OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Goldville

Goldville és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 37 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Goldville tenia 37 habitants, 15 habitatges, i 12 famílies. La densitat de població era de 14,4 habitants/km².
Dels 15 habitatges en un 26,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,3% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 20% no eren unitats familiars. En el 13,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 27% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones hi havia 94,7 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.625 $ i la renda mediana per família de 35.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 21.875 $. La renda per capita de la població era de 15.209 $. Cap de les famílies i el 13,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Paisatge de la teulada vermella o El pi de l'Estaca

Paisatge de la teulada vermella o El pi de l'Estaca (Paysage au toit rouge ou Le Pin à l'Estaque) és un oli sobre tela de 73 × 60 cm pintat per Paul Cézanne vers els anys 1875-1876 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

Aquest quadre representa, probablement, algun indret del Midi francès. Però el títol que Venturi li atribueix (El pi de l'Estaca) és rebutjat per Rewald, que considera que més aviat podria tractar-se d'una vista dels voltants d'Ais de Provença, que ell situa a l'entorn del 1875 o 1876. Efectivament, no hi ha res en aquest lloc que recordi els voltants del petit port de pescadors de l'Estaca, pintat per Cézanne a la mateixa època.
Fou presentat durant la famosa retrospectiva de Cézanne al Saló de tardor de l'any 1904 a París, la qual va constituir l'esdeveniment fundacional dels orígens del fauvisme i, més tard, del cubisme.

## Descripció

Aquesta pintura és una mostra de la influència que va exercir Pissarro sobre Cézanne després de les seues estades conjuntes a Pontoise i Auvers, especialment pel que fa a l'elecció del format vertical del paisatge i del primer pla del tronc de l'arbre. No obstant això, la tècnica de Cézanne és força singular: la inclinació del tronc i de les branques condueix la mirada cap als arbres ubicats al centre de la composició.
Paisatge de la teulada vermella representa una ruptura amb la disposició del paisatge clàssic: no hi ha segon pla, d'una banda, i el primer pla, constituït per un talús o una roca i un gran pi que emmarca, és totalment asimètric. A més, les pinzellades gruixudes i força diferenciades encara no estan harmonitzades de manera sistemàtica com ho serien en el seu període posterior.

## Referències

* 1 2 3 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 104-105.
* ↑ Lionello Venturi, Cézanne: son art, son oeuvre, vol. I, París, Paul Rosenberg, 1936, núm. 163, pàg. 102.
* ↑ John Rewald, The Paintings of Paul Cézanne: A Catalogue Raisonné, vol. I, Nova York, Harry N. Abrams, 1996, núm. 273, pàg. 185.
* 1 2 3 4 5 Museu de l'Orangerie Arxivat 2016-06-12 a Wayback Machine. (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr.
* Pinterest.
# Palau de l'Exposició

El Palau de l'Exposició és un edifici municipal de la ciutat de València, situat en el carrer de Galícia núm. 1. Va ser construït l'any 1908 per l'arquitecte Francesc Mora i Berenguer seguint l'estil modernista valencià i el neogòtic.

## L'Edifici

Va ser construït dins el conjunt d'edificis fets per a l'Exposició Regional Valenciana de 1909. L'estil de l'edifici te reminiscències de l'arquitectura històrica valenciana. Tot i que el caràcter de l'edifici anava a ser efímer, posteriorment es decidí la seua conservació degut al seu valor històric i arquitectònic.
L'edifici compta amb dos sectors ben diferenciats: l'ala noble i l'ala del pati. A l'interior destaca el Saló de Recepció o Sala Noble, amb vitralls modernistes, rajoleria i sol de Mosaic Nolla.
Les obres de rehabilitació de l'edifici van començar l'any 1995, a càrrec del propietari de l'edifici, l'Ajuntament de València. Aquestes obres van ser dirigides per l'arquitecte Luis López Silgo i van durar set anys. L'edifici és ara un edifici multiús que acull diferents actes i esdeveniments, tant públics com privats.

## Vegeu també

* Exposició Regional Valenciana de 1909

## Referències

* 1 2 Portal del Palacio de la Exposición Arxivat 2018-08-21 a Wayback Machine.. Ayuntamiento de Valencia.
# Pallidochromis tokolosh

Pallidochromis tokolosh és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 28 cm de longitud total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 50-150 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Malawi.

## Referències

* 1 2 3 Turner, G. F., 1994. Pallidochromis tokolosh, a new genus and species of deep water cichlid (Teleostei: Cichlidae) from Lake Malawi, Africa. Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 5 (núm. 4): 377-383.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 «Pallidochromis tokolosh» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Turner G.F., R.L. Robinson, P.W. Shaw i G.R. Carvalho, 2004. Identification and biology of Diplotaxodon, Rhamphochromis and Pallidochromis. p.198-251. A: Snoeks, J. (ed.) The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Estats Units, 360p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Palèmon (fill d'Ètol)

Segons la mitologia grega, Palèmon (en grec antic Παλαίμων, Palaimon, "el Lluitador"), va ser un heroi, fill d'Etol, rei de l'Èlida (o també d'Hefest).
Va prendre part en l'expedició dels argonautes segons la llista que dona Apol·lodor.
Palèmon també és el nom que li van donar a Melicertes després de la seva divinització. Un altre Palèmon era fill d'Hèracles, anomenat així en record d'una lluita que va mantenir el seu pare.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 405-406. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 165. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Pandaka

Pandaka és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Pandaka bipunctata (Wu, 2008)
* Pandaka lidwilli (McCulloch, 1917)
* Pandaka pusilla (Herre, 1927)
* Pandaka pygmaea (Herre, 1927)
* Pandaka rouxi (Weber, 1911)
* Pandaka silvana (Barnard, 1943)
* Pandaka trimaculata (Akihito & Meguro, 1975)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Wu, H., 2008. A: Fauna Sinica: Osteichthyes, Perciformes (V), Gobioidei.
* ↑ McCulloch, A. R., 1917. Studies in Australian fishes Núm. 4. Records of the Australian Museum v. 11 (núm. 7): 163-188, Pls. 29-31.
* 1 2 Herre, A. W. C. T., 1927. Gobies of the Philippines and the China Sea. Monographs, Bureau of Science Manila Monogr. 23: 1-352, frontispiece + Pls. 1-30.
* ↑ Weber, M., 1911. Die Fische der Aru- und Kei-Inseln. Ein Beitrag zur Zoolographie dieser Inseln. Abhandlungen der Senckenbergischen Naturforschenden Gesellschaft Frankfurt-a.-M. v. 34 (no. 1): 1-49, Pls. 1-2.
* ↑ Barnard, K. H., 1943. Revision of the indigenous freshwater fishes of the s.w. Cape region. Annals of the South African Museum v. 36 (pt 2): 101-262.
* ↑ Akihito, Prince & Meguro, K., 1975. Pandaka trimaculata, a new species of dwarf goby from Okinawa Prefecture, Japan and the Philippines. Japanese Journal of Ichthyology v. 22 (núm. 2): 63-67.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
* Biodiversity Institute of Ontario (anglès)
# Pandero quadrat

El pandero quadrat o alduf és un instrument de percussió propi d'algunes zones de la península Ibèrica, sobretot el nord-oest (Galícia, Portugal, Lleó, Astúries) i Catalunya. Consisteix en un marc de fusta cobert per una pell (generalment de cabra) tibada. A dins sol portar cordes tensades d'on pengen picarols, a més de cigrons o pedretes que fan soroll quan se sacseja. A Catalunya, aquest instrument s'aguanta amb una mà o, si és de grans dimensions, es recolza a la cintura, mentre es fa sonar picant-lo amb una o ambdues mans. A altres zones de la Península, sovint es toca amb una baqueta.

## A Catalunya

A Catalunya, el pandero quadrat era tocat tradicionalment per dones per a acompanyar les anomenades cançons de pandero, composicions lliures i improvisades.
El pandero anava associat sobretot amb les confraries de la Mare de Déu del Roser. Per recaptar diners per a la confraria i les seves activitats, les confrares assistien a grans àpats (casaments, batejos, etc.) i a l'hora de la sobretaula cantaven, a ritme del pandero, cançons improvisades amb lletres que lloaven els presents. Alhora, molts assistents oferien donacions a les confrares. A causa d'aquesta vinculació amb la Mare de Déu del Roser, a Catalunya molts panderos porten pintats una rosa a una cara i una imatge de la Mare de Déu a l'altra. Els panderos dedicats a aquest ús a Catalunya eren sovint de molt grans dimensions.

## Referències

* ↑ «alduf». Gran Enciclopèdia de la Música. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 28 setembre 2024].
* 1 2 Balatz, Guillem «El pandero quadrat està de moda: posa’t al dia en 5 minuts». Caramella, núm. 24, 2011, pàg. 102-106. ISSN: 1888-0827.
* ↑ «Recuperant el pandero quadrat». Vilaweb, 15-12-2011. [Consulta: 16 agost 2015].
* ↑ «Les cançons de pandero quadrat i la confraria del roser». La Xermada (Ajuntament de Sitges), 15-08-2014. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 15 agost 2016].
* ↑ «Cançons de pandero». Museu Etnològic de Barcelona. [Consulta: 16 agost 2015].
# Pandàreu

Pandàreu (en grec antic Πανδάρεως), va ser, segons la mitologia grega, un personatge relacionat amb mites obscurs que semblen procedents de Creta o de l'Àsia Menor.
Es coneix un episodi sobre Pandàreu que explica que quan Rea, que temia que Cronos devorés el petit Zeus, el va amagar en una cova a Creta i li donà una cabra perquè el nodrís i un gos màgic, que era d'or, perquè li fes de guardià. En ser destronat Cronos, la cabra va ser transformada en constel·lació i el gos va custodiar el santuari de Zeus a Creta. Però Pandàreu, fill de Mèrops, va robar el gos i el va portar al mont Sipilos, a Lídia, on el va donar a Tàntal i se'n va anar. Quan va tornar, Pandàreu reclamà el gos, però Tàntal va negar, sota jurament, que mai l'hagués rebut. Aleshores va intervenir Zeus i va transformar Pandàreu en roca, com a càstig pel robatori, i va enfonsar Tàntal sota la muntanya pel seu perjuri. Aquesta és la versió que explica Antoní Liberal. Una variant explica que Pandàreu va donar el gos a Tàntal, però que va ser Hermes el que va anar a reclamar-lo, per compte de Zeus, i va ser a Hermes a qui Tàntal va jurar que no en sabia res. Però Hermes va aconseguir trobar l'animal i Zeus castigà Tàntal per perjuri sota la muntanya. Pandàreu, assabentat dels fets, s'espantà i va fugir amb la seva dona Harmòtoe i les seves filles cap a Atenes. D'allí va anar a Sicília, però Zeus el va matar, i també va matar la seva dona, mentre les filles van ser criades per les Harpies per ordre del déu.
L'Odissea es refereix també a les filles de Pandàreu. Penèlope, en un dia de desesperació desitja una mort ràpida, igual que la que van tenir les filles de Pandàreu. Aquestes noies, després de la mort dels seus pares i quedar sense ningú al món van ser protegides pels déus. Afrodita els va portar menjar, Hera els va donar bellesa i saviesa, Àrtemis, elegància, Atena, habilitat manual, i quan estava a punt d'acabar la seva educació, Afrodita va pujar a l'Olimp per demanar a Zeus uns marits apropiats per elles. Durant aquest breu espai de temps, les Harpies van raptar les noies i les van donar com a esclaves a les Erínies, a l'Hades.
Les tradicions varien sobre el nom i el nombre de les filles de Pandàreu: de vegades són dues, Camiro i Clícia, o bé Cleotera i Mèrope, i de vegades tres: Cleotera, Mèrope i Aèdon. Pandàreu va tenir també un fill, Mèrops.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 412. ISBN 9788496061972.
* ↑ Antoní Liberal. «XXXVI. Pandàreu». A: Recull de metamorfosis. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2012, p. 195-196. ISBN 9788498592061.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 166. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461

## Enllaços externs

* Informació sobre Pandàreu. Arxivat 2007-10-08 a Wayback Machine. (alemany)
# Pandíon (pare d'Egeu)

Segons la mitologia grega, Pandíon (en grec antic Πανδίων), va ser un rei d'Atenes fill del segon Cècrops, que era fill d'Erecteu i de Praxítea. La seva mare era Metiadusa, filla d'Eupàlam.
Va succeir el seu pare i va ser el vuitè rei de l'Àtica. Durant el seu regnat es va produir l'arribada d'Orestes, que va ser purificat a Atenes de l'assassinat de la seva mare. Aquesta arribada es relacionava amb la institució, per part de Pandíon, de la "Festa de les gerres" durant les Antestèries.
Es deia que Pandíon va ser expulsat del tron per una revolta dels seus cosins, els fills de Mecíon. Va fugir a Mègara, al costat del rei Pilas, que li va donar la seva filla Pília en matrimoni. Quan Pilas va haver de marxar de Mègara per haver matat Biant, el germà del seu pare, el tron va passar a Pandíon. De vegades se situa el casament amb Pília abans de la revolta de Mecíon i els seus fills.
Pandíon va tenir quatre fills amb Pília, Egeu, Licos Nisos i Pal·lant.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 413. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 167. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Pangio cuneovirgata

Pangio cuneovirgata és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a la península de Malaca (des de Narathiwat a Tailàndia fins a Johor a Malàisia), Sumatra i Java Occidental (Indonèsia).

## Referències

* ↑ Blyth E. 1860. Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2). 138-174.
* ↑ Raut, H. 1957. Acanthophthalmus cuneovirgatus spec. nov. und Acanthophthalmus robiginosus spec. nov., mit einer übersicht über die in Deutschland eingeführten Acanthophtalmus-Arten und einem Bericht über ihre Haltung im Aquarium. Aquarien und Terrarien-Zeitschrift v. 10 (núm. 2): 29-33.
* ↑ «Pangio cuneovirgata». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Pangio cuneovirgata» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kottelat, M. i A.J. Whitten 1996. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi: additions and corrections. Periplus Editions, Hong Kong. 8 p.
* ↑ Kottelat, M. i K.K.P. Lim 1993. A review of the eel-loaches of the genus Pangio (Teleostei: Cobitidae) from the Malay Peninsula, with descriptions of six new species. Raffles Bull. Zool. 41(2):208-210.
* ↑ Vidthayanon, C. 2002. Peat swamp fishes of Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia, 136 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rebecca Black

Rebecca Renee Black (Anaheim Hills, Anaheim, Califòrnia, 21 de juny de 1997) és una cantant pop estatunidenca, coneguda per la seva cançó i posteriorment videoclip "Friday", a través de la discogràfica Ark Music Factory. La cançó va rebre crítiques negatives fins al punt de ser qualificada com la pitjor cançó de la història.

## Biografia

Rebecca Black és una adolescent amb aficions de cantar, ballar i actuar però sempre buscant provar i descobrir coses noves. Va començar a assistir a classes de ball quan només tenia tres anys i ho ha continuat fent des de llavors, aconseguint així uns grans estudis de dansa, entre els quals destaquen jazz, ballet, hip-hop, i claqué.
A l'edat de 7 anys va protagonitzar un comercial local per a la construcció de joguines Puzzlecraft i també va participar en un grup d'actuació patriòtica. Ha actuat en més de 50 llocs, entre ells, l'estadi de Los Angeles, on va cantar l'himne nacional. Als 11 anys va signar un contracte amb una empresa de gestió de models; quant a classes de cant, les començà als 10 anys i les continua fent avui dia, ja que és la seva passió i el que més li agrada fer. Acaba d'anunciar al seu blog d'Internet que ha tingut aventures amb noies i que és lesbiana.
Durant els estius de 2008 i 2009 va participar en un campament de teatre musical. Quan va començar a anar a l'escola pública local, el primer que va fer fou una audició musical. Per acabar, l'estiu de 2010 va visitar Nova York i va participar en diversos tallers amb membres de l'elenc de West Side Story, de Memphis i In the Heights.

## Friday

Friday ("divendres", en català) és una cançó escrita per Clarence Jey i Patrice Wilson; i interpretada per Rebecca Black com el seu primer single. Degut a la forta repercussió que va tenir el videoclip a les xarxes socials, i a una considerable demanda, fou posada a la venda a la botiga de música virtual iTunes el 14 de març de 2011

## Referències

* ↑ Black, Rebecca. «Twitter: Rebecca Black (verified account)». [Consulta: 6 abril 2011].
* ↑ LARSEN, PETER. «O.C.'s Rebecca Black talks about 'Friday'» (en angles). ocregister.com. Arxivat de l'original el 2011-03-21. [Consulta: 6 abril 2011].
* ↑ «Rebecca Black's Page» (en angles). arkmusicfactory.com. Arxivat de l'original el 8 d’abril 2011. [Consulta: 6 abril 2011].
* ↑ «About Rebecca Black» (en anglès). rebeccablackonline.com. Arxivat de l'original el 25 de març 2011. [Consulta: 6 abril 2011].
* ↑ «Friday - Single» (en anglès). iTunes, 14-03-2011. [Consulta: 7 març 2011].
# Pangio signicauda

Pangio signicauda és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,2 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 54-56.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de Myanmar.

## Referències

* ↑ Blyth E. 1860. Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2). 138-174.
* ↑ Britz, R. & Maclaine, J. 2007. A review of the eel-loaches, genus Pangio, from Myanmar (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, 18 (1): 17-30.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Pangio signicauda» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Panimerus arnaudi

Panimerus arnaudi és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Nord-amèrica: Carolina del Nord.

## Referències

* ↑ Eaton, A.E., 1913. The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology 2 15: 423-432 (425). Imatge
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Nomina Insecta Nearctica (anglès)
# Panimerus cio

Panimerus cio és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Nord-amèrica: Califòrnia.

## Referències

* ↑ Eaton, A.E., 1913. The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology 2 15: 423-432 (425). Imatge
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Quate, L.W., 1955. A revision of the Psychodidae (Diptera) in America, north of Mexico. University of California Publications in Entomology. 10:103-273.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Nomina Insecta Nearctica (anglès)