OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Synasellus intermedius

Synasellus intermedius és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba a la península Ibèrica: Portugal.

## Referències

* ↑ Braga, J. M., 1944. Note sur un genre d'Asellides nouveau du Portugal (Synasellus n. gen.) et description d'une sous-espèce nouvelle de ce genre. Publicaçoes do Instituto de Zoologia "Dr. Augusto Nobre" 17: 1–11.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Afonso, O., 1985. Un asellide nouveau (Crustacea, Isopoda) de la nappe phréatique du Douro: Synasellus intermedius sp. n. Publicações do Instituto de Zoologia "Dr Augusto Nobre" Faculdade de Ciencias do Porto (núm. 188): 1-8.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna ibérica (castellà)
* ↑ Biodiversidade em Portugal (portuguès)
* ↑ Reboleira, Ana Sofia P.S.; Paulo A.V. Borges; Fernando Gonçalves; Artur R.M. Serrano i Pedro Oromí, 2011. The subterranean fauna of a biodiversity hotspot region - Portugal: an overview and its conservation. International Journal of Speleology, 40 (1): 23-37.

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Discover Life (anglès)
* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Synchiropus randalli

Synchiropus randalli és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu fins als 12 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Xile, incloent-hi l'Illa de Pasqua.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1859. On the genus Callionymus of authors. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11. 128-130.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Clark, G. T. & R. Fricke. 1985. A new species of dragonet Synchiropus randalli, from Easter Island (Teleostei: Callionymidae). Proc. Biol. Soc. Wash. v. 98 (núm. 3): 539-543.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fishbase (anglès)
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso 24(2):1-132.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1981: Revision of the genus Synchiropus (Teleostei: Callionymidae). Theses Zoologicae v. 1: 1-194.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Syncrossus reversa

Syncrossus reversa és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Fa 10,3 cm de llargària màxima.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical, el qual viu a Àsia: Malàisia, Brunei i Indonèsia.

## Vida en captivitat

Degut al seu comportament agressiu, no és una espècie adequada per a aquaris comunitaris. A l'igual d'altres espècies de Syncrossus, cal que estigui acompanyat de 5 o més exemplars de la seua espècie per permetre-li formar un grup jerarquitzat.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Blyth, E., 1860. Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2): 138-174.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Roberts, T. R., 1989. The freshwater fishes of western Borneo (Kalimantan Barat, Indonesia). Mem. Calif. Acad. Sci. Núm. 14: i-xii + 1-210.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Kottelat, M., A. J. Whitten, S. N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1): 1-33.
* ↑ FishWise (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Loaches Online (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Kottelat, M., 2004. Botia kubotai, a new species of loach (Teleostei: Cobitidae) from the Ataran River basin (Myanmar), with comments on botiine nomenclature and diagnosis of a new genus. Zootaxa 401:1-18.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB (txec)
# Comtat de Lääne

El comtat de Lääne (estonià Läänemaa) és un dels comtats en què es divideix Estònia. La seva capital és Haapsalu.

## Govern Comtat

El govern del comtat (estonià: Maakonnavalitsus) és dirigit per un governador (estonià: maavanem), qui és nomenat pel govern d'Estònia per un termini de cinc anys.

## Municipis

El comtat se sotsdivideix en municipalitats. Hi ha un municipi urbà (estonià: linn - ciutat) i 9 municipis rurals (estonià: vallad - comunes) al comtat.
Municipis urbans:
* 1 Haapsalu
Municipis rurals:
* 2 Hanila
* 3 Kullamaa
* 4 Lääne-Nigula
* 5 Lihula
* 6 Martna
* 7 Noarootsi
* 8 Nõva
* 9 Ridala
* 10 Vormsi

## Enllaços externs

* Läänemaa Portal Arxivat 2013-07-11 a Wayback Machine. (en estonià)
* Govern del Comtat de Lääne Pàgina Oficial(en estonià)
# Sílvids

Els sílvids (Sylviidae) són una família d'ocells de mida petita que inclou un gran nombre d'espècies, si bé en època recent s'han separat un bon nombre, formant les famílies Phylloscopidae, Cettiidae, Acrocephalidae i Megaluridae o Locustellidae.

