OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Montserrat Ferrer i Bech

Montserrat Ferrer i Bech (Palafrugell, 1 de maig de 1951) és una empresària catalana i propietària de la fleca Can Baldiri de Palafrugell. Filla de Josep Ferrer i Lloveras i Maria Bech i Frigola, Montserrat Ferrer va estudiar al col·legi Vedruna de Palafrugell i als 15 anys va decidir començar a treballar al negoci familiar, ocupant-se de la botiga. Montserrat Ferrer es va casar l'any 1976 amb Josep Sagué Xargay de Castell d'Aro que també era flequer. Varen tenir dos fills, Martí i Regina.
El 1988 els pares es varen jubilar i Monserrat Ferrer i el seu germà Baldiri varen agafar el relleu, dirigint l'empresa fins al 2018. En aquests 30 anys van modernitzar l'obrador i també la fórmula per elaborar el pa.
Els seus productes, com els croissants, són un dels atractius comercials identitaris de la vila. Especialitzada en la elaboració artesanal i venda de pa, brioixeria i fruits secs torrats amb forn de llenya.
L'Ajuntament de Palafrugell els atorgà el Diploma al Mèrit Ciutadà en el plenari municipal del 29 de juliol de 2014 com a reconeixement a la seva trajectòria de més de 150 anys. La història de la fleca va començar l'any 1856.

## Referències

* 1 2 B. Miquel, Pep «Josep Ferrer Lloveras». El Punt, 19-06-1985, p. 35.
* 1 2 3 Bartomeu, Josep Maria «Fleca Can Baldiri». Diari de Girona, 16-10-2011, p. 76.
* ↑ Abarca, Puri «Baldiri Ferrer». Crònica d'un any 2014, p. 86.
* ↑ Roca Scwämmle, Adrià. «La fleca de can Baldiri, l'art de fer pa de manera artesanal». A: L'Abans. Palafrugell. Recull gràfic 1870-1965, pp. 161-163.
* ↑ «Reconeixen el Fraternal i Can Baldiri de Palafrugell». El Punt Avui [Palafrugell], 01-07-2014.
* ↑ «Fleca Can Baldiri, més de 150 anys amb "les mans a la massa"». Revista del Baix Empordà, núm. 46, 9-2014.
# Montserrat Salgado Romero

Montserrat Salgado Romero (Badalona, 1963) és una empresària i administrativa catalana que va ser regidora de Cultura i Ciutadania de l'Ajuntament de Badalona entre 2011 i 2015 durant el govern de l'alcalde Xavier Garcia Albiol (PP).
Ha estudiat Ciències Econòmiques i professionalment s'ha dedicat a tasques administratives, comercials i organitzaves; també va ser sòcia d'una empresa immobiliària.
El 2011 va entrar com a independent a les llistes electorals municipals del Partit Popular de Badalona en la posició número 10, i va ser resultar elegida per primera vegada com a regidora a l'ajuntament. En la constitució del govern, se la va nomenar regidora de Cultura i Ciutadania, sense experiència en aquest sector i sense haver estat vinculada mai a cap entitat cultural ciutadana. Durant l'exercici del seu càrrec va optar per continuar amb el que s'havia estat fins aleshores a la ciutat, però afegint el condicionant de l'austeritat i buscant promocionar molt més la cultura local.
A final de mandat va ser part d'una polèmica, quan va ser destituïda la gerent de l'empresa Badalona Cultura, Naomi Daniel,de forma fulminant. Des del govern s'adduí que va ser perquè es volia nomenar algú relacionat amb els àmbits de gent gran i dona, que es volien potenciar al final del mandat, però els comentaris que corrien per l'Ajuntament és que existia una relació tensa entre Daniel i Salgado.
Tot i que Garcia Albiol va conservar pràcticament tots els regidors del seu mandat, a les següents eleccions no va ser inclosa en les llistes electorals del PP.

## Referències

* 1 2 3 «Nou consistori». Bétulo. Revista d'informació de Badalona, núm. 116, juliol 2011.
* 1 2 3 Membrives, Marta «"Crearem diverses taules assessores"». El Punt Avui, 23-07-2011.
* ↑ Muñoz, Sara «Albiol cessa la cap de Cultura i apostarà per un entès en Gent Gran i Dona». El Punt Avui, 06-02-2014.
* ↑ Redacció «Albiol confia en els seus actuals regidors per als primers llocs de la llista electoral». Diari de Badalona, 17-04-2015. Arxivat de l'original el 2016-12-20 [Consulta: 14 desembre 2016].
# Monument als Xiquets de Valls

