OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Schizodon knerii

Schizodon knerii és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 23,5 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 39-40.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu São Francisco (Brasil).

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Schizodon knerii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sidlauskas, B.L., J.C. Garavello i J. Jellen 2007. A New Schizodon (Characiformes: Anostomidae) from the Río Orinoco system, with a redescription of Schizodon isognathus from the Río Paraguay System. Copeia 3: 711-725.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Vari, R. P. i S. J. Raredon 1991: The genus Schizodon (Teleostei: Ostariophysi: Anostomidae) in Venezuela, a reappraisal. Proceedings of the Biological Society of Washington v. 104 (núm. 1): 12-22.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Scopaeocharax atopodus

Scopaeocharax atopodus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 20 °C - 24 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Huallaga.

## Referències

* ↑ Weitzman, S. H. & S. V. Fink 1985. Xenurobryconin phylogeny and putative pheromone pumps in glandulocaudine fishes (Teleostei: Characidae). Smithson. Contrib. Zool. Núm. 421: i-iii + 1-121.
* ↑ Böhlke, J. E. 1958. Results of the Catherwood Foundation Peruvian Amazon Expedition. The descriptions of two new xenurobryconine characids. Copeia 1958 (núm. 4): 318-325.
* ↑ «Scopaeocharax atopodus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Barriga, R. 1991. Peces de agua dulce del Ecuador. Revista de Información técnico-científica, Quito, l'Equador, Politécnica, XVI(3):7-88.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Ortega, H. i R.P. Vari 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* Weitzman, S.H. 2003. Glandulocaudinae (Characins, tetras). p. 222-230. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Scorpaena izensis

Scorpaena izensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 44,5 cm de llargària màxima i 1.500 g de pes.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical que viu entre 80-200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia, la Xina, el Japó i Taiwan.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És verinós per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Tomus I. Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Editio decima, reformata. Holmiae. (Laurentii Salvii): (1-4), 1-824.
* ↑ Jordan, D. S. & E. C. Starks, 1904. A review of the scorpaenoid fishes of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1351): 91-175, Pls. 1-2.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Scorpaena izensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units.
* ↑ Yamada, U., S. Shirai, T. Irie, M. Tokimura, S. Deng, Y. Zheng, C. Li, Y.U. Kim i Y.S. Kim, 1995. Names and Illustrations of fishes from the East China Sea and the Yellow Sea. Overseas Fishery Cooperation Foundation, Tòquio (xi + 288 pp.).
* ↑ Gloerfelt-Tarp, T. i P.J. Kailola, 1984. Trawled fishes of southern Indonesia and northwestern Australia. Australian Development Assistance Bureau, Austràlia, Directorate General of Fishes, Indonèsia i German Agency for Technical Cooperation, República Federal d'Alemanya. 407 p.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
* Yokoyama, T., N. Ebitani i T. Kubo, 1992. Karyotypes and banding patterns in eight species of the scorpionfish (Scorpaenidae). Zool. Sci. 9(6):1210.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Scorpaenopsis brevifrons

Scorpaenopsis brevifrons és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 13,3 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 24.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls de corall i de clima tropical que viu entre 1-38 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: Midway i les illes Hawaii.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Heckel J. J., 1837. Ichthyologische Beiträge zu den Familien der Cottoiden, Scorpaenoiden, Gobioiden und Cyprinoiden. Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2. 143-164.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W. N. & J. E. Randall, 1975. The scorpaenid fishes of the Hawaiian Islands, including new species and new records (Pisces: Scorpaenidae). Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 4) v. 40 (núm. 11): 265-334.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Scorpaenopsis brevifrons» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Randall, J.E i W.N. Eschmeyer, 2001. Revision of the Indo-Pacific scorpionfish genus Scopaenopsis, with descriptions of eight new species. Indo-Pacific Fishes (34):79 p.
* ↑ Randall, J.E. i C. Anderson, 1993. Annotated checklist of the epipelagic and shore fishes of the Maldives Islands. Ichthyol. Bull. of the J.L.B. Smith Inst. of Ichthyol. 59:47.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Parrish, J.D., J.E. Norris, M.W. Callahan, J.K. Callahan, E.J. Magarifuji i R.E. Schroeder, 1986. Piscivory in a coral reef fish community. p. 285-297. A: C.A. Simenstad i G.M. Cailliet (eds.). Contemporary studies on fish feeding. Dr. W. Junk Publishers, Dordrecht, els Països Baixos.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Scorpaenopsis eschmeyeri