## Morfologia

* Tenen el plomatge suau i de colors apagats, terrosos, ocres, negres i rosats.
* No presenten dimorfisme sexual acusat.
* Tenen el típic bec estret i fi dels ocells insectívors.

## Alimentació

El seu aliment bàsic són els insectes que persegueixen entre la vegetació.

## Hàbitat

Aquesta família reuneix espècies molt característiques dels ambients palustres, que acostumen a nidificar en els canyissars. Són molt representatius de les zones humides dels Països Catalans.

## Distribució geogràfica

Viuen a Euràsia i Àfrica.

## Costums

Solen tindre un cant melòdic i agradable que emeten moltes vegades entre el fullam o amagats.

## Taxonomia

Arran els estudis de Gelang et al (2009), algunes espècies que estaven classificades com a timàlids, van passar a ser considerades dins els sílvids (Sylviidae). Més tard però, la major part van passar a ser classificades a una família diferent: els paradoxornítids (Paradoxornithidae). Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021), la família dels sílvids està formada únicament per dos gèneres, amb 34 espècies:
* Gènere Sylvia, amb 7 espècies.
* Gènere Curruca, amb 27 spècies.

## Referències

* ↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, planes 131-132. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 84-7306-354-6
* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987, pàgina 91. ISBN 84-315-0434-X
* ↑ Gelang, M.; Cibois, A.; Pasquet, E.; Olsson, U.; Alström, P.; Ericson, P.G.P. (2009). "Phylogeny of babblers (Aves, Passeriformes): major lineages, family limits and classification". Zoologica Scripta 38: 225-236.
* ↑ T Cai, A Cibois, P Alström, RG Moyle, JD Kennedy S Shao, R Zhang, M Irestedt, PGP Ericson, M Gelang, Y Qu, F Lei i J Fjeldså. 2019. Near-complete phylogeny and taxonomic revision of the world's babblers (Aves: Passeriformes). Molecular Phylogenetics and Evolution. Volum 130, Gener 2019, P. 346-356

## Enllaços externs

* Informació sobre les 415 espècies de sílvids (francès) i (anglès)
* Taxonomia d'aquesta família d'ocells (anglès)
# María Ribera

María Ribera (Madrid, 1765 - 1821) fou una actriu espanyola.
Filla del famós autor, i director de companyies, com s'anomenava llavors, Eusebio Ribera, començà com a dama de música o tiple, i per l'Excés de treball, ocasionat pels aplaudiments del públic, que la veia sobre l'escena amb particular agraïment, el 1788 sol·licità que se la rellevi de l'obligació de cantar les tonades, en les que es cansava en excés, per les moltes repeticions que els espectadors exigien.
En aquells temps restava soltera i vivia amb el seu pare, si bé poc temps després es casà amb el poeta Dionisio Solis i foren pares de diversos fills: Dionisio, que fou metge de cambra de la reina Isabel II, i, Emilio, metge del Senyoria de Biscaia. Estrena amb justes lloances, per la gràcia i naturalitat amb què el representà, el graciós paper de Doña Irene, en la comèdia de Leandro Fernández de Moratín El si de las niñas (gener de 1806).
L'il·lustre Moratín l'anomena diverses vegades amb elogi en les seves cartes a Dionisio Solis. Jubilada, a petició pròpia, per haver treballat en els teatres de Madrid més dels 25 anys marcats per assolir-la, es retira del teatre amb un nom gloriós.
El seu marit gran patriota, prengué part en la guerra del Francès, caient presoner dels imperials en la funesta Batalla d'Uclés, sent la seva esposa la que, a força de diligències i súpliques, aconseguí assolir la seva llibertat.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 340 (ISBN 84-239-4551-0)
# Mastacembelus shiloangoensis

Mastacembelus shiloangoensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels mastacembèlids.

## Descripció

* Fa 14,4 cm de llargària màxima.
* 25-27 espines i 72-85 radis tous a l'aleta dorsal.
* 3 espines i 66-79 radis tous a l'aleta anal.
* Nombre de vèrtebres: 86-88.
* Aleta pectoral de color blanc sense taques ni marques.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: la República Democràtica del Congo.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Prague. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Vreven, E. J., 2004. Aethiomastacembelus shiloangoensis, a new spiny-eel from the Shiloango River basin, Africa (Synbranchiformes: Mastacembelidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 15 (núm. 2): 97-104.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Vreven, E.J., 2005. Mastacembelidae (Teleostei; Synbranchiformes) subfamily division and African generic division: an evaluation. J. Nat. Hist. 39(4):351-370.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Trichomycterus lewi

Trichomycterus lewi és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Veneçuela.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lasso, C. A. & F. Provenzano. 2002. Dos nuevas especies de bagres del género Trichomycterus (Siluriformes: Trichomycteridae) de la Gran Sabana, Escudo de las Guayanas, Venezuela. Rev. Biol. Trop. v. 50 (núm. 3-4): 1139-1149.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Polyipnus polli

Polyipnus polli és una espècie de peix pertanyent a la família dels esternoptíquids.

## Descripció

* Fa 5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 250 i 600 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: des del Marroc fins a Namíbia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Schultz, L. P., 1961. Revision of the marine silver hatchetfishes (family Sternoptychidae). Proceedings of the United States National Museum v. 112 (núm. 3449): 587-649.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Harold, A. S., 1994. A taxonomic revision of the sternoptychid genus Polyipnus (Teleostei: Stomiiformes) with an analysis of phylogenetic relationships. Bull. Mar. Sci. 54(2):428-534.
* ↑ Quéro, J.-C., J.C. Njock i M.M. de la Hoz, 1990. Sternoptychidae. p. 275-282. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* ↑ Andriyashev, A.P. i N.V. Chernova, 1995. Annotated list of fishlike vertebrates and fish of the arctic seas and adjacent waters. J. Ichthyol. 35(1):81-123.
* ↑ Badcock, J., 1984. Sternoptychidae. p. 302-317. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. vol. 1. UNESCO, París.
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1993. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Namibia. FAO, Roma, Itàlia. 250 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Roestes itupiranga

Roestes itupiranga és una espècie de peix de la família dels cinodòntids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,2 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 39.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tocantins al Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Günther, A., 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5: i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Menezes, N. A. & C. A. S. de Lucena, 1998. Revision of the subfamily Roestinae (Ostariophysi: Characiformes: Cynodontidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 9 (núm. 3): 279-291.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J., 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey, Estats Units. 672 p.
* Menezes, N. A., 1974: Redescription of the genus Roestes (Pisces, Characidae). Papéis Avulsos do Departamento de Zoologia (São Paulo) v. 27 (núm. 17): 219-225.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Prada-Pedreros, S., 1997: Primer registro del género Roestes (Gunter, 1864) (Pisces: Characidae) para Colombia. Caldasia v. 19 (núms. 1-2): 353-354.
* Toledo-Piza, M., 2003. Cynodontidae (Cynodotids). p. 234-237. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ronda de la Universitat

La Ronda de la Universitat forma part del circuit de les antigues Rondes de Barcelona, que separen la Ciutat Vella de la ciutat nova o Eixample. Connecta la plaça de la Universitat amb la plaça de Catalunya.

## Història

El seu nom prové de l'edifici històric de la Universitat de Barcelona, que des de 1871 va acollir tots els ensenyaments universitaris de la ciutat.

## Edificis i monuments

Prop de la cantonada amb Pelai, hi ha la Font del Trinxa, obra de l'escultor Josep Campeny i Santamaria (Igualada, 1858 - Barcelona, 1922). A la ronda hi ha catalogats com a béns culturals d'interès local l'edifici d'oficines de l'antiga Hispano Olivetti (núm. 18) i la botiga de Paviments Escofet (núm. 20), on actualment hi ha un supermercat ecològic.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor dels carrers». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 17 octubre 2021].

## Vegeu també

* Hodonímia de Barcelona
* Història de Barcelona
* Urbanisme de Barcelona
# Rosalind Frances Ellicott

Rosalind Frances Ellicott (Cambridge, Anglaterra, 14 de novembre de 1857 - Birchington-on-Sea, Kent, Regne Unit, 5 d'abril de 1924) fou una compositora anglesa.
Estudià en la Reial Acadèmia de Música i el 1882 fundà la Haendel Society, de Londres.
És autora de les obres següents:
* Una Obertura (Gloucester, 1886)
* Elysium (Gloucester, 1889)
* Radiant sister of the dawn (1887)
* Bring the Bright Garlands
* Henry of Navarra (1894)
* Fantasies per a piano i orquestra, quartets, trios, duets i lieder

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 19, pàg. 873 (ISBN 84-239-4519-7)
# Roser Salicrú i Lluch

Roser Salicrú i Lluch (Mataró, 8 d'agost de 1967) és doctora en geografia i història medieval per la Universitat de Barcelona (UB) (1996). És Investigadora Científica al Departament de Ciències Històriques-Estudis Medievals de la Institució Milà i Fontanals (IMF) del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) a Barcelona. Des del 2010 és coordinadora del grup de recerca consolidat per la Generalitat de Catalunya «La Corona catalanoaragonesa, l'Islam i el món mediterrani» (CAIMMed). És autora de cinc monografies i editora de sis més. Ha publicat més d'una vuitantena de capítols de llibre i una quarantena d'articles de revista. Des del 2010 dirigeix la revista Anuario de Estudios Medievales. Des de juny del 2017 és membre numerària de la Secció Històrico-Arqueològica de l'Institut d'Estudis Catalans.
Les seves línies de recerca s'han orientat en quatre línies temàtiques: els contactes entre la cristiandat i l'islam, l'esclavitud i el captiveri, la construcció naval i la navegació, i els viatges i els viatgers. La seva investigació ha tingut com a marc espacial la Mediterrània occidental i com a arc cronològic els segles XIV i XV.

## Referències

* ↑ «La Secció Històrico-Arqueològica de l'IEC incorpora cinc nous membres numeraris». Institut d'Estudis Catalans, 01-06-2017. [Consulta: 12 juny 2019].
* ↑ Riera i Melis, Antoni «Nous membres: Secció Històrico-Arqueològica: membres numeraris: Roser Salicrú i Lluch». Institut d'Estudis Catalans. Memòria: curs 2016-2017, 2018, pàgs. 69-71 [Consulta: 15 novembre 2023].
* ↑ Riera i Melis, Antoni «Roser Salicrú i Lluch». Catalan Historical Review, núm. 11, 2018, pàgs. 183-184 [Consulta: 15 novembre 2023].
# Rudolf Vohanka

Rudolf Vohanka (Vinařice, Ústí nad Labem, Bohèmia, 28 de desembre de 1880 - Praga, Txèquia, 6 d'abril de 1963) fou un compositor txec. Estudià composició a Viena, ampliant allà els coneixements que havia rebut del seu pare, que també fou un músic distingit. Es va fer notar com a autor de lieder i obres corals. A més va escriure, un quartet, per a instruments d'arc; un altre amb piano; l'oratori Johannes Hus, i el melodrama Petrus legende.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 69, pàg. 904 (ISBN 84-239 4569-3)
# Rudolph Palme

Rudolph Franz Robert Palme (Barby, Sachsen-Anhalt, 23 d'octubre de 1834 - Magdeburg, 8 de gener de 1909) fou un organista i compositor alemany.
Va ser deixeble de Ritter i va rebre els títols de director de música i després de professor. Va publicar un gran nombre de composicions per a orgue, sonates, preludis per a corals, una fantasia de concert amb cor d'homes; Ogelweilu, per a solo, cor mixt i orgue; Das erste Orgelbuch, un Mètode d'orgue, un Mètode de piano (3.ª ed., 1908), i un gran nombre de cants per a veus mixtes i per a veus iguales, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 41, pàg. 406-07 (ISBN 84-239-4541-3)