El Monument als Xiquets de Valls és un monument dedicat als Xiquets de Valls, nom donat a les dues primeres colles castelleres, obra de l'escultor català Josep Busquets i Òdena. Està situat al passeig dels Caputxins de Valls, tocant a la plaça de la Font de la Manxa.
És una piràmide de secció triangular amb representacions de tres castells: un 4 de 9 sense folre, un pilar de 6 i un 2 de 7, amb una amplada a la base de 2 m, 1,5 m i 1 m respectivament. El pes aproximat de la piràmide és d'unes 25 tones de pedra sorrenca i l'alçada és d'11,70 m. La base té 4 cares, amb els escuts de les províncies catalanes. Damunt hi ha un plafó independent de la piràmide, amb un alt relleu representant els grallers. Darrere hi ha l'escut de Valls. L'alçada d'aquesta base és de 2,40 m que, sumats als de la piràmide donen una altura total de 14,6 m.
La inauguració del monument, feta el 22 de juny del 1969, comptà amb la participació de totes les colles aleshores existents: els Castellers de Barcelona, els Castellers de Vilafranca, la Colla Nova dels Xiquets de Tarragona, la Colla Vella dels Xiquets de Tarragona, la Colla Vella dels Xiquets de Valls, els Minyons de l'Arboç i els Nens del Vendrell.

## Referències

* ↑ «Monument als Xiquets de Valls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
* ↑ «Valls 1969». lafura.cat. Arxivat de l'original el 2011-12-30. [Consulta: 26 març 2012].
* ↑ «Monument als Castells». Ajuntament de Vall. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 26 maig 2011].
* ↑ «Jaume Borràs Fabregat». La Veu de la Colla Vella. Colla Vella dels Xiquets de Valls [Valls], núm. 103, 6-2007, p. 24 [Consulta: 9 gener 2013].

## Vegeu també

* Llista de monuments castellers
* Llista de monuments de Valls

## Enllaços externs

* Monument als Xiquets de Valls a YouTube
# Mopsos (fill d'Apol·lo)

D'acord amb la mitologia grega, Mopsos (en grec Μόψος), va ser un endeví, fill d'Apol·lo (o de Raci) i de Manto.
S'atribueix a Mopsos la fundació de la ciutat de Colofó. Duia l'oracle d'Apol·lo al santuari de Claros, i va competir en l'art de l'endevinació amb un altre gran endeví d'aquell temps, Calcant, que aleshores tornava de la guerra de Troia. Mopsos va vèncer fàcilment, i Calcant es va suïcidar per vergonya. Un cop mort Calcant, Mopsos es va unir a Amfíloc que acompanyava Calcant, mentre els seus companys es dispersaven per Pamfília, Cilícia i Síria. Mopsos i Amfíloc van fundar la ciutat de Malos. Amfíloc va tornar a Argos, i Mopsos es quedà com a rei a la ciutat. Però en arribar a Argos, a Amfíloc no li va agradar la situació en què es trobava la ciutat i tornà a Malos, on va reclamar el poder a Mopsos. Mopsos no va cedir i es van batre en combat singular, on van morir tots dos.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 373. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 153. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Moralitat i cinema

Moralitat i cinema: primera revista catòlica d'informació cinematogràfica, va ser una publicació reusenca que sortí el 1935.
De periodicitat mensual, tan sols en van sortir dos números (1, V-1935, 2 VI-1935). Mida quart, tenia 16 pàgines. Una secció, "Noves", tenia dues columnes. Se'n conserva una col·lecció a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus i altres a la biblioteca del Centre de Lectura de Reus.
Publicà textos de crítiques cinematogràfiques de diversos diaris barcelonins, sobretot d'El Matí i El Correo Catalán. De tendència catòlica i dretana, defensà els valors patriòtics, baronívols i de sacrifici. S'hi feien crítiques morals sobre les pel·lícules que es projectaven a les sales de l'època, i s'inserien articles d'altres diaris per fer-ne les pròpies valoracions. Publicaven un gràfic amb els títols dels films, on, amb un sistema numèric indicaven si la pel·lícula era òptima o dolenta, si tothom la podia veure o no era apta.
La mateixa revista es definia així: "Aquesta revista [...] ve a omplenar un buid, sentit pels directors de cinemes catòlics, col·legis, sales parroquials i per tantes famílies que, no volen renunciar a projectar o veure els films que s'estrenen, volen tindre un judici cert sobre l'espectacle que s'anuncia [...] tindran a mà un judici clar i concret per cada film [...] d'afectuosa acullida de part de l'autoritat eclesiàstica a la que, com a catòlics, fem submissió filial i absoluta"
De la seva aparició se'n va fer ressò La Vanguardia, en l'edició del 25 de maig de 1935, dins la secció de Cinematografía, amb un comentari valoratiu i, fins i tot, reproduint-ne un article. Quatre pàgines abans, en la secció de Notas comarcales, l'apartat de Tarragona refereix que "Ha aparecido en ésta una revista titulada «Moralitat i Cinema», que, como el título indica, se propone intervenir y orientar a fin de moralizar el ambiente cinematográfico".

## Referències

* ↑ «La Segona República a Tarragona a través de la premsa local. Part II. 'Tarragona dimensió ciutadana'» (PDF) p. 30. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Biblioteca Pública de Tarragona, 18-04-2006. Arxivat de l'original el 17 de març 2014. [Consulta: 17 març 2014].
* ↑ «Moralitat i cinema». [Consulta: 25-II-2014].
* ↑ «Moralitat i cinema». [Consulta: 25-II-2014].
* ↑ La Premsa a la província de Tarragona durant la Segona República 1931-1936. Tarragona: Diputació de Tarragona, 1996, p. 446-448. ISBN 848861828X.
* ↑ «Propòsit». Moralitat i cinema, núm. 1, 5-1935, pàg. 1.
* ↑ «Hemeroteca La Vanguardia», 25-05-1935. [Consulta: 17 març 2014].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Morgan Kingston

Morgan Kingston (Wednesbury, Nottinghamshire, 16 de març de 1881 - Londres, setembre de 1936) fou un tenor anglès. El seu nom de naixença era Alfred Webster Kingston, d'origen humil, ja que començà la seva vida com obrer en unes mines, quan tenia vint-i-set anys, cantà en una festa benefica, cridant poderosament l'atenció per la bellesa i potència de la seva veu de tenor.
Aconsellat per diversos mestres emprengué la carrera del cant, que seguí durant tres anys, presentant-se en públic com a cantant d'oratoris i de concert. L'èxit assolit en la seva pàtria l'induïa a marxar als Estats Units, i el 1913 ja debutava amb grans aplaudiments en el Century Theatre, de Nova York, interpretant el Radamès d'Aida.
El 1912 la companyia Philarmonic Dippel l'escoltà cantant i el contractà per l'Òpera de Chicago però la companyia Dippel canvià d'empresa i Kingston es trobà cantant amb molt d'èxit, Lohengrin, Samson et Dalila, La Bohème, Tosca, Pagliacci, Carmen...Tot en anglès, ja que era la política de la companyia, malgrat que Kingston dominava el francès, l'italià i l'alemany. El tenor podia prendre el paper de 50 òperes diferents.
El 1913 cantà a Washington en la Casa Blanca davant del president Woodrow Wilson i la seva esposa.
El 1916 entrà a formar part del quadre permanent del Metropolitan Opera House, on actuà vuit temporades seguides alternant amb els artistes més eminents del món, com Enrico Caruso i d'altres. El 1924 retornà a Europa, dedicant-se des de llavors, principalment, al concert i l'oratori, la seva primera especialitat artística.

## Bibliografia

* Apèndix núm. 6, pàg. 765, de l'Enciclopèdia Espasa. ISBN 84-239-4576-6
# Moscow Raceway

El Moscow Raceway és un circuit de curses situat prop de Syčëvo, a l'óblast de Moscou, a uns 80 km a l'oest de Moscou, Rússia.

## Història

Els treballs de construcció de la pista, dissenyada per l'arquitecte alemany Hermann Tilke, van començar a l'octubre del 2008 i després d'un període d'interrupció es van reiniciar el juny del 2010. Van finalitzar a mitjan 2012 i la instal·lació es va inaugurar el 13 de juliol.
Les primeres competicions que s'hi van organitzar van ser les de les World Series by Renault, del 14 al 15 de juliol del 2012; a més, el circuit es va incloure al calendari de la temporada 2012 del Campionat del Món de Superbike, amb un cap de setmana de curses celebrat a l'agost. El 2013, el circuit també va acollir el Campionat Mundial de Turismes i el DTM.

## Traçat

El circuit compta amb un total de 18 configuracions diferents, que van des d'un màxim de 4,070 km fins a un mínim d'1,357 km de longitud. N'hi ha dues de principals, una de 3,955 m de longitud per a curses d'automobilisme i l'altra, de 3,931 km, destinada a les curses de motociclisme.

