OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Redmon

Redmon és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 199 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Redmon tenia 199 habitants, 84 habitatges, i 58 famílies. La densitat de població era de 512,2 habitants/km².
Dels 84 habitatges en un 31% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 27,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.375 $ i la renda mediana per família de 45.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.625 $ mentre que les dones 30.625 $. La renda per capita de la població era de 17.020 $. Aproximadament el 13,5% de les famílies i el 19,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Redmon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Redmon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Edifici del Banc Hispano Colonial

L'Edifici del Banc Hispano Colonial està situat a la Via Laietana, 3-3 bis cantonada amb el carrer d'Àngel Baixeras, 9 de Barcelona, i està catalogat com a bé amb elements d'interès (Categoria C).

## Història

Va ser projectat el 1911 per l'arquitecte Enric Sagnier i enllestit el 1913 com a seu del Banc Hispano Colonial, entitat promotora de l'obertura de la Via Laietana, essent el primer edifici de la nova avinguda. Actualment allotja un hotel.

## Descripció

Consta de soterrani, planta baixa i quatre pisos, amb torres emmerletades als dos extrems i la cantonada (aquesta darrera més alta), i és una mostra dels sistemes constructius moderns, que eliminen els murs de càrrega i permeten obrir grans finestrals a les façanes. Aquests abasten també els baixos, on hi ha un portal d'arc de mig punt sota cada torre.
En aquesta obra, Sagnier explorà la tipologia d'edifici d'oficines, que hauria de marcar l'especialització financera -com una mena de Wall Street barcelonina- de la Via Laietana, on pocs anys més tard projectaria el Casal de l'Estalvi i el Casal de la Previsió per a la Caixa de Pensions.

## Referències

* 1 2 «Antic Edifici del Banc Hispano Colonial». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «208. Banco Hispano Colonial, Via Laietana, 3 - Barcelona». Sagnier. El arquitecto con mayor número de edificios. Santi Barjau.
* ↑ «Hotel Colonial Barcelona».
* ↑ «Edifici del Banc Hispano Colonial». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Bibliografia

* Barjau, Sergi et al. Sagnier arquitecte: Barcelona 1858-1931. Barcelona: Antonio Sagnier, 2007. ISBN 978-84-612-0215-7.

## Enllaços externs

* «Edifici del Banc Hispano Colonial». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Simfonia núm. 21 (Weinberg)

La Simfonia núm. 21 Kaddish, op. 152, de Mieczysław Weinberg va ser composta entre el 1989 i el 1991. És l'última simfonia (amb una orquestra completa) que Weinberg va acabar abans de morir el 1996 (la simfonia núm. 22 va quedar inacabada per Weinberg). L'obra està dedicada a les víctimes de l'Holocaust del Gueto de Varsòvia.

## Moviments

* Largo: aquesta secció inclou la balada núm. 1 en sol menor de Chopin
* Allegro molto
* Largo
* Presto
* Andantino
* Lento: aquesta secció inclou el rèquiem sense paraules per a soprano.

## Enregistraments

La simfonia va ser enregistrada per primera vegada el 2014 per l'Orquestrea Simfònica de Sibèria dirigida per Dmitri Vassiliev per al segell Toccata Classics. La Simfonia també ha estat enregistrada el 2019 per la City of Birmingham Symphony Orchestra i la Kremerata Baltica dirigida per Mirga Gražinytė-Tyla per la Deutsche Grammophon.

## Referències

* 1 2 «Informació del disc» (en anglès). Deutsche Grammophon. [Consulta: 20 abril 2020].
* 1 2 Cookson, Michael. «Ressenya del disc» (en anglès). Musicweb. [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ «Informació del disc» (en anglès). Prestomusic. [Consulta: 20 abril 2020].
# Joan Mascaró i Altimiras

Joan Mascaró i Altimiras (Barcelona, 1949) és un lingüista català. Es va doctorar en lingüística pel Massachusetts Institute of Technology el 1976 i en filologia romànica per la Universitat de Barcelona el 1977. Actualment és professor catedràtic a la Universitat Autònoma de Barcelona, on és membre del grup de recerca del Centre de Lingüística Teòrica. Les seves línies d'investigació s'han centrat sobretot en la fonologia, la morfologia i la teoria lingüística. Té un bon nombre de publicacions en revistes especialitzades i volums miscel·lanis.

## Publicacions destacades

* Catalan Phonology and the Phonological Cycle. Bloomington: University Linguistic Club, 1978. Tesi doctoral publicada en català amb el títol de La fonologia catalana i el cicle fonològic. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, 1983.
* Diccionari català invers amb informació morfològica (juntament amb Joaquim Rafel i Fontanals). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1990.
* L'estructura fonològica del català: El cicle fonològic i el component morfològic (tesi doctoral). Barcelona: Universitat de Barcelona, 1982.
* Gramàtica del català contemporani (director, juntament amb Joan Solà, Maria-Rosa Lloret i Manuel Pérez Saldanya). 3 vols. Barcelona: Empúries, 2002.
* Manual de transcripció fonètica (juntament amb Eulàlia Bonet i Maria-Rosa Lloret). Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 1997.
* Morfologia. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1985.
# Clarksville (Iowa)

Clarksville és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.441 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Clarksville tenia 1.441 habitants, 581 habitatges, i 393 famílies. La densitat de població era de 409,1 habitants per km².
Dels 581 habitatges en un 32,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,2% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 32,2% no eren unitats familiars. En el 28,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 21,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.857 $ i la renda mediana per família de 37.457 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.795 $ mentre que les dones 20.821 $. La renda per capita de la població era de 14.811 $. Entorn del 8,2% de les famílies i el 9,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Clarksville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Clarksville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Església memorial de Miquel el Valent

L'Església memorial de Miquel el Valent (en romanès Biserica Mihai Viteazul), situada als afores dels murs de l'antiga ciutadella, es troba prop del lloc de l'antiga catedral metropolitana ortodoxa fundada per Miquel el Valent el 1597. L'antiga catedral va ser enderrocada el 1715 sota el règim austrohongarès durant la construcció de la fortalesa d'Alba Carolina. L'església fou construïda originàriament amb fusta, però el que podem veure avui és d'una construcció més recent de l'any 1988, però construïda seguint l'estil arquitectònic de la regió de Maramureș. Es va santificar el 2006 i va ser decorada amb pintures de Nicolae Bălan el 2013. Està dedicada a la Santíssima Trinitat i a sant Silouan l'Athonita.
Porta el nom de Miquel el Valent, considerat un heroi nacional per haver aconseguit la unificació dels tres principats romanesos: Valàquia, Transsilvània i Moldàvia.

## Referències

* ↑ «„MICHAEL THE BRAVE” MEMORIAL CHURCH». Ajuntament d'Alba Iulia.
* ↑ «Michael The Brave Church - Alba Iulia». lovinromania. [Consulta: 17 setembre 2024].
# Alvarezsaure

L'alvarezsaure (Alvarezsaurus, "llangardaix d'Alvarez") és un gènere de petit dinosaure alvarezsàurid que va viure al Cretaci superior en el que avui en dia és Argentina, fa aproximadament entre 89 i 85 milions d'anys. Feia uns 2 metres de longitud i pesava uns 20 kg. Les seves restes fòssils es van trobar a la formació del Bajo de la Carpa i foren anomenades pel paleontòleg José Fernando Bonaparte l'any 1991 en honor de l'historiador Don Gregorio Alvarez.
L'espècie tipus és A. calvoi. Aquest dinosaure era bípede, tenia una llarga cua i l'estructura de les cames suggereix que era un veloç corredor.

## Enllaços externs

* Alverezsaurus a la "Dinosaur Encyclopedia" (anglès)
* Fitxa de l'alvarezsaure al web del Natural History Museum, Londres Arxivat 2006-09-25 a Wayback Machine. (anglès)
# Simfonia núm. 2 (Casella)

La Simfonia núm. 2 en do menor, op. 12, va ser composta per Alfredo Casella el 1909. La va dedicar al compositor George Enescu. L'estrena va tenir lloc el 23 d'abril de 1910 a la Salle Gaveau de París sota la direcció del compositor. Té una durada de gairebé 50 minuts.

## Moviments

* I Lento, grave, solenne - Allegro energico
* II Allegro molto vivace – Trio: Maggiore. Più allegro
* III Adagio, quasi andante
* IV Finale. Tempo di marcia ben risoluto, con fuoco – Epilogo. Adagio mistico. Con tutta l'intensità di espressione possibile

## Origen i context

L'estiu del 1908 va començar a compondre la Segona Simfonia, influïda per Mahler, Strauss, Rimski-Kórsakov i Balàkirev, però poc pel context francès on havia viscut onze anys com a estudiant. També reflectia el seu caràcter italià, ja allunyat de l'impressionisme i cercant nous camins musicals. El setembre va enviar la partitura a Saint-Saëns per demanar-li la seva opinió i aquesta va ser la resposta:
| « | 24 de setembre de 1908 Estimat amic: M'interessaria molt, però no tinc gens de temps per dedicar-me a la feina dels altres. Vols un bon consell? Fes com he fet jo; des que tenia disset anys, no he ensenyat mai la meva feina a ningú. Els millors desitjos. Camille Saint-Saëns | » |

## Recepció

El 23 d'abril, Casella va dirigir les primeres interpretacions de la Simfonia núm. 2, la Suite en do major i Itàlia. Va tenir força èxit entre el públic i la crítica. A la tardor del mateix any, Willem Mengelberg el va convidar a Amsterdam per repetir el mateix programa.

## Enregistraments

* 2010: Gianandrea Noseda dirigint l'Orquestra Filharmònica de la BBC. Chandos (CHAN 10605).

## Referències

* ↑ «Symphony No.2, Op.12 (Casella, Alfredo)». Imslp. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ Schlüren, Christoph. «Alfredo Casella. Seconda Sinfonia in do minore op. 12». Mph. [Consulta: 1r desembre 2024].
* 1 2 3 Casella, Alfredo. Music in my time;: The memoirs of Alfredo Casella. Spencer Norton, 1955, p. 99.
* ↑ «Casella: Symphony No. 2/ Scarlattiana». Chandos. [Consulta: 1r desembre 2024].

## Bibliografia

* Casella, Alfredo. I segreti della Giara (en italià). Il Saggiatore, 2016. ISBN 978-8842822158.
# Francesc Xavier Joaquín Planes

Francesc Xavier Joaquín Planes (Barcelona, 1947 - 1996), més conegut com a Xavier Joaquín, va ser un percussionista, compositor, director i pedagog.

## Biografia

Va estudiar piano i percussió al Conservatori Superior Municipal de Barcelona, amb un premi extraordinari en Percussió l’any 1973. Des de 1980 ha impartit aquesta última disciplina. Un dels seus primers i més significatius mestres de percussió va ser Siegfried Fink, que li va ensenyar a Suècia al 1974. Va obtenir el diploma en Percussió a la Universitat de Würzburg (Alemanya) l’any 1987.
El 1978, amb un escollit grup d’alumnes, va formar Percussions de Barcelona, formació pionera en el seu gènere a Espanya i que, des de llavors, ha donat a conèixer l’obra dels principals creadors del segle XX, al mateix temps que ha estimulat la creació dels autors locals mitjançant encàrrecs i estrenes.

## Obra

Ha escrit algunes obres didàctiques en aquest àmbit així com diverses composicions i adaptacions, freqüentment ideades per grups o instruments de percussió, com Drei Szenen, de 1981, per a timbales, o l’adaptació d’una suite per a marimba, de 1990.

#### Obres didàctiques

* Xilòfon I-II, Barcelona, Catalana d’Edicions Musicals, 1982.
* Marimba I, Barcelona, Catalana d’Edicions Musicals, 1983.
* Timbales I-III, s. Ed.

## Referències

* MEDINA, Ángel «Joaquín Planes, Francesc Xavier». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana, Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 6, p. 587-588.
* https://www.enciclopedia.cat/gran-enciclopedia-catalana/francesc-xavier-joaquin-planes «Francesc Xavier Joaquín Planes». Enciclopedia.cat. Gran enciclopèdia catalana. [Consulta: 17 gener 2023].
# Uranoscopus archionema

Uranoscopus archionema és una espècie de peix pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 33 cm de llargària màxima.
* 4-5 espines i 13-13 radis tous a l'aleta dorsal i 13-14 radis tous a l'anal.
* La gran espina que té a l'espatlla és verinosa.
* Cos de color gris o marró amb taques rodones i pàl·lides a la zona dorsal. La primera aleta dorsal és negra amb la vora pàl·lida, mentre que les pectorals són grisoses amb el marge pàl·lid.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima tropical que viu entre 60 i 300 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: des de Kenya fins a la badia de Mossel (Sud-àfrica), Madagascar, Reunió i Maurici.

## Observacions

És verinós per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius).
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Regan, C. T., 1921. New fishes from deep water off the coast of Natal. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 7 (núm. 41): 412-420.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1999. Fishes of the Mascarene Islands (Réunion, Mauritius, Rodriguez): an annotated checklist, with descriptions of new species. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae, Vol. 31: 759 p.
* ↑ Fischer, W., I. Sousa, C. Silva, A. de Freitas, J.M. Poutiers, W. Schneider, T.C. Borges, J.P. Feral i A. Massinga, 1990. Fichas FAO de identificaçao de espécies para actividades de pesca. Guia de campo das espécies comerciais marinhas e de águas salobras de Moçambique. Publicaçao preparada em collaboraçao com o Instituto de Investigaçao Pesquiera de Moçambique, com financiamento do Projecto PNUD/FAO MOZ/86/030 e de NORAD. Roma, FAO. 1990. 424 p.
* ↑ Letourneur, Y., P. Chabanet, P. Durville, M. Taquet, E. Teissier, M. Parmentier, J.-C. Quéro i K. Pothin, 2004. An updated checklist of the marine fish fauna of Reunion Island, south-western Indian Ocean. Cybium 28(3):199-216.
* ↑ Randall, J.E. i J. van Egmond, 1994. Marine fishes from the Seychelles: 108 new records. Zool. Verh. Leiden 297:43-83.
* ↑ Weitkamp, D.E. i R.D. Sullivan, 1939. Fishes. The John Murray Expedition 1933-1934. Sci. Reports, John Murray Exped., 25 Nov., v. 7 (núm. 1): 1-116.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Chillicothe (Iowa)

Chillicothe és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 90 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chillicothe tenia 90 habitants, 38 habitatges, i 25 famílies. La densitat de població era de 151,1 habitants per km².
Dels 38 habitatges en un 28,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 34,2% no eren unitats familiars. En el 28,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 30% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.781 $ i la renda mediana per família de 31.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.417 $ mentre que les dones 25.625 $. La renda per capita de la població era de 19.075 $. Entorn del 12% de les famílies i el 13,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chillicothe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chillicothe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Amargatitanis macni

Amargatitanis macni és una espècie de dinosaure sauròpode titanosaure que va viure al Barremià, al Cretaci inferior, en el que avui en dia és Argentina. Les seves restes fòssils es van trobar a la formació de La Amarga, a Neuquén.
Gèneres de sauropodomorfs :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Olancha

Olancha és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 134 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Olancha tenia 134 habitants, 50 habitatges, i 38 famílies. La densitat de població era de 7,1 habitants/km².
Dels 50 habitatges en un 40% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60% hi vivien parelles casades, en un 14% dones solteres, i en un 24% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,1% tenia menys de 18 anys, un 3,7% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 26,9% de 45 a 60 i un 10,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.000 $ i la renda mediana per família de 46.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era de 18.124 $. Entorn del 4,5% de les famílies i el 9,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Olancha». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Olancha». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Cantó de Clarmont d'Erau

El actual Cantó de Clarmont d'Erau és un cantó francès del departament de l'Erau, a la regió d'Occitània. Forma part del districte de Lodeva y del districte de Besiers, té 40 municipis i el cap cantonal és Clarmont d'Erau.

## Municipis

* Las Airas
* L'Amalon
* Auton
* Avèna
* Aspiran
* Bedarius
* Lo Bosquet d'Òrb
* Brenaç
* Brinhac
* Camplong
* Canet
* Cèlas
* Carlencaç e Levaç
* Clarmont d'Erau
* Combas
* La Còsta
* Dian e Valquièiras
* Erépia
* Graisseçac
* Jaucèls
* Liausson
* Merifonts
* Morese
* Nevian
* Paulhan
* Pesena de las Minas
* Lo Pojòl
* Lo Pradal
* Salasc
* Sant Estève d'Estrechós
* Sant Feliç de Lodés
* Sant Gervais
* Seiraç
* Selha e Rocosèls
* Sent Ginièis de Varençal
* Tauçac
* La Torre d'Òrb
* Vilamanha
* Los Combals (Valmascle)
* La Fatura (Villeneuvette)

## Enllaços externs

* Prefectura (en francès)
* Consell General d'Erau Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine. (en francès)