Scorpaenopsis eschmeyeri és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* El mascle fa 7,6 cm de llargària màxima i la femella 11,5.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical que viu entre 1-24 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-occidental: Fidji i Nova Caledònia.

## Costums

És bentònic.

## Observacions

És verinós per als humans.

## Referències

* ↑ Heckel J. J., 1837. Ichthyologische Beiträge zu den Familien der Cottoiden, Scorpaenoiden, Gobioiden und Cyprinoiden. Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2. 143-164.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Randall, J. E. & D. W. Greenfield, 2004. Two new scorpionfishes (Scorpaenidae) from the South Pacific. Proc. Calif. Acad. Sci. v. 55 (núm. 19): 384-394.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. i D.W. Greenfield, 2004. Two new scorpionfishes (Scorpaenidae) from the South Pacific. Proc. Calif. Acad. Sci. 55(9):384-394.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Scorpaenopsis lactomaculata

Scorpaenopsis lactomaculata és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 28 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Índic: Bahrain, Kuwait, Oman, Qatar, Aràbia Saudita i els Emirats Àrabs Units.

## Observacions

És verinós per als humans.

## Referències

* ↑ Heckel J. J., 1837. Ichthyologische Beiträge zu den Familien der Cottoiden, Scorpaenoiden, Gobioiden und Cyprinoiden. Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2. 143-164.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Herre, A. W. C. T., 1945. Notes on fishes in the Zoological Museum of Stanford University: XX, New fishes from China and India, a new genus, and a new Indian record. J. Wash. Acad. Sci. v. 35 (núm. 12): 399-404.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Carpenter, K.E., F. Krupp, D.A. Jones i U. Zajonz, 1997. FAO species identification field guide for fishery purposes. Living marine resources of Kuwait, eastern Saudi Arabia, Bahrain, Qatar, and the United Arab Emirates. FAO, Roma, Itàlia. 293 p.
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.

## Bibliografia

* Randall, J.E i W.N. Eschmeyer, 2001. Revision of the Indo-Pacific scorpionfish genus Scopaenopsis, with descriptions of eight new species. Indo-Pacific Fishes (34):79 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sebastian da Costa

Sebastian da Costa fou un notable músic portuguès mort el 1696; fou mestre de Capella reial durant els regnats d'Alfons VI i Pere II. En la mort de Joan IV deixà el lloc que ocupava per a combatre contra Espanya amb les armes en la mà. Deixà algunes misses, motets i villancets.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 15, pàg. 1029. (ISBN 84-239-4515-4)
# Sectoria heterognathos

Sectoria heterognathos és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total.
* Ambdues mandíbules tenen una funda còrnia i les vores esmolades.
* Mandíbula inferior sense incisions.
* Cos amb 9-13 franges irregulars (moltes són incompletes o reduïdes a taques).

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Laos i la Xina (Yunnan).

## Amenaces

Les seues principals amenaces són les modificacions antropogèniques dels rius (reducció o interrupció del cabal dels rius), la desforestació i les pràctiques agrícoles gens sostenibles.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kottelat M., 1990. Indochinese nemacheilines. A revision of nemacheiline loaches (Pisces: Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia and southern Viet Nam. Verlag Dr. Friedrich Pfeil, Múnic. Indochinese Nemacheilines. 1-262.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chen, Y.-F., 1999. A new loach of Schistura and comments on the genus. Zool. Res. v. 20 (núm. 4): 301-305.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* 1 2 Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.
* ↑ Kottelat, M., 2000. Diagnoses of a new genus and 64 new species of fishes from Laos (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Bagridae, Syngnathidae, Chaudhuriidae and Tetraodontidae). J. South Asian Nat. Hist. v. 5 (núm. 1): 37-82.
* 1 2 UICN (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hanel, L. i J. Novák, 2002. Ceské názvy zivocichu V. Ryby a ryboviti obratlovci (Pisces) 3., maloústí (Gonorhynchiformes) - máloostní (Cypriniformes). Národní muzeum (zoologické oddelení), Praga.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P. i J. Cech., 2000. Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall.
* Nelson, J. S., 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p.
* Wheeler, A., 1985. The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# Urbanització de la Simpàtica

La urbanització de la Simpàtica, també coneguda com la urbanització de Mig Camí, és una urbanització del municipi de Tortosa (Baix Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada a banda i banda de la carretera de la Simpàtica, que condueix a l'ermita de Mig Camí.

## Descripció

En aquesta zona, situada al nord-est de Tortosa, al sector de muntanya que inicia la pujada fins al coll de l'Alba, des de final del segle xix s'hi va establir una urbanització, només modernament regulada urbanísticament. Es tracta d'habitatges aïllats envoltats per boscos i jardins. Són interessants les nombroses construccions modernistes i de començament del segle xx, com per exemple la del pintor Ferran Arasa, al número 25, amb elements neoclàssics i modernistes. Actualment s'han seguit construint edificacions, tipus xalet, dins de finques de bosc particular. Cap a la dècada del 1980, dins d'una antiga finca de construcció modernista enderrocada, s'inicià la construcció d'un grup d'habitatges unifamiliars adossats, encara que la seva superfície i els equipaments intentaven mantenir el nivell elevat que tradicionalment s'ha donat al sector.
Al número 45 s'aixeca la capella de Nostra Senyora de Montserrat, de tres naus i absis de planta quadrada, amb sagristia adossada i teulada a doble vessant. La façana, rematada per una petita espadanya, presenta porta de mig punt amb una galeria d'obertures rectangulars a sobre, i al damunt quatre plafons d'esmalt i pedra a manera de fornícula, dedicats, d'esquerra a dreta, a Montserrat, Sant Salvador d'Horta, la Mare de Déu de Montserrat amb la inscripció "Els consellers de Tortosa a Montserrat", el beat Francesc Gil de Frederic i la Dertosa romana.

## Història

La urbanització del sector s'inicià en el moment en què la via al voltant de la qual es distribueix perdé el seu paper protagonista com a comunicació entre Tortosa i Tarragona, a través del coll de l'Alba. Aleshores desaparegué el perill que representava el fet de ser el camí per on arribaven els exèrcits enemics en cas de guerra, i esdevingué una zona tranquil·la utilitzada només com a accés a les ermites de Mig Camí i del Coll de l'Alba.

## Referències

* 1 2 3 «Urbanització de Mig Camí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Miquelon-Langlade

Miquelon-Langlade és un municipi francès situat a la col·lectivitat d'ultramar de Saint-Pierre i Miquelon. L'any 2022 tenia 601 habitants, malgrat que per causa de la pujada del nivell del mar i l'impacte del canvi climàtic es va haver de formular el trasllat i l'evacuació de tot el poble a d'altres indrets de l'arxipèlag a partir del 2022.

## Geografia

Miquelon-Langlade es compon de tres illes geològicament diferents unides per tómbols (tires llargues de dunes de sorra). Aquestes illes es diuen Illa du Cap, l'illa de Miquelon (o Gran Miquelon) i l'illa de Langlade (o Petite Miquelon). L'illa de Miquelon té una gran llacuna coneguda com la Grand Barachois, que té una gran població de foques i altres animals. Miquelon és un lloc excepcional per a observar aus.

## Toponímia

El nom Miquelon és d'origen basc i significa 'Miquel'. Moltes famílies de pescadors donen origen a molts patronímics de l'illa. El 1579, els noms Micquetõ i Micquelle van aparèixer per primera vegada en una guia de navegació de Martin de Hoyarçabal (Martín Oiarzábal), navegador basc. El nom ha canviat amb el temps de Miclon a Micklon i, finalment, a Miquelon.

## Població

La població de Miquelon-Langlade és en gran part d'origen basc i acadià, aquest últim deu haver arribat després del "Grand Dérangement". Gairebé tota la població viu a Miquelon, tot i que a partir de diversos estudis i ateses fortes tempeses, la població va accedir a realitzar un trasllat de tot el municipi a zones menys afectades per l'increment del nivell del mar cap a finals de la dècada del 2010. Això va incloure el desenvolupament de nous plans urbanístics, peticions al govern francès i nous plans de prevenció d'inundacions a l'illa de Miquelon, amb les primeres accions d'ençà del 2022.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001 - 2008 | Denis Detcheverry | Divers droite |
| 2008 - ? | Stéphane Coste | Divers gauche |
| 2020 - 2026 | Franck Detcheverry | ? |

## Referències

* ↑ «Populations légales en vigueur à compter du 1er janvier 2022». Institut national de la statistique et des études économiques - Ministère de l'Économie et des Finances, 2022, pàg. 975.
* 1 2 Bou, Ot. «Miquelon comença la reubicació per l'augment del nivell de la mar». Vilaweb, 04-03-2022. [Consulta: 5 març 2022].
# Rasbora notura

Rasbora notura és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Malàisia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2005. Rasbora notura, a new species of cyprinid fish from the Malay Peninsula (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 16(3):265-270.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 2005. Rasbora notura, a new species of cyprinid fish from the Malay Peninsula (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 16 (núm. 3): 265-270.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Self-Delusion

Self-Delusion és un grup de música synthpop nascut en 1996, format per en Carles Peñalver (cantant i programació), J+ (sintetitzadors i programació) i Toni Aran (veus, composició i programació). El seu so els delata com a grans seguidors de la música dels anys 80; els seus integrants són de fet fanàtics de bandes molt variades que van des de Depeche Mode fins a The Smiths, des de The Cure fins a Portishead, des d'Aviador Dro fins a Lamb o des de Fangoria fins a Covenant.
Des dels seus inicis s'han mogut per l'escena electrònica catalana, sent teloners de bandes internacionals tan importants com Wolfsheim, De/Vision, VNV Nation o Apoptygma Berzerk, entre d'altres, actuant en espais com la Sala KGB, Bikini o Sala Salamandra. L'any 2003 van participar en la primera edició del Festival Electropop Alternativo (F.E.A.), quan l'escena electroclash a Barcelona estava en plena ebullició. El seu darrer concert va ser a la convenció anual del Depeche Mode Barcelona Fan Club l'any 2018.
L'any 1998 van autoeditar un E.P. anomenat "Pride" que va ser el previ al llançament del seu primer àlbum anomenat "Happiness hurts me". Aquest enregistrament mostra l'eclecticisme de Self-Delusion creant cançons sobre diverses estructures electròniques, que els porten des del tecnopop clàssic fins al trip-hop, techno-rock o electro.
L'any 2013 van publicar un altre disc anomenat "A different end" el que és fins ara la seva darrera creació.

## Referències

* ↑ «Depeche Mode Barcelona Fan Club». [Consulta: 16 gener 2019].
* ↑ «Self-Delusion - Pride». Discogs, 1998. [Consulta: 5 gener 2019].
* ↑ «Self-Delusion - Happiness hurts me». Discogs, 2002. [Consulta: 5 gener 2019].
* ↑ «Self-Delusion - A different end». Discogs, 2013. [Consulta: 5 gener 2019].