### Exemples de configuracions

* "Grand Prix núm. 1"
* "Grand Prix núm. 9"
* "Sprint núm. 1"
* "SuperSprint núm. 1"

## Referències

* ↑ «Moscow Raceway is the only international level race track in the Moscow region» (en anglès). moscovery.com.
* ↑ «Moscow to start construction work this week» (en anglès). gpupdate.net. GPUpdate, 30-09-2008. [Consulta: 31 gener 2011].
* ↑ «Quick info sheet - Moscow Raceway» (en anglès). worldsbk.com. Arxivat de l'original el 13/1/2013.
* ↑ «Moscow Raceway Ground Laying Ceremony» (en anglès). Moscow Raceway, 02-10-2008. Arxivat de l'original el 31/12/2012.
* ↑ «Active construction» (en anglès). Moscow Raceway, 24-06-2010. Arxivat de l'original el 31/12/2012.
* ↑ «Moscow Raceway: Russian day at the brand new track» (en anglès). Moscow Raceway, 15-07-2012. Arxivat de l'original el 31/12/2012.
* ↑ «Superbike: ufficiale, dal 2012 si va in Russia a Mosca» (en italià). CdM Edizioni, 22-09-2011.
* ↑ «Racing Calendar of Season 2013» (en anglès). Speedsport Magazine.
* ↑ «Track - Configurations» (en anglès). Moscow Raceway. Arxivat de l'original el 19/7/2012.

## Enllaços externs

* Moscow Raceway - Lloc web oficial (rus)
# Motiu musical

En música, un motiu és una idea musical curta, un fragment musical o successió de notes destacat, que té una importància especial o és característic d'una composició. Un motiu pot tenir una o més cèl·lules melòdiques, rítmiques o harmòniques, i és l'element més petit d'un tema musical susceptible de ser analitzat, que conserva una identitat com a idea musical. Els motius més freqüents són els motius melòdics, definits per una breu fórmula melòdica.
Un motiu associat amb una persona, lloc, o idea s'anomena un leitmotiv. Ocasionalment tal motiu és un criptograma musical del nom implicat.
Hi ha qui distingeix motiu de figura, entenent que un motiu es mostra en primer pla mentre que una figura és al rerefons.
Qualsevol motiu es pot utilitzar per a construir una melodia, tema o obra completa. El desenvolupament musical utilitza una figura clara que posteriorment s'altera i es repeteix al llarg d'una peça o secció d'una peça de música, garantint la seva unitat. Dins la música occidental tal desenvolupament motivic té les seves arrels en les sonates de Domenico Scarlatti i la forma sonata de l'època de Joseph Haydn i Wolfgang Amadeus Mozart. Possiblement fou Ludwig van Beethoven qui elaborà aquesta tècnica en el seu grau màxim: el famós "motiu del destí", el patró de tres notes curtes seguides per una de llarga, que obre la seva Cinquena simfonia i reapareix al llarg de la mateixa n'és l'exemple més conegut.

## Vegeu també

* Leitmotiv

## Referències

* ↑ Nattiez, Jacques-Jean, Musicologie générale et sémiologie, 1987.
* ↑ Scruton, Roger (1997). The Aesthetics of Music. Oxford: Clarendon Press. ISBN 0-19-816638-9.
# Moxostoma lachneri

Moxostoma lachneri és una espècie de peix de la família dels catostòmids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 44 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Geòrgia i Alabama.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S. 1820. Ichthyologia Ohiensis [Part 6]. Western Rev. Misc. Mag. v. 2 (núm. 5). 299-307.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1956: Studies of the catostomid fishes of the genus Moxostoma, with descriptions of two new species. Memoirs of the Cornell University Experimental Station Núm. 343: 1-56, Pls. 1-5.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1957: The systematic status of the suckers of the genus Moxostoma from Texas, New Mexico and Mexico. Tulane Studies in Zoology v. 5 (núm. 12): 291-318.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1957: Distributional and nomenclatural notes on the suckers of the genus Moxostoma. Copeia 1957 (núm. 2): 154-155.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Moxostoma pappillosum

Moxostoma pappillosum és una espècie de peix de la família dels catostòmids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 45 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: des de Virgínia fins a Carolina del Sud.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1956: Studies of the catostomid fishes of the genus Moxostoma, with descriptions of two new species. Memoirs of the Cornell University Experimental Station Núm. 343: 1-56, Pls. 1-5.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1957: The systematic status of the suckers of the genus Moxostoma from Texas, New Mexico and Mexico. Tulane Studies in Zoology v. 5 (núm. 12): 291-318.
* Robins, C. R. i E. C. Raney 1957: Distributional and nomenclatural notes on the suckers of the genus Moxostoma. Copeia 1957 (núm. 2): 154-155.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mugilogobius paludis

Mugilogobius paludis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia: des del sud de Queensland fins a Austràlia Meridional.

## Referències

* ↑ Smitt F. A. 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius, with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. 1993. Coastal fishes of south-eastern Australia. University of Hawaii Press. Honolulu, Hawaii. 437 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mugilogobius zebra

Mugilogobius zebra és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de Sulawesi (Indonèsia).

## Referències

* ↑ Smitt F. A. 1900. Preliminary notes on the arrangement of the genus Gobius, with an enumeration of its European species. Öfvers. Kongl. Vet.-Akad. Förh. v. 56 (núm. 6). 543-555.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.