# Wollemia nobilis

Wollemia nobilis és l'única espècie del gènere Wollemia, un rar i escàs arbre conífer de la família de les araucariàcies (Araucariaceae), endèmic d'Austràlia. Només representa un dels tres gèneres vius de la família, juntament amb Araucaria i Agathis. L'espècie va ser descoberta l'any 1994 en una zona salvatge de la selva tropical temperada del Parc Nacional de Wollemi a Nova Gal·les del Sud. Creixia en una sèrie remota de congostos estrets i costeruts de gres a 150 km al nord-oest de Sydney (Austràlia). El gènere rep el nom del Parc Nacional.
Tant a la literatura botànica com a la popular, l'arbre s'ha conegut gairebé universalment com el pi Wollemi (Wollemi pine) en anglès, encara que no és un veritable pi (gènere Pinus), ni membre de la família de les pinàcies (Pinaceae).
El pi Wollemi està classificat com a en perill crític a la Llista vermella de la UICN, i està protegit legalment a Austràlia. Després que es va descobrir que els arbres es podien clonar amb èxit, es van plantar nous arbres als Jardins Botànics de Sydney i al Mount Annan i es van plantar tan lluny com el Jardí Botànic de Humboldt, a prop d'Eureka, Califòrnia i l'Arborètum, jardí Botànic Pius Font i Quer, de Lleida (Catalunya).
S'ha elaborat un pla de recuperació on es perfilen estratègies per a la gestió d'aquesta població fràgil. L'objectiu general és garantir que l'espècie es mantingui viable a llarg termini. Els primers ministres australians i els ministres d'Afers Exteriors han presentat pins Wollemi a diversos dignataris d'arreu del món.
Tot i que sovint es descriu com un "fòssil vivent", no hi ha fòssils inequívocs de Wollemia i els possibles registres fòssils d'aquest s'han considerat incerts.

## Descripció

Wollemia nobilis és un arbre perennifoli que arriba als 25-40 m d'alçada. L'escorça és molt distintiva, marró fosc i nudosa, que s'assembla al cereal d'esmorzar Choco Krispis. Els arbres broten fàcilment, i la majoria d'exemplars són de múltiples troncs o apareixen com a grups de troncs que es creu que deriven del creixement d'un vell bosquet, amb alguns formats per fins a 100 tiges de diferents mides. La ramificació és inusual, ja que gairebé totes les branques laterals mai tenen més ramificacions. Al cap d'uns anys, cada branca acaba en un con (ja sigui mascle o femení) o deixa de créixer. Després d'això, o quan el con madura, la branca mor. Aleshores sorgeixen noves branques dels brots latents al tronc principal. Rarament, una branca lateral es torna erecta i es converteix en un tronc secundari, que després porta un nou conjunt de branques laterals.
Les fulles són planes i lineals, de 3 a 8 cm de llargada i de 2 a 5 mm d'amplada. Estan disposades en espiral sobre el brot [9] Els cons de de les llavors són verds, de 6 a 12 cm de llarg i de 5 a 10 cm de diàmetre, i maduren uns 18 a 20 mesos després de la pol·linització pel vent. Es desintegren en la maduresa per alliberar les llavors que són petites i marrons, primes i semblants al paper amb una ala al voltant de la vora per ajudar a la dispersió del vent. Els cons masculins (pol·len) són cònics esvelts, de 5 a 11 cm de llarg i 1 a 2 cm d'ample i de color marró vermellós i són més baixos a l'arbre que els cons de llavors. Les plàntules semblen de creixement lent i els arbres madurs són extremadament longeus; S'estima que alguns dels individus més grans d'avui tenen entre 500 i 1.000 anys.
* Brots apicals
* Fulles
* Escorça de W. nobilis
* Una plàntula de pi Wollemi de 4 mesos
* Con de pol·len jove de W. nobilis
* Cons femenins
* Arbre madur

## Descobriment

El descobriment, el 10 de setembre de 1994 o aproximadament, per David Noble, Michael Casteleyn i Tony Zimmerman, només es va produir perquè el grup havia estat explorant sistemàticament la zona a la recerca de noves gorges. Noble tenia bons coneixements botànics, i ràpidament va reconèixer els arbres com a poc habituals a causa de l'escorça única i dignes de més investigació.
Va portar exemplars per treballar per a la identificació, esperant que algú pogués identificar les plantes. Els seus exemplars van ser identificats per Wyn Jones, un botànic de Parcs Nacionals i Jan Allen dels Jardins Botànics. Després de la identificació, els parcs nacionals van passar sota un vel de secret, i els descobridors no van conèixer la magnitud total del seu descobriment durant uns sis mesos. Els parcs nacionals van estar a prop de danyar el suport quan un helicòpter que s'utilitzava per recollir cons va podar sense voler un dels pins amb el seu rotor. Posteriorment, l'espècie va rebre el nom de David Noble.
Les primeres il·lustracions del pi Wollemi van ser dibuixades per David Mackay, un artista botànic i il·lustrador científic que treballava al Reial Jardí Botànic de Sydney quan es va descobrir l'espècie.
Caldrien més estudis per establir la seva relació amb altres coníferes. La sospita inicial era que tenia certes característiques de la família de les araucariàcies (Araucariaceae) de 200 milions d'anys, però no era semblant a cap espècie viva de la família. La comparació amb les araucariàcies (Araucariaceae) vives i fossilitzades va demostrar que era un membre d'aquesta família, i s'ha col·locat en un gènere nou, al costat dels gèneres Agathis i Araucaria.
Se sap que menys de 60 arbres adults creixen salvatges, en quatre localitats no gaire llunyanes. És molt difícil comptar els individus, ja que la majoria dels arbres tenen múltiples tiges i poden tenir un sistema radicular connectat. Les proves genètiques han revelat que tots els exemplars són genèticament indistinguibles, cosa que suggereix que l'espècie ha passat per un coll d'ampolla genètic fa entre 10.000 i 26.000 anys, en què la seva població es va tornar tan baixa (possiblement només un o dos individus) que es va perdre tota la variabilitat genètica.

## Conservació
### Amenaces

El novembre de 2005, es va trobar que els arbres de creixement salvatge estaven infectats amb Phytophthora cinnamomi. Els guardaparcs de Nova Gal·les del Sud creuen que la virulenta floridura aquàtica va ser introduït per visitants no autoritzats al lloc, la ubicació del qual encara no s'ha revelat al públic.
El bosc d'arbres de Wollemia va estar en perill d'extinció durant la temporada d'incendis forestals d'Austràlia 2019-2020. Van ser salvats per bombers especialitzats del Servei de Parcs Nacionals i Vida Silvestre, amb el suport del Servei de Bombers Rurals que va instal·lar un sistema de reg i retardant de caiguda.

### Implicació global en la conservació

"Els jardiners domèstics es converteixen accidentalment en científics ciutadans del pi Wollemi" va ser el titular d'un article de notícies del 2023 que informava dels resultats d'una estratègia de conservació inusual en marxa des del 2005. Deu anys després que s'hagués iniciat la salvaguarda dels esqueixos de branques arrelades als jardins botànics d'arreu del món, els productors comercials estaven autoritzats a rebre esqueixos sobrants per propagar-los per vendre-los als seus propis clients. Aquesta decisió inusual de gestió d'una planta en perill d'extinció es deu a l'"enorme interès públic en aquest arbre rar" i com a experiment per provar si la disponibilitat comercial serviria "per protegir les poblacions salvatges de la recol·lecció il·legal".
Es van comptabilitzar els resultats de més de 1.500 persones de 31 països que estaven cultivant esqueixos i van respondre a una enquesta en línia creada per dos científics de plantes a Austràlia. Els resultats van indicar que l'espècie creix bé on el clima és temperat i hi ha precipitacions adequades durant tot l'any. Els sòls argilosos amb un bon drenatge van resultar ser ideals. L'equip va concloure: "Aquest estudi demostra que és factible establir pins Wollemi a moltes parts del món i sota diferents climes i règims culturals, que poden ajudar a conservar aquesta espècie davant el canvi climàtic i altres amenaces".

## Cultiu i usos

Un programa de propagació va posar a disposició dels jardins botànics exemplars de pi Wollemi, primer a Austràlia el 2006 i posteriorment a tot el món. Pot resultar ser un arbre valuós per a l'ornament, ja sigui plantat a camp obert o per a tines i jardineres. A Austràlia, els pins Wollemi autòctons en test s'han promocionat com a arbre de Nadal. També s'està demostrant en ser més adaptable i resistent al fred del que suggereix la seva restringida distribució humida, temperada-subtropical, tolerant temperatures entre -5 i 45 C, amb informes, del Japó i els EUA, que pot sobreviure fins als -12. C. Un bosc de pins Wollemi plantat a Inverewe Garden, Escòcia, que es creu que és el lloc més al nord de qualsevol plantació reeixida, ha sobreviscut a temperatures de -7 C, registrades el gener de 2010. També suporta tant a ple sol com a ombra total. Com molts altres arbres australians, Wollemia és susceptible a la floridura patògena aquàtica Phytophthora cinnamomi, de manera que això pot limitar el seu potencial com a arbre de fusta.
El Reial Jardí Botànic de Sydney ha publicat informació sobre com cultivar pins Wollemi a partir de llavors recol·lectades des d'helicòpters dels arbres del bosc. La majoria de les llavors que cauen del con no són viables, per la qual cosa cal classificar-les per conservar les grassonetes i les fosques. A continuació, es poden sembrar a sobre de la barreja de cultiu de llavors i regar-les. Un cop l'aigua s'ha drenat a través de la barreja, el test s'ha de posar en una bossa de plàstic i refrigerar-lo durant dues setmanes. Després d'això, s'ha de treure el test de la bossa de plàstic i col·locar-la en un lloc càlid però no molt assolellat fins que la llavor germini (cal recordar de mantenir-les humides però no mullades). Això podria trigar diversos mesos.
Es poden veure exemples de l'espècie a The Tasmanian Arboretum.

### Cura

El pi Wollemi és extremadament resistent i versàtil en cultiu. Tot i ser una espècie en perill d'extinció, és fàcil de cultivar i requereix un manteniment relativament baix. S'adaptarà a una àmplia gamma de zones climàtiques, prosperant a ple sol fins a posicions exteriors de semiombra. Es poden mantenir en test gairebé indefinidament i són bones plantes de contenidors per a patis, terrasses i patis. Com que tolera l'aire condicionat, també es pot utilitzar com a planta decorativa d'interior. Aquestes són les necessitats bàsiques de la cura: requereixen un sòl ben drenat i protecció contra les gelades.

### Poda

A l'hora de podar el pi Wollemi, utilitzeu tisores estèrils en qualsevol època de l'any per mantenir la seva forma compacta. Es pot podar de forma intensa eliminant fins a dos terços de la mida de la planta. La poda intensa es pot fer sobre el creixement apical i les branques. El millor moment per podar és durant els mesos d'hivern.

### Índex de creixement

El pi Wollemi té un creixement molt controlat, sobretot si es conserva en test. Pot trigar fins a 25 anys a arribar als 6,096 metres d'alçada.

## Filogènia

El gènere Wollemia comparteix característiques morfològiques amb els gèneres Araucaria i Agathis. Wollemia i Araucaria tenen fulles sèssils i amfistomàtiques molt amuntegades (que produeixen estomes a banda i banda de la fulla) i escates de bràctees aristades, mentre que Wollemia i Agathis tenen bràctees totalment fusionades, escates ovulíferes i llavors alades. L'examen del registre fòssil tampoc aclareix la relació de Wollemia amb Araucaria o Agathis, ja que el primer té caràcters foliars similarment dispars en les seves formes adultes i juvenils, i el segon té caràcters de con similars. A més, la descripció recent de diversos gèneres extints dins de les Araucariaceae apunta a relacions complexes dins de la família i una pèrdua important de diversitat des del Cretaci. Un estudi primerenc de la seqüència del gen rbcL situa Wollemia a la posició basal de les Araucariaceae i com a grup germà d'Agathis i Araucaria. En canvi, un altre estudi de la seqüència rbcL mostra que Wollemia és el grup germà Agathis, i Araucaria és basal. La selecció de diferents grups externs i els gens utilitzats en estudis anteriors són els motius de la discrepància sobre els agrupaments dels tres gèneres. Estudis genètics posteriors corroboren la col·locació de Wollemia a les araucariàcies (Araucariaceae) com a germana d'Agathis basant-se en dades del gen 28s de l'rRNA, una combinació de gens rbcL i matK, i un estudi exhaustiu que inclou l'ARNr ribosomal nuclear 18S i 26S, l'ARNr 16S del cloroplast, rbcL, matK i rps4 i gens mitocondrials coxl i atp1.
A continuació es mostra la filogènia de les araucariàcies (Araucariaceae) basada en el consens de l'anàlisi cladística més recent de dades moleculars. Mostra les posicions relatives de Wollemia, Agathis i Araucaria dins la divisió.
| Pinales | Araucaria  Wollemia  Agathis |

### Registre fòssil potencial

No hi ha fòssils que es puguin assignar definitivament a Wollemia. S'han informat fulles d'Araucarioides que possiblement representen Wollemia o un parent proper des de l'Eocè primerenc de Tasmània. Alguns autors han suggerit que el gènere de pol·len fòssil Dilwynites, conegut des del Cretaci superior-Pliocè d'Austràlia, Nova Zelanda, la Patagònia i l'Antàrtida es pot assignar a Wollemia' , tanmateix, el pol·len de Wollemia és molt variable, i la seva similitud amb Dilwynites ha estat qüestionada, amb Dilwynites també molt semblant al pol·len d'algunes espècies de Agathis. Per tant, és possible que el pol·len de Dilwynites representi el d'altres coníferes araucàries així com possiblement també Wollemia.

## Referències

* ↑ «BioLib: Biological library» (en txec / anglès). [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «IRMNG - Wollemia W.G. Jones, K.D. Hill & J.M. Allen, 1995» (en anglès). [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «Wollemia nobilis W.G.Jones, K.D.Hill & J.M.Allen». Royal Batanic Gardens - Kew |Plants of the World Online. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en anglès). Royal Botanic Garden, Sydney. Arxivat de l'original el 19 d'octubre de 2015. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «Wollemi pine» (en anglès). ABC Pronounce. Australian Broadcasting Corporation, 19-10-2005. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Thomas, P. (2011). "Wollemia nobilis." 2011 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2011. [Consulta: 11 de febrer de 2024]
* 1 2 3 4 5 6 «Wollemia nobilis (Wollemi Pine) Recovery Plan» (en anglès). New South Wales Department of Environment and Conservation. Arxivat de l'original el 14 de desembre de 2018 [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «Pacific Horticulture | Humboldt Botanical Gardens» (en anglès). Pacific Horticulture. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Brack, Cris «Wollemi pines are dinosaur trees» (en anglès). The Conversation, 15-06-2018 [Consulta: 11 febrer 2024].
* 1 2 Seyfullah, Leyla J.; Coiro, Mario; Hofmann, Christa-Ch. «In situ pollen diversity in the relict conifer Wollemia nobilis» (en anglès). Review of Palaeobotany and Palynology, 309, febrer 2023, pàg. 104816. Bibcode: 2023RPaPa.30904816S. DOI: 10.1016/j.revpalbo.2022.104816.
* ↑ James Woodford. The Text Publishing Company. The Wollemi Pine: The incredible discovery of a living fossil from the age of the dinosaurs (en anglès), 2002. ISBN 1-876485-74-4.
* 1 2 «Wollemi pine/facts & figures» (en anglès). Royal Botanic Gardens, Sydney, abril 2003. Arxivat de l'original el 2004-10-13. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Woodford, James. The Wollemi Pine: The Incredible Discovery of a Living Fossil from the Age of the Dinosaurs (en anglès), 30 de gener de 2012. ISBN 9781921834899.
* 1 2 Wamsley, Laurel «Aussie Firefighters Save World's Only Groves Of Prehistoric Wollemi Pines» (en anglès). NPR News, 16-01-2020 [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ The discovery of the specimen's true identity, based upon extensive knowledge of the literature on fossil remains, parallels that of el reconeixement del peix pulmonat de Queensland per Gerard Krefft el gener de 1870.
* ↑ «The Wollemi Pine — a very rare discovery». Reial Jardí Botànic de Sydney. Arxivat de l'original el 23 de març de 2005. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Australian National Botanic Gardens, Parks Australia. «Wollemia nobilis – Growing Native Plants» (en anglès). www.anbg.gov.au. [Consulta: 11 febrer 2024]. «Derivation of the name: Wollemia nobilis [...] nobilis – The species epithet is a tribute to David Noble who discovered the first stand of Wollemi Pines on an abseiling trip in 1994.»
* ↑ Barba, Eduardo. «David Noble y 'Wollemia nobilis': la sorpresa de encontrar un árbol desconocido para la ciencia». El País, 17-09-2022. [Consulta: 11 febrer 2024]. «En honor de David Noble se le dedicó el epíteto de la especie, nobilis.»
* ↑ «Wollemi pine (Wollemi nobilis) Recovery_Plan» (en anglès). Focus, 08-02-2009 [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Stevenson, Dennis Wm.; Ramakrishnan, Srividya; de Santis Alves, Cristiane; Coelho, Laís Araujo; Kramer, Melissa; Goodwin, Sara; Olivia Mendevil Ramos, Olivia Mendevil; Gil Eshel, Gil; Veronica M. Sondervan, Veronica M.; Samantha Frangos, Samantha; Cecilia Zumajo-Cardona, Cecilia; Katherine Jenike, Katherine; Shujun Ou, Shujun; Xiaojin Wang, Xiaojin; Yin Peng Lee, Yin Peng; Stella Loke, Stella; Maurizio Rossetto, Maurizio; Hannah McPherson, Hannah; Sebastiano Nigris, Sebastiano; Silvia Moschin, Silvia; Little, Damon P.; Manpreet S. Katari, Manpreet S.; Kranthi Varala, Kranthi; ergios-Orestis Kolokotronis, Sergios-Orestis; Barbara Ambrose, Barbara; Larry J. Croft, Larry J.; Gloria M. Coruzzi, Gloria M.; Michael Schatz, Michael; W. Richard McCombie, W. Richard; Robert A. Martienssen, Robert A. «The genome of the Wollemi pine, a critically endangered “living fossil” unchanged since the Cretaceous, reveals extensive ancient transposon activity» (en anglès). CSH (Cold Spring Harbor Laboratory). DOI: https://doi.org/10.1101/2023.08.24.554647 [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «Mystery of 'living fossil' tree frozen in time for 66 million years finally solved» (en anglès). Live Science [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Peakall, Rob; Ebert, Daniel; Scott, Leon J.; Meagher, Patricia F.; Offord, Cathy A. «Comparative genetic study confirms exceptionally low genetic variation in the ancient and endangered relictual conifer, Wollemia nobilis (Araucariaceae)» (en anglès). Molecular Ecology, 12, núm. 9, 2003, pàg. 2331–2343. DOI: 10.1046/j.1365-294X.2003.01926.x. PMID: 12919472.
* 1 2 Salleh, Anna «Wollemi pine infected by fungus» (en anglès). Australian Broadcasting Corporation, 04-11-2005 [Consulta: 11 febrer 2024]. «Fungus threatens wild Wollemi pines» (en anglès). abc.net.au, 04-11-2005 [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Hannam, Peter «Incredible, secret firefighting mission saves famous 'dinosaur trees'» (en anglès). The Sidney Morning Herald, 15-01-2020 [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Hannam, Peter «Incredible, secret firefighting mission saves famous 'dinosaur trees'» (en anglès). The Sydney Morning Herald, 15-01-2020 [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Morton, Adam «Firefighters save endangered Wollemi pines from NSW bushfires» (en anglès). The Guardian, 15-01-2020 [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Mcguirk, Rod «Australia firefighters save world’s only rare dinosaur trees» (en anglès). Los Angeles Times, 18-01-2020 [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «Hemmelig aksjon reddet forhistorisk skog fra brannene i Australia» (en noruec). NTB, 16-01-2020 [Consulta: 11 febrer 2024].
* 1 2 Wild, Andrea «Home gardeners become accidental citizen scientists for Wollemi Pine» (en anglès). Phys.org, 28-07-2023 [Consulta: 11 febrer 2024].
* 1 2 Offord, Catherine A; Zimmer, Heidi C «Home gardens contribute to conservation of the critically endangered Wollemi Pine: Evaluation of a botanic garden-led horticultural release programme». Plants People Planet, 26-07-2023, pàg. 1—12. DOI: 10.1002/ppp3.10410.
* ↑ «Tips for treading lightly this festive season» (en anglès). ACFOnline.org.au. Australian Conservation Foundation, 01-12-2010. Arxivat de l'original el 2011-09-26. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «Jurassic tree survives big chill in trust garden» (en anglès). BBC, 01-11-2010. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «Wollemi Pine research – fungal associations & pathogens» (en anglès). Reial Jardí Botànic de Sydney. Arxivat de l'original el 1 de maig de 2005. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «How to grow my Wollemi pine?» (en anglès). Reial Jardí Botànic de Sydney. Arxivat de l'original el 2023-07-13. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ «Taking care of a Wollemi pine» (en anglès). Kernock Park Plants Ltd.. [Consulta: 11 febrer 2024].
* ↑ Jones, W.G.; Hill, K.D.; Allen, J.M. «Wollemia nobilis, a new living Australian genus and species in the Araucariaceae» (en anglès). Telopea, 6, núm. 2–3, 1995, pàg. 173–176. DOI: 10.7751/telopea19953014.
* ↑ Chambers, T. Carrick; Drinnan, Andrew N.; McLoughlin, Stephen «Some morphological features of Wollemi pine (Wollemia nobilis: Araucariaceae) and their comparison to Cretaceous plant fossils» (en anglès). International publicació of Plant Sciences, 159, núm. 1, gener 1998, pàg. 160–171. DOI: 10.1086/297534. JSTOR: 2474948.
* ↑ Cantrill, David J.; Raine, J. Ian «Wairarapaia mildenhallii gen. et sp. nov., a new Araucarian cone related to Wollemia from the Cretaceous (Albian‐Cenomanian) of New Zealand» (en anglès). International Journal of Plant Sciences, 167, núm. 6, 11-2006, pàg. 1259–1269. DOI: 10.1086/507608.
* ↑ Dettmann, Mary E.; Clifford, H. Trevor; Peters, Mark «Emwadea microcarpa gen. et sp. nov. – anatomically preserved araucarian seed cones from the Winton Formation (late Albian), western Queensland, Australia» (en anglès). Alcheringa, 36, núm. 2, 2012, pàg. 217–237. DOI: 10.1080/03115518.2012.622155.
* ↑ Setoguchi, Hiroaki; Osawa, Takeshi Asakawa; Pintaud, Jean-Christophe; Jaffré, Tanguy; Veillon, Jean-Marie «Phylogenetic relationships within Araucariaceae based on rbcL gene sequences» (en anglès). American Journal of Botany, 85, núm. 11, novembre 1998, pàg. 1507–1516. DOI: 10.2307/2446478. JSTOR: 2446478. PMID: 21680310.
* ↑ Gilmore, S.; Hill, K.D. «Relationships of the Wollemi pine (Wollemia nobilis) and a molecular phylogeny of the Araucariaceae» (en anglès). Telopea, 7, núm. 3, 1997, pàg. 275–291. DOI: 10.7751/telopea19971020 [Consulta: 11 febrer 2024].
* 1 2 Liu, Nian; Zhu, Yong; Wei, Zongxian; Chen, Jie; Wang, Qingbiao; Jian, Shuguang; Zhou, Dangwei; Shi, Jing; Yang, Yong; Zhong, Yang «Phylogenetic relationships and divergence times of the family Araucariaceae based on the DNA sequences of eight genes» (en anglès). Chinese Science Bulletin, 54, núm. 15, 2009, pàg. 2648–2655. Bibcode: 2009SciBu..54.2648L. DOI: 10.1007/s11434-009-0373-2.
* ↑ Stefanović, Saša; Jager, Muriel; Deutsch, Jean; Broutin, Jean; Masselot, Monique «Phylogenetic relationships of conifers inferred from partial 28S rRNA gene sequences» (en anglès). American Journal of Botany, 85, núm. 5, maig 1998, pàg. 688. DOI: 10.2307/2446539. JSTOR: 2446539. PMID: 21684951.
* ↑ Quinn, C.J.; Price, R.A.; Gadek, P.A. «Familial concepts and relationships in the conifer, based on rbcL and matK sequence comparisons» (en anglès). Kew Bulletin, 57, núm. 3, 2002, pàg. 513–531. DOI: 10.2307/4110984. JSTOR: 4110984 [Consulta: 11 febrer 2024].

## Vegeu també

* Gasteranthus extinctus, una espècie de planta que es creia que s'havia extingit fins que va ser redescoberta l'any 2022

## Enllaços externs

* (2011). "Wollemia nobilis." 2011 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2011. [Consulta: 11 de febrer de 2023]
* WollemiPine.com (anglès)
* Wollemia nobilis a la base de dades de Gymnosperm (anglès)
* BBC News 10 de maig de 2005 (anglès)