OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ja t'enyoro

Ja t'enyoro (títol original en anglès, Miss You Already) és una pel·lícula de comèdia romàntica britànica del 2015 dirigida per Catherine Hardwicke i escrita per Morwenna Banks, basada en el radioteatre Goodbye de la mateixa Banks del 2013. La pel·lícula és protagonitzada per Toni Collette, Drew Barrymore, Dominic Cooper, Paddy Considine, Tyson Ritter, Frances de la Tour i Jacqueline Bisset. Es va projectar a la secció de Presentacions de Gala del Festival Internacional de Cinema de Toronto 2015. S'ha doblat i subtitulat al català.
El rodatge principal va començar el 7 de setembre de 2014 a Londres i, posteriorment, també va tenir lloc al comtat anglès de West Yorkshire.
La pel·lícula es va estrenar al Regne Unit el 25 de setembre de 2015 i als Estats Units el 6 de novembre de 2015 amb crítiques positives. La pel·lícula es va distribuir a diversos territoris, inclosos Alemanya, França, Japó, Corea del Sud i Hong Kong.

## Referències

* ↑ BBC
* ↑ «Drew Barrymore Joins Toni Collette in Drama 'Miss You Already'». variety.com, 05-09-2014.
* ↑ «Sandra Bullock's 'Our Brand Is Crisis,' Robert Redford's 'Truth' to Premiere at Toronto». Variety, 18-08-2015. [Consulta: 18 agost 2015].
* ↑ «Ja t'enyoro». Goita què fan, ara!. [Consulta: 24 agost 2024].
* ↑ «First Look: Drew Barrymore, Toni Collette Shoot 'Miss You Already'». Variety, 24-09-2014.
* ↑ «Miss You Already (2015)». Rotten Tomatoes. Flixster. [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «Miss You Already Reviews». Metacritic. CBS Interactive. [Consulta: 21 desembre 2015].
* ↑ «Catherine Hardwicke's 'Miss You Already' scores sales». Screendaily.com, 18-05-2015.
# Parambassis dayi

Parambassis dayi és un peix pertanyent a la família dels ambàssids, el epítet de l'espècie dayi és un honor de l'ictiòleg britànic Francis Day.
Fa 17,5 cm de llargària màxima. És un peix d'aigua dolça i salabrosa, demersal i de clima tropical. Es endèmic de l'Índia. i inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, Pieter «Révision des espèces d'Ambassis et de Parambassis de l'Inde archipélagique» (en francès). Natuurkundige Verhandelingen van de Hollandsche Maatschappij der Wetenschappen te Haarlem (Ser. 3), v. 2, (núm. 2), 1874, pàg. 83-106.
* 1 2 3 4 Torres, Armi G.; Casal, Christine Marie V. «Parambassis dayi (Bleeker, 1874) Day's glassy perchlet». FishBase.
* ↑ Gopalakrishnan, A. i A.G. Ponniah, 2000. Cultivable, ornamental, sport and food fishes endemic to Peninsular India with special reference to Western Ghats. p. 13-32. A: A.G. Ponniah i A. Gopalakrishnan (eds.) Endemic Fish Diversity of Western Ghats. NBFGR-NATP Publication. National Bureau of Fish Genetic Resources, Lucknow, . 1, 347 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow. 775 p.

## Bibliografia

* Roberts, Tyson R. «Systematic revision of tropical Asian freshwater glassperches (Ambassidae), with descriptions of three new species». Natural History Bulletin of the Siam Society, 42, 2, 1994, pàg. 263–290. ISSN: 0080-9462.
# Ricard Pruna i Grivé

Ricard Pruna i Grivé (Badalona, Barcelonès, 8 d'agost de 1964) és un metge i cirurgià especialitzat en medicina esportiva, conegut per ser el responsable mèdic del primer equip de futbol del FC Barcelona des de l'any 1996.
Llicenciat en Medicina i Cirurgia a la Universitat de Barcelona el 1988, també és especialista en Medicina i Educació Física i de l'Esport (1992), màster en Traumatologia de l'Esport (1995) i doctorat en Medicina (2013). Va treballar al centre de medicina de l'esport del Consell Català de l'Esport entre 1990 i 1995 1990-95) i reforçà els seus coneixements en ortopèdia i traumatologia a l'Hospital Mútua de Terrassa. L'any 1996 s'incorporà als serveis mèdics del FC Barcelona, on ha estat metge del primer equip de futbol.
L'any 2011 va rebre el premi a l'excel·lència professional del Col·legi de Metges de Barcelona i durant la temporada 2012/13 el premi a les Ciències Mèdiques del Programa de Beques d'Investigació de la UEFA.

## Referències

* ↑ «Ricard Pruna i Grivé». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ricard Pruna Grivé» (en castellà). I Congrés Internacional de Fisioteràpia. [Consulta: 8 juliol 2018].
* ↑ «Premis Excel·lència Professional - Ricard Pruna Grivé». Col·legi Oficial de Metges de Barcelona. [Consulta: 8 juliol 2018].
* ↑ «Investigación» (en castellà). UEFA.com, 02-01-2014.
# Sigfús Einarsson

    En aquest nom islandès, el darrer nom és un patronímic, no pas un cognom. La manera de referir-se a aquesta persona és pel nom de pila.
Sigfús Einarsson (Eyrarbakki, 30 de gener de 1877 - Reykjavík, 10 de maig de 1939) fou un compositor islandès.
Durant algun temps va rebre lliçons d'August Enna i de Paul Lincke a Copenhaguen, es pot considerar que la seva educació musical fou per complet autodidacta.
Les seves obres, d'una poderosa originalitat, consisteixen, principalment, en composicions corals i en música per a piano. Entre les primeres destaquen les titulades Lofgjörd i Svanirnir i una cantata composta en ocasió de la visita del rei Frederic a Islàndia el 1907.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. IV, pàg. 763 (ISBN 84-239-4574-X)
# Parambassis lala

Parambassis lala és una espècie de peix pertanyent a la família dels ambàssids.

## Descripció

* Fa 3 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i salabrosa, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Índia i Myanmar.

## Estat de conservació

Les seues principals amenaces són la sobreexplotació que pateix per part del comerç de peixos d'aquari i el possible drenatge dels aiguamolls on viu.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1874. Révision des espèces d'Ambassis et de Parambassis de l'Inde archipélagique. Natuurk. Verh. Holland. Maatsch. Wet. Haarlem (Ser. 3) v. 2 (núm. 2). 83-106.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Hamilton, F., 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches.: i-vii + 1-405, Pls. 1-39.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Parambassis lala» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Dahanukar, N. (2010). "Parambassis lala." 2010 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2010. [Consulta: 6 abril 2023]

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W.N., 1990. Catalog of the genera of recent fishes. California Academy of Sciences, San Francisco, els Estats Units. 697 p.
* Roberts, T.R., 1995. Systematic revision of tropical Asian freshwater glassperches (Ambassidae), with descriptions of three new species. Nat. Hist. Bull. Siam Soc. 42:263-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Tàrtar (mitologia)

En la mitologia grega, el Tàrtar (en grec antic Τάρταρος, Tàrtaros) apareix als poemes homèrics i a la Teogonia d'Hesíode com la regió més profunda del món situada per sota dels mateixos Inferns.
Originàriament, es considerava que es trobava per sota de l'Hades i que hi havia la mateixa distància d'un a l'altre que del cel a la terra. Constituïa, per tant, el fonament de l'univers.
Allí va ser on Úranos va tancar els seus monstruosos fills que havia tingut amb Gea, els ciclops Arges, Estèropes i Brontes. Però Gea, per alliberar-los va amotinar els Titans contra el seu pare. Aconseguida la victòria, Cronos, el més jove dels Titans, va alliberar els ciclops, però els va tornar a tancar de seguida. No van ser alliberats definitivament fins que Zeus els trià com a aliats en la seva lluita contra els Titans i els Gegants. Els Titans van ser enfonsats al Tàrtar per Zeus, ajudat pels seus germans Hades i Posidó. Aquests déus nouvinguts van posar com a guardians del Tàrtar els Hecatonquirs, Briàreu, Gies i Cotos, perquè ningú no se n'escapés.
Els Olímpics temien el Tàrtar. Quan algun d'ells s'oposa a Zeus, el déu l'amenaça de tancar-lo al Tàrtar, i el rebel s'afanya a obeir. Quan Apol·lo va matar els ciclops amb les seves fletxes, Zeus va estar a punt de tancar-lo allà, i només se n'escapà perquè Leto va aconseguir que en lloc de precipitar-lo al Tàrtar, el seu fill només fos castigat a servir un mortal durant un any. Apol·lo va anar a Tessàlia, a Feres, a la cort del rei Admet i el va servir fent de pastor. Al Tàrtar hi van anar els Aloïdes i Salmoneu.
Posteriorment, el Tàrtar va passar a ser una regió de l'Hades on eren enviats els criminals i els pecadors, com Ixió, Sísif i Tàntal, per rebre el seu càstig. En aquest sentit, el Tàrtar era tot el contrari dels Camps Elisis. En la Teogonia d'Hesíode, el Tàrtar està personificat. És presentat com un dels elements nascuts del Caos primigeni, germà de Gea, amb la qual es va unir per engendrar els monstres Tifó i Equidna, als quals de vegades s'hi afegeixen l'àliga de Zeus i Tànatos, el geni de la mort.

## Referències

* ↑ Ovidi Nasó, P.; Revisat i traduït per Adela M.ª Trepat i Anna M.ª de Saavedra. Les Metamorfosis, V. III. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1932. p. 22
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 502-503. ISBN 9788496061972.
# Símbols de Beniarbeig

L'escut i la bandera de Beniarbeig són els símbols representatius oficials de Beniarbeig, municipi del País Valencià, a la comarca de la Marina Alta.

## Escut heràldic

L'escut de Beniarbeig té el següent blasonament:
| « | Mig partit i tallat [en realitat, truncat]: 1r, d'or, l'àguila eixamplada d'atzur, coronada d'or i el pit carregat d'un escudet d'or, amb dos pals d'atzur; 2n, d'or, quatre pals de gules; 3r, d'argent, el pont d'atzur, sostingut d'ones d'argent i atzur. Al timbre Corona Reial tancada. | » |

## Bandera

La bandera té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 3 de llarg per 2 d’ample. En camper de gules, al centre, l’escut del municipi. | » |

## Història

L'escut fou aprovat per Ordre de 18 de setembre de 1985, publicada en el DOGV núm. 300, del 31 d'octubre de 1985.
Presenta les armes dels Lladró de Pallars, comtes de Sinarques i senyors del poble, juntament amb els quatre pals del Regne de València. A sota, el pont sobre el riu Girona, destruït durant els aiguats del 2007.
La bandera fou aprovada per Resolució de 8 d'octubre de 1992, publicada en el DOGV núm. 1.898 de 6 de novembre de 1992.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Marina Alta.
* Llista d'escuts del País Valencià.

## Referències

* ↑ Generalitat Valenciana «Ordre de 18 de setembre de 1985, de la Con­selleria d'Administració Pública, per la qual s'apro­va l'escut heràldic municipal de Beniarbig (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 300, 31-10-1985, pàg. 3.658 [Consulta: 12 gener 2023].
* ↑ Generalitat Valenciana «Resolució de 8 d'octubre de 1992, del Con­seller d'Administració Pública, per la qual s'apro­va la bandera municipal de l'Ajuntament de Beniarbeig (Alacant)» (pdf). Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 1.898, 06-11-1992, pàg. 11.109 [Consulta: 12 gener 2023].
* ↑ Generalitat Valenciana. Escuts i banderes dels municipis de la Comunitat Valenciana (pdf), 2003, p. 71 i 270 [Consulta: 12 gener 2023].
# Joan Arolas

Joan Arolas (castellà: Juan Arolas) (Barcelona, 20 de juny de 1805 - València, 25 de novembre de 1849) va ser un poeta romàntic català.
Va viure a València i va estudiar filosofia i teologia a Saragossa. Va col·laborar amb Pascual Pérez Rodríguez o Vicent Boix i Ricarte, d'idees liberals. Entre les seves inspiracions se citen Ángel de Saavedra o José Zorrilla. La seva figura és controvertida degut a diverses acusacions de plagi i per una malaltia mental que el va portar a acabar la seva vida en un psiquiàtric.

## Obres

* La sílfide del acueducto (1837)
* Poesías caballerescas y orientales (1840)
* Poesías (1842 i 1843)

## Referències

* ↑ «Joan Arolas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Brisa de raïm

La brisa de raïm és el residu sòlid que s'obté després de premsar el raïm per a fer vi. El componen la rapa, la pellofa, el pinyol i la polpa que resta. L'aiguardent de brisa s'obté en destil·lar tot aquest residu, que essent ric en sucres, s'ha transformat en alcohol per fermentació. La brisa també constitueix un menjar, ric en cel·lulosa, per al bestiar remugant, o bé un adob per als camps. També pot ser un combustible si s'aprofita prop del lloc on s'obté, puix que en tenir un gran volum per unitat calorífica el transport no la fa rendible.

## Referències

* ↑ «Brisa de raïm». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Perşembe

Perşembe (en turc, antigament Boon en grec o Vona en llatí) és una vila i un districte de la província d'Ordu (Turquia), situada a l'est del Cap Vona, a la costa del mar Negre. Dista 13 km de la ciutat d'Ordu. És un dels millors ports de la costa per la profunditat de les seves aigües.
Perşembe es troba a la Península de Vona, i és considerada el punt on els llegendaris Jàson i els argonautes es van veure forçats a desembarcar durant la seva pugna amb les tempestes i corrents de la Mar Negra.

## Referències

* ↑ http://www.turkcebilgi.com/per%C5%9Fembe,_ordu
# Gneu Domici Ahenobarb (cònsol 96 aC)

Gneu Domici Ahenobarb (en llatí Gnaeus Domitius Cn. F. Cn. N. Ahenobarbus) va ser un magistrat romà. Formava part dels Ahenobarb, una branca plebea de la gens Domícia.
Era fill del cònsol del 122 aC Gneu Domici Ahenobarb. Va ser tribú del poble l'any 104 aC durant el segon consolat de Gai Màrius. Quan els pontífexs no el varen elegir com a successor del seu pare en el càrrec, va presentar una llei (la lex Domitia de sacerdotiis) per la qual el dret d'elecció dels pontífexs passava del col·legi de Pontífexs al poble. Això li va permetre més tard ser elegit pel poble pontífex màxim, en agraïment. L'any 96 aC va ser novament elegit cònsol junt amb Gai Cassi i el 92 aC va ser censor amb l'orador Licini Cras i durant aquest període va tancar les escoles dels retòrics. Però aquest tema va ser l'únic en què es va posar d'acord amb el seu col·lega, atès que el seu mandat es va caracteritzar per les seves disputes, que van ser recordades molt de temps. Domici era d'un temperament violent i, a més, era partidari de l'antiga simplicitat de la vida, mentre que Cassi s'estimava el luxe i protegia l'art. Ciceró diu que Domici no era gaire bon orador, però parlava prou bé i tenia prou talent per mantenir el prestigi del seu alt rang.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 84-85.
# Taddeo Wiel

Taddeo Wiel (Oderzo, Treviso, 24 de setembre de 1849 - Venècia, Veneto, 17 de febrer de 1920) fou un musicògraf i compositor italià.
Doctor en Dret i Filosofia i Lletres, s'especialitzà en historiografia musical, arribant a ser una de les autoritats italianes en aquesta matèria.
Fou bibliotecari de Sant Marc a Venècia, i director d'estudis del Liceo Musicale Benedetto Marcello, president de la Societat de Concerts i de la secció veneciana de Musicologi Italiani.

## Obres principals

* I Codici musicali Contariniani nella Reale Biblioteca di San Marco in Venzia, (1888)
* I Teatri Musicali Venesiani del Settecento, (1897)
* Estudis sobre el compositor Francesco Cavalli
També és autor d'algunes òperes i melodies per a cant i piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 70, pàg. 212 (ISBN 84-239-4570-7)
# Vimioso

Vimioso és un municipi de Portugal, a la subregió d'Alt Trás-os-Montes i al districte de Bragança. Limita al nord amb Alcañices i Trabazos (província de Zamora), a l'est amb el municipi de Miranda do Douro, al sud amb Mogadouro, a l'oest amb Macedo de Cavaleiros i al nord-oest amb Bragança. A part del municipi encara s'hi parla el mirandès, un dialecte de l'asturlleonès.

## Parròquies

| Parròquia | Població | Àrea (km²) | Densitat (/km²) |
| Algoso | 279 | 36,92 | 7,6 |
| Angueira | 162 | 22,01 | 7,4 |
| Argozelo | 809 | 29,55 | 27,4 |
| Avelanoso | 204 | 29,43 | 6,9 |
| Caçarelhos | 271 | 31,01 | 8,7 |
| Campo de Víboras | 145 | 26,04 | 5,6 |
| Carção | 525 | 27,6 | 19 |
| Matela | 338 | 45,81 | 7,4 |
| Pinelo | 271 | 33,13 | 8,2 |
| Santulhão | 508 | 47,53 | 10,7 |
| Uva | 172 | 34,93 | 4,9 |
| Vale de Frades | 203 | 39,52 | 5,1 |
| Vilar Seco | 220 | 23,08 | 9,5 |
| Vimioso | 1,208 | 54,91 | 22 |

## Evolució de la població

Població del municipi de Vimioso (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 1.831 | 5.555 | 11.086 | 11.484 | 12.782 | 8.500 | 6.323 | 5.315 | 5.105 |
# Sigismund Neukomm

Sigismund Neukomm o Sigismund Ritter von Neukomm [després de ser nomenat cavaller] (Salzburg, 10 de juliol de 1778 – París, 3 d'abril de 1858) fou un compositor i pianista austríac, avui pràcticament desconegut però d'enorme prestigi en la seva època.
Deixeble de Haydn, que el tractà paternalment, residí a Viena fins al 1806, passant llavors a Estocolm, on fou elegit soci de l'Acadèmia i d'allà a Sant Petersburg per encarregar-se de la direcció del teatre alemany. Després d'una curta estada, es traslladà a París, i fou pianista de Talleyrand, al que acompanya a Viena el 1814. El 1816 acompanyà al duc de Luxemburg sent nomenat mestre de capella de la cort i retornant a Europa el 1824, en esclatar la revolució. Entrà de nou al servei de Talleyrand i després viatjà per Itàlia, Països Baixos, Anglaterra i Algèria.
Neukomm va tenir una llarga vida, és cert, però si es té en compte que gran part d'aquests els emprà en viatjar, sembla increïble el nombre de les obres que produí i que comprèn:
* 5 oratoris en alemany i 2 en anglès;
* 15 misses;
* 2 Te Deum;
* 5 cantates religioses;
* 2 servicis complets;
* 17 salms a una veu en alemany, 10 en anglès, 7 en italià i 4 en llatí;
* 10 salms a diverses veus diverses veus en llatí, 2 en rus, i 18 en anglès;
* 10 òperes alemanyes;
* 3 escenes dramàtiques italianes;
* 2 oratoris;
* 200 romances en alemany, francès, anglès i italià;
* Duets, trios, cors, 7 fantasies;
* 1 Simfonia, quartets per a instruments de corda;
* 1 concert;
* 10 sonates;
* 9 temes variats per a piano i 57 peces per a orgue.
Aquestes obres escrites en un correcte estil i gens desproveïdes d'interès, tingueren una efímera vida.
El seu nebot Edmund, nascut a Rouen el 1840, fou col·laborador de diversos diaris musicals, i publicà les següents obres: Histoire du Freichütz (París, 1867), i Trois fours à Rouen (París, 1875).

## Referències

* ↑ «Ressenya del disc». laquintademahler. Arxivat de l'original el 15 d'abril 2018. [Consulta: 15 abril 2018].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 38, pàg. 326 (ISBN 84-239-4538-3)
# Psychoda plumbea

Psychoda plumbea és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Mèxic.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Sergio Ibáñez-Bernal, 1992. Two New Species of Moth-Flies, Genus Psychoda (Latreille), from Northern Puebla, Mexico (Diptera: Psychodidae). The Florida Entomologist, vol. 75, núm. 1, pàgs. 97-103.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2014-10-16 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Tadeus Calinca

Tadeus Calinca (Xàtiva, Costera, 1968) és un dramaturg valencià. S'inicià en l'escriptura teatral a final dels anys huitanta. No es donaria a conéixer, però, fins al 1995 amb la seua obra El Gran Paulo.
El monòleg Phöebon es va estrenar el 1999 amb Elies Barberà com a actor, dirigit per Víctor Torres. Posteriorment es va publicar, amb un estudi crític de Josep Lluís Sirera. És amb aquesta obra que l'autor va utilitzar per primera vegada el seu pseudònim literari, abans havia signat com Jesús Sanchis Calabuig. L'any 2004, El genet blau va ser publicat per l'Editorial 3 i 4 en l'antologia Teatre valencià contemporani. Altres obres publicades de l'autor són els monòlegs Hipnosi (2001), Piero Mancini (2002), Esquerdes en la paret (2005) i Les lletres (2008), i les obres Monte Alma (2016) i Principes Mundi (2018).

## Teatre

* Monte Alma (Alupa Editorial, 2016)
* Principes Mundi (Alupa Editorial, 2018)

## Referències

* ↑ Sirera, Josep Lluís; Puchades, Xavier. «Calinca, Tadeus». Centre de Documentació Escènica - Institut Valenciá de Cultura, s.d. [Consulta: 22 març 2019].
* ↑ «Tadeus Calinca Phoëbon». [Consulta: 26 desembre 2017].
* ↑ Policarpo, Jauma; Benavent, Enric; Calinca, Tadeus. Teatre Valencià contemporani.. València: Eliseu Climent, 2004, p. 355. ISBN 9788475026916.
* ↑ A la revista Acotaciones de la Caja Negra, nº 3, 2001.
* ↑ «Piero Mancini». Art Teatral, 15, 2001.
* ↑ «Esquerdes en la paret, monòleg per a un actor o una actriu». Stichomythia, núm. 3, 2005, pàg. 5.
* ↑ Stichomythia, núm. 6, 2008
* ↑ Aliaga, Xavier. «Una de romans». Levante-EMV, 24-12-2016. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «Presentació del llibre Principes Mundi». Ajuntament de València, 02-03-2018. [Consulta: 5 abril 2020].

## Enllaços externs

* Tadeus Calinca - Lloc web oficial
* «Tadeus Calinca» (en castellà). Monografías de autores españoles contemporáneos - Parnaseo, Servidor Web de Literatura Española. Universitat de València. [Consulta: 26 desembre 2017].
# Palau de la Metal·lúrgia

El Palau de la Metal·lúrgia és un pavelló dins del recinte de la Fira de Barcelona al districte de Sants-Montjuïc. Actualment està integrat a les instal·lacions de la Fira de Barcelona i rep el nom de Pavelló 8. El palau fou dissenyat pels arquitectes Alexandre Soler i Amadeu Llopart, i fou inaugurat l'any 1929 amb motiu de la celebració a la ciutat de Barcelona de l'Exposició Internacional de 1929 amb el nom de Palau de la Metal·lúrgia, Electricitat i Força Motriu.
De planta rectangular disposa d'una superfície de 16.000 metres quadrats i els arquitectes utilitzaren l'estil arquitectònic de l'art déco juntament amb traces de l'expressionisme centreuropeu simplista. A la part central de l'edifici en destaca una gran cúpula polièdrica, sobre tambor i amb llanternó, i la façana destaca per un gran timpà clàssic decorat amb pintures al fresc de Francesc d'Assís Galí, que també pintà uns plafons per a la galeria d'entrada junt a Josep Obiols i Manuel Humbert. Als costats se situen unes torrasses amb escultures al·legòriques d'Enric Casanovas.
Entre el 20 de maig i el 8 de juliol de 1934, la part dreta del palau va acollir l'Exposició de Primavera, impulsada per la Junta d'Exposicions d'Art de Barcelona. A partir d'aquella ocasió, l'espai seria conegut com a Saló de l'Art Modern i acolliria, també, les edicions de 1935 i 1936 d'aquell certamen artístic.
L'any 1992 fou utilitzat en les competicions d'esgrima i de pentatló modern dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a la ciutat de Barcelona.
El 2023 s'instal·là un jardí vertical, el Bosc Vertical CaixaForum, a la paret mitgera que dona a l'avinguda de Francesc Ferrer i Guàrdia, que el 2014 havia quedat al descobert en enderrocar-se l'antic restaurant La Pèrgola.

## Referències

* ↑ Grandas, M. Carmen. L'Exposició Internacional de Barcelona de 1929. Els llibres de la frontera, Sant Cugat del Vallès, 1988, p. 120-122. ISBN 84-85709-68-3.
* ↑ Merli, Joan «L'Exposició de Primavera de 1932 ençà». Art (volum segon), Octubre 1934 - Juliol 1935, pàg. 228-232.
* ↑ Únicament fou utilitzat en la prova específica d'esgrima que integra la modalitat del pentatló modern.
* ↑ «CaixaForum Barcelona instal·larà el primer bosc vertical amb arbres en suspensió». El Nacional, 16-05-2022.