Press, 1999, p. 76. ISBN 0521629284.
# William Jackson

William Jackson (Exeter, Devon, 29 de maig de 1730 - Exeter, 5 de juliol de 1803) fou un compositor anglès.
Fou deixeble de Travers, a Londres, i des de 1777 mestre de capella i organista de la catedral de la seva ciutat nadiua.
Compongué moltes òperes, entre elles, Lycidas, The Lord of the Mannor i The Methamorphosis; nombroses sonates per a piano, melodies, madrigals i música religiosa.
A més publicà les següents obres: 30 letterson various subjects (1782); Observations on the present State of music (1791), i The fou rages together with assays on various subjects (1798).

## Referències

* ↑ Tom núm. 28, segona part, pàg. 2.346 de l'Enciclopèdia Espasa
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Cub xato

En geometria, el cub xato és un dels tretze políedres arquimedians. Té 38 cares, 6 de les quals són quadrades i 32 triangulars, 60 arestes i a cadascun dels seus 24 vèrtex i concorren una cara quadrada i quatre cares triangulars. És un sòlid quiral que es presenta en dues formes enantiomorfes.

## Àrea i volum

Les fórmules per calcular l'àrea A i el volum V d'un cub xato tal que les seves arestes tenen longitud a són les següents: ${\begin{aligned}&A=\left(6+8{\sqrt {3}}\right)a^{2}\\&V=\left({\frac {3}{8}}{\sqrt {3R^{2}-1}}+{\sqrt {4R^{2}-2}}\right)a^{3}\\\end{aligned}}$
On R és el radi de l'esfera circumscrita.

## Esfera circumscrita

El radi R de l'esfera circumscrita és:
    $R=a{\sqrt {\frac {3-t}{4\left(2-t\right)}}}$
On a és la longitud de les arestes i t és la constant tribonacci (el limit al que tendeix la raó entre dos nombres consecutius de l'extensió de la successió de Fiboncci basada en començar per tres nombres: 0,0 i 1 i obtenir cada nombre com a suma dels tres anteriors), és a dir la solució real de l'equació:
    $t^{3}-t^{2}-t-1=0\,$
Que aplicant la fórmula de l'equació de tercer grau dona:
    $t={\frac {1}{3}}\left(1+{\sqrt[{3}]{19-3{\sqrt {33}}}}+{\sqrt[{3}]{19+3{\sqrt {33}}}}\right)$

## Dualitat

El políedre dual del cub xato és l'icositetràedre pentagonal.

## Simetries

El grup de simetria del cub xato és; el grup octàedric $O\cong S_{4}$. de les simetries que preserven les orientacions del cub, l'octàedre, i de l'octàedre.

## Políedres relacionats

El cub xato es pot obtenir a partir del cub a base de separar les 6 cares quadrades i girar-les lleugerament fins que l'espai entre elles es pugui omplir per corones de triangles equilàters.
* Cub
* Cuboctàedre
* Cub xato

## Vegeu també

* Políedre de Johnson
* Políedre de Catalan
* Políedre regular

## Bibliografia

* H. M. Cundy & A. P. Rollett. I modelli matematici. Milà: Feltrinelli, 1974.
* Dedò, Maria. Forme, simmetria e topologia. Bolonya: Decibel & Zanichelli, 1999. ISBN 88-08-09615-7.

## Enllaços externs

* Paper models of Archimedean solids
* Snub cube Article sobre el cub xato a mathworld.
# William Reeve

William Reeve (Londres, 1757 - 22 de juny de 1815) fou un compositor anglès.
A Totnes fou organista i de l'església de St. Martin in the Fields de Londres i el 1802, adquirí la propietat del Wells Theater de Sadler.
Per al Covent Garden londinenc va compondre una sèrie de comèdies líriques, pantomimes, balls i òperes, podent citar entre les últimes: La torre rodona (1797): Thomas i Susana (1799); La caravana (1803) i El plomall blanc (1806).
En col·laboració amb Mazzinghi, va compondre les òperes Ramah-Droog (1798); The Turnpike gate (1799), i Paul and Virginie (1800).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49, pàg. 1470 (ISBN 84 239-4549-9)
# William Rockstro

William Rockstro (North Cheam, comtat de Surrey, 5 de gener de 1823 - Londres 2 de juliol de 1895) fou un compositor i musicògraf anglès.
Estudià en el seu país i en el Conservatori de Leipzig des de 1845 al 1846, rebent lliçons de Mendelssohn i Hauptmann. Compositor i executant notable, es distingí més com a musicògraf i didàctic.
Entre les seves obres més importants i figuren les següents: Història general de la Música (1886); Vida de Haendel (1883); Mendelssohn (1884), i La cantant Jenny Lind (1891).
Com a compositor cultivà el lied amb molt d'encert. Mostrant trobar-se influït considerablement per l'estil de Mendelssohn. Aquesta circumstància és particularment apreciable en el seu oratori El Bon Pastor, estrenat en el festival de Gloucester el 1886.
També és autor d'un tractat d'Harmonia (1881) i un altre de Contrapunt (1882), així com diverses composicions per a piano, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 51, pàg. 1115 (ISBN 84-239-4551-0)
# Ruta 7 del metro de Nova York

La Ruta 7 Flushing Local and Express és un servei de ferrocarril metropolità subterrani del Metro de Nova York, Estats Units d'Amèrica. La ruta 7 fa serveis locals i exprés al llarg de la línia Flushing Line, els locals simbolitzats per una rodona i els exprés per un rombe.
Els serveis locals operen durant tot el dia i els serveis de tipus exprés en hora punta direcció a zones congestionades (direcció Times Square-42nd Street als matins, a Flushing-Main Street durant les tardes) entre les 6:30 i 22:00 els caps de setmana. El servei exprés a Manhattan també funcionen després dels partits a Shea Stadium.
A diferència d'altres metros, cada servei no correspon a una única línia, sinó que un servei pot circular per diverses línies de ferrocarril. El servei 7, tant el local com l'exprés, a diferència de la resta de rutes del sistema neoyorquí només circula per una línia:
| Línia | << | >> | Vies | Temps |
| Flushing Line | Times Square-42nd Street | Flushing-Main Street | local; exprés | sempre; hora punta cap a zones congestionades |
# Ruta D del metro de Nova York

La Ruta D Sixth Avenue Express és un servei de ferrocarril metropolità subterrani del Metro de Nova York, als Estats Units d'Amèrica.
Els serveis són tot el dia des de Norwood-205th Street a Norwood (Bronx), fins Coney Island-Stillwell Avenue a Coney Island (Brooklyn) via Central Park West.
El servei és de tipus local al Bronx i exprés a Manhattan i Brooklyn. Encara que en hores punta circulen trens exprés en direcció a zones congestionades (al matí cap a Manhattan, i a la nit des de Manhattan) al llarg de Concourse Line.
A diferència d'altres metros, cada servei no correspon a una única línia, sinó que un servei pot circular per diverses línies de ferrocarril. El servei D utilitza les següents línies:
| Línia | << | >> | Vies | Temps |
| Concourse Line | tota la línia | tota la línia | local (exprés hora punta cap a zones congestionades) | sempre |
| Eighth Avenue Line | 145th Street | 59th Street-Columbus Circle | exprés | sempre |
| Sixth Avenue Line | 59th Street | Broadway-Lafayette Street | exprés | sempre |
| Chrystie Street Connection | tota la línia | tota la línia | exprés | sempre |
| Manhattan Bridge north tracks | tota la línia | tota la línia | N/A | sempre |
| Fourth Avenue Line | nord de 36th Street | nord de 36th Street | exprés (local late nights) | sempre |
| West End Line | tota la línia | tota la línia | local | sempre |
# Ruta R del metro de Nova York

La Ruta R Broadway Local és un servei de ferrocarril metropolità subterrani del Metro de Nova York, als Estats Units d'Amèrica. El servei habitual enllaça les estacions de Forest Hills-71st Avenue i Bay Ridge-95th Street. A la nit opera com a llançadora entre 36th Street i Bay Ridge-95th Street.
El servei R és una de les dos rutes que tenen dos o més estacions amb el mateix nom. Les dues estacions amb el mateix nom són la 36th Street de la línia Queens Boulevard i la 36th Street a la línia Fourth Avenue, la primera a Queens i la segona a Brooklyn.
A diferència d'altres metros, cada servei no correspon a una única línia, sinó que un servei pot circular per diverses línies de ferrocarril. El servei R utilitza les següents línies:
| Línia | << | >> | Vies | Temps |
| Queens Boulevard Line | Forest Hills-71st Avenue | Queens Plaza | local | sempre menys a la nit |
| 60th Street Tunnel Connection | | | N/A | sempre menys a la nit |
| 60th Street Tunnel | | | local | sempre menys a la nit |
| Broadway Line | tota la línia | tota la línia | local | sempre menys a la nit |
| Montague Street Tunnel | | | N/A | sempre menys a la nit |
| Fourth Avenue Line | cap a 36th Street | cap a 36th Street | local | sempre menys a la nit |
| Fourth Avenue Line | 36th Street | Bay Ridge-95th Street | local | sempre (a la nit: no para a 53rd Street i 45th Street northbound) |
# Xacona

Xacona, chaconne o ciaccona, és una composició instrumental que inicialment (per bé que no ha estat confirmat), podria haver estat un ball popular d'origen hispànic, que aparegué al segle xvi, anàloga al passacaglia, de la qual es distingia probablement perquè hom mantenia la mateixa tonalitat en les diverses variacions sobre el baix obstinat.
S'estengué llavors a altres països d'Europa, transformant-se en un ball de caràcter noble interpretat per diversos instruments, en orquestra o solistes, esdevenint una peça de grans proporcions, en compàs binari o ternari, lenta i solemne, basada en la repetició i la variació d'un tema comprenent en general 4 o 8 compassos amb recuperació.
Entre els clàssics, fou conreada per Monteverdi, Frescobaldi, Rameau, etc. Ha esdevingut especialment coneguda la xacona corresponent al cinquè moviment de la Partita per a violí sol núm. 2, BWV 1004, de J.S. Bach, reescrita per al piano per Busoni.

## Referències

* 1 2 Machabey, Armand «Les origines de la Chaconne et de la Passacaille». Revue de musicologie, 25, 77/78, 1946, pàg. 2. DOI: 10.2307/926360.

## Bibliografia

* Machabey, Armand «Les origines de la Chaconne et de la Passacaille». Revue de musicologie, 25, 77/78, 1946, pàg. 1-21. DOI: 10.2307/926360.
# Xantipe

Segons la mitologia grega, Xantipe (grec antic: Ξανθίππη) va ser una filla de Doros, l'heroi epònim dels doris.
Casada amb Pleuró, li va donar diversos fills: Agènor, Estèrope, Estratonice i Laofonte.

## Referències

* ↑ Pseudo-Apol·lodor. Biblioteca, I, 7, 7

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, (Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209), 1997, pàg 220. ISBN 84-297-4146-1.
# Xaragall de les Alzines Sureres

El Xaragall de les Alzines Sureres és un xaragall del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situat en el sector central del terme de Castellcir, a llevant de Cal Manel. S'origina en terres de la masia de la Roca, al Pla de les Alzines Sureres, a llevant de la urbanització del Prat i a ponent de la Roca. Des d'aquell lloc davalla cap al sud deixant a ponent la urbanització de la Roureda i a llevant la Solella de la Roca. Passa a llevant de la masia de Cal Manel i s'aboca en el torrent de l'Embosta a sota i al sud-est d'aquesta masia i al nord de la de Mont-ras.

## Bibliografia

* GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció "Monografies", núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8.

## Enllaços externs

* El Xaragall de les Alzines Sureres i el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Èrp (Arieja)

Èrp (francès Erp) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Orgivèth

Orgivèth (en francès Orgibet) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Baulon (Arieja)

Baulon (francès Baulou) és un municipi francès del departament de l'Arieja i la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana

## Vegeu també

* Riu subterrani de la Boisha
# Península de Brunswick

La península de Brunswick és una península xilena, de la regió de Magallanes, situada a la part més austral del continent sud-americà. Orogràficament, forma part del sistema dels Andes Patagons Occidentals, i per això posseeix podsol, un tipus de sól que és bo pel cultiu. Actualment, aquests sòls estan ocupats majoritàriament per plantes farratgeres per al bestiar oví. Pel que fa als seus recursos, a part del bestiar oví, la península de Brunswinck posseeix grans reserves minerals, tant de carbó com de coure; en el primer cas, destaquen els més de 5.000 mantells carbonífers que es troben sota la seva extensa superfície, i per importància cal citar el jaciment de Cutter Cove, a la part sud-occidental de la península i la mina Pecket, en operació des del 1987. Aquesta presenta, a més, la major quantitat de població de la regió, ja que allí se situa la ciutat de Punta Arenas, que és la capital regional i, per tant, concentra el major nombre d'indústries manufactureres de la zona, entre les quals ressalten les pesqueres (krill) i les dedicades a l'elaboració de productes alimentaris a partir del bestiar oví. Compta també amb drassanes per a la construcció i reparació de vaixells, principalment navals, doncs aquesta península voreja l'estret de Magallanes, que la separa de l'illa de Xàtiva.

## Referències

* ↑ Cabrera, A. M.; Favero, A. del «Toponimía histórica de la Península de Brunswick» (en anglès). Anales del Instituto de la Patagonia, 13, 1982, pàg. 21–50. ISSN: 0085-1922.
* ↑ Castilla, Juan Carlos; Armesto, Juan J.; Martínez-Harms, María José. Conservación en la Patagonia Chilena: Evaluación del conocimiento, oportunidades y desafíos (en castellà). Ediciones UC, 2021-07-30. ISBN 978-956-14-2821-8.
* ↑ Austral, La Prensa. «Brunswick, el gran puerto del estrecho de Magallanes» (en castellà), 30-07-2022. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Peñaloza, Fernanda; Wilson, Jason. Patagonia: Myths and Realities (en anglès). Peter Lang, 2010. ISBN 978-3-03910-917-3.

## Vegeu també

* Estret de Magallanes
* Patagònia
# Xavier Ubach i Linares

Xavier Ubach i Linares (Mataró, 1933 - 5 de febrer 2025) és un locutor de ràdio i televisió, pintor i col·leccionista d'obres d'art.

## Carrera periodística

L'any 1951 inicia la seva trajectòria professional en el món de la radiodifusió a nivell local amb Ràdio Maresme de Mataró, tasca que combina amb la d'actor teatral. L'any 1955 té la possibilitat de participar en les primeres emissions de Televisió Espanyola, encara en règim de proves. I poc després forma una companyia de teatre amb Maria Rosa Roig, amb la que recorren la geografia catalana i acaben rebent el premi a millor actriu i millor actor en el Primer Concurs Regional d'Elencs Teatrals celebrat a Igualada. En aquesta època es produeix també la seva incursió en el món del cinema, protagonitzant tres pel·lícules del cineasta mataroní Joan Pruna (Don Palomo, Nosotros y las manzanas i El paraguas) per les que obté diversos premis d'interpretació.
A principis de 1964, entra a treballar als estudis de Radio Barcelona dirigint serials, i a principis dels anys setanta és nomenat cap d'emissions i programes. A finals dels anys setanta dirigeix el programa Ràdio Week End, en el que dona l'oportunitat de debutar a periodistes com Joaquim Maria Puyal, Constantino Romero, Jordi González, Josep Cuní o Ramon Pellicer. Entre 1973 i 1980, Ubach també fa de corresponsal cultural de Ràdio Nederland pel que fa a les emissions de parla hispana que aquest transmet a tot el món.
L'any 1973 comença a treballar als estudis de Miramar de Televisió Espanyola, com a redactor d'informatius. Primerament fa de reporter i locutor de les cròniques del Telediario i dels reportatges d'Informe Semanal, Panorama i Últimas Noticias. I a partir de 1975 es converteix en el presentador dels primers informatius en català per al circuit tancat de Catalunya.

## Pintor i col·leccionista

L'any 1992 es jubila i, a partir d'aquell moment se centra en la seva tasca com a col·leccionista d'obres d'art i pintor, especialitzant-se en l'aquarel·la. Exposa de forma individual en més de vint ocasions i participa en moltes mostres col·lectives a Mataró, Granollers, Sant Pol, Barcelona, Madrid, Marbella i Donòstia, entre d'altres.
L'any 2006 dona la seva col·lecció al Museu de Mataró.

## Referències

* ↑ UBACH, Xavier (2001). ”Ràdio Maresme: Tretze anys de vida”, Fulls del Museu Arxiu de Santa Maria, núm. 70
* ↑ TORRELLA i PINEDA, Josep (1992). “Els Inicis del cinema amateur a Catalunya i els seus anys daurats”, Cinematògraf: La historiografia cinematogràfica a Catalunya.
* ↑ “Xavier Ubach dona el seu fons d'art a la ciutat”, Portal Mataró (07-02-2006)

## Bibliografia

* AAVV.- Col·lecció particular. Donació Xavier Ubach. Patronat Municipal d'Acció Cultural de Mataró, 2007
# Tremolet

Tremolet (en francès Trémoulet) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Xeneretmus

Xeneretmus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels agònids.

## Taxonomia

* Xeneretmus latifrons (Gilbert, 1890)
* Xeneretmus leiops (Gilbert, 1915)
* Xeneretmus ritteri (Gilbert, 1915)
* Xeneretmus triacanthus (Gilbert, 1890)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Gilbert, C. H., 1890. A preliminary report on the fishes collected by the steamer Albatross on the Pacific coast of North America during the year 1889, with descriptions of twelve new genera and ninety-two new species. Proceedings of the United States National Museum v. 13 (núm. 797): 49-126.
* 1 2 Gilbert, C. H., 1915. Fishes collected by the United States Fisheries steamer "Albatross" in southern California in 1904. Proceedings of the United States National Museum v. 48 (núm. 2075): 305-380, Pls. 14-22.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Leipertz, S. L., 1985: A review of the fishes of the agonid genus Xeneretmus Gilbert. Proceedings of the California Academy of Sciences (Series 4) v. 44 (núm. 3): 17-40.
# Bocenac

Bocenac (francès Boussenac) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana