OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teleocichla prionogenys

Teleocichla prionogenys és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Tapajós (conca del riu Amazones) a São Luis (Brasil).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S. O., 1988: Teleocichla, a new genus of South American rheophilic cichlid fishes with six new species (Teleostei: Cichlidae). Copeia 1988 (núm. 1): 196-230.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zuanon, J. i I. Sazima, 2002. Teleocichla centisquama, a new species of rapids-dwelling cichlid from Xingu River, Amazonia (Perciformes: Cichlidae). Ichthyol. Explor. Freshwat, 13(4):373-378.
# Kràsnaia Poliana (Kírov)

Kràsnaia Poliana (en rus: Красная Поляна) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 5.236. Pertany al districte (raion) de Viàtskie Poliani.

## Referències

* ↑ «Varmino» (en anglès). GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Вятскополянского района Кировской области». Официальный сайт администрации Вятскополянского района.
# West Baden Springs

West Baden Springs és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 618 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Baden Springs tenia 618 habitants, 263 habitatges, i 175 famílies. La densitat de població era de 223 habitants/km².
Dels 263 habitatges en un 24,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,2% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 33,1% no eren unitats familiars. En el 29,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,7% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 26,5% de 45 a 60 i un 15,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.750 $ i la renda mediana per família de 40.357 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.444 $ mentre que les dones 19.375 $. La renda per capita de la població era de 14.532 $. Entorn del 10,3% de les famílies i el 9,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Baden Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Baden Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Torre de la Corda

La Torre de la Corda, que apareix en documents com Torre del barranc de la Dona, Torre del Barranc o Torre de la Renegà, en el terme municipal d'Orpesa (Plana Alta, País Valencià), és una torre de guaita a una altura sobre el nivell del mar de 20 metres i 50 metres cap a l'interior.

## Història

El segon Duc de Maqueda nomena a Joan Bernardí de Cervelló, encarregat de les obres. Iniciada la construcció a finals de 1553, i dirigida pel mestre d'obres Joan de Barea, finalitza la seua edificació a primeries de febrer de 1554.
En les Ordinacions sobre protecció i custòdia del litoral valencià del segon Duc de Maqueda, de 1554, i de Vespasiano Gonzaga, de 1575, apareix mencionada.
Durant gener i febrer de 2011 s'ha dut a terme la restauració de la torre, amb la instal·lació d'una escala metàl·lica per arribar a la porta d'accés.
La Torre es troba sota la protecció genèrica de la Disposició Addicional Segona de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat Valenciana, del Patrimoni Cultural Valencià, on es qualifica com Bé d'Interès Cultural. I el seu entorn queda protegit mitjançant l'Orde 14/2010, de 15 d'abril, de la Conselleria de Cultura i Esport, on s'estableix la preservació del paisatge i els usos incompatibles en un radi de 200 metres amb centre en el monument.

## Arquitectura

Té planta circular de perfil lleugerament troncocònic, tenint l'accés per una porta en altura, a uns 6 metres, en la cara que dona al mar, a la qual s'accedia per una escala de corda. Voltant la torre hi ha 9 espitlleres que permeten fàcilment defensar-la. Construïda amb maçoneria de pedra i morter de calç en un emplaçament difícilment accessible des del mar i amb una molt bona visibilitat.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ Aquesta estructura metal·lica ha generat controvèrsia. Pardo, Ramón. Critican la escalera metálica para hacer visitable la Corda. Levante-EMV.com, 3 març 2011 (Consulta: 25 abril 2011)
* ↑ Publicada en el DOGV núm. 5.449, de 13 de febrer de 2007.
* ↑ Publicada en el DOGV núm. 6.269, de 18 de maig de 2010

## Bibliografia

* Olucha Montins, F. La torre de la Corda (Oropesa), seqüència d'una construcció, Centre d'Estudis de la Plana, 11 (Castelló: CEP, jul-set 1987), pp. 29-32.
* Prades Bel, J.E: http://patrimoniosplanadealbalat.blogspot.com.es/2013/02/torre-de-la-corda-orpesa.html

## Vegeu també

* Llista de monuments de la Plana Alta

## Enllaços externs

* Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat. Fitxa del monument
# Zaandijk

Zaandijk és un antic municipi neerlandès que el 1974 es va fusionar amb la ciutat de Zaanstad dels Països Baixos, província d'Holanda Septentrional, a la riba del riu Zaan, situada a una distància de 16 km al nord-est de Haarlem.

## Enllaços externs

* Kijk op Zaandijk (neerlandès)
# Bandrélé

Bandrélé és un municipi francès, situat a la col·lectivitat d'ultramar de Mayotte. El 2007 tenia 6.838 habitants.

## Referències

* ↑ Commune de Bandrele (97603) a Insee

## Enllaços externs

* (francès) Consell general de Mayotte.
* (francès) Comunes de Mayotte al web de l'Insee
# Dembéni

Dembéni és un municipi francès, situat a la col·lectivitat d'ultramar de Mayotte. El 2007 tenia 10.141 habitants.

## Enllaços externs

* (francès) Consell general de Mayotte.
* (francès) Comunes de Mayotte al web de l'Insee
# Kani-Kéli

Kani-Kéli és un municipi francès, situat a la col·lectivitat d'ultramar de Mayotte. El 2007 tenia 4.527 habitants.

## Personatges il·lustres

* Younoussa Bamana (1935-2007), polític, diputat a l'Assemblea Nacional francesa
* Ahmed Attoumani Douchina (1955), polític i antic president del Consell General de Mayotte

## Enllaços externs

* Consell general de Mayotte (francès)
* Comunes de Mayotte al web de l'Insee (francès)
# Sainte-Rose (illa de la Reunió)

Sainte-Rose és un municipi de l'illa de la Reunió. L'any 2006 tenia 6.664 habitants. Limita amb els municipis de La Plaine-des-Palmistes, Saint-Benoît, Saint-Joseph, Saint-Philippe i Tampon.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 4.761 | 4.850 | 5.265 | 5.761 | 6.545 | 6.664 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||
# Cantó de Saint-Pierre-2

El cantó de Saint-Pierre-2 és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a una fracció de la comuna de Saint-Pierre.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001 - | André-Maurice Pihouée | |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Paea

Paea és un municipi de la Polinèsia Francesa, situat a l'illa de Tahití, que es troba a les Illes del Vent, un arxipèlag de les Illes de la Societat. Segons el cens del 2022 tenia una població de 12.756 habitants. Se l'ha anomenat la Costa Daurada de Tahití.
L'àrea de Pāʻea va ser poblada per primera vegada pels exploradors polinesis. El capità James Cook havia arribat el 1769. Pāʻea va formar part del Regne de Tahití fins que França va reclamar les illes de la Polinèsia Francesa. L'aeroport internacional de Faaa es va construir el 1962 i es va obrir més tard. El vol 1121 de l'ara desaparegut Air Moorea es va estavellar mentre volia cap a Moorea. Prop d'on es troba el lloc de l'accident hi ha una roca amb els noms de les persones que van morir en l'accident.

## Referències

* ↑ Décret n° 2005-1611 du 20 décembre 2005 pris pour l'application du statut d'autonomie de la Polynésie française, Légifrance
* ↑ Stanley, David. Tahiti-Polynesia Handbook (en anglès). David Stanley, 1989, p. 103. ISBN 978-0-918373-33-5.
# Taiarapu-Est

Taiarapu-Est és un municipi de la Polinèsia Francesa, situat a l'illa de Tahití, que es troba a les Illes del Vent (arxipèlag de les Illes de la Societat. Té 11.549 habitants. Comprèn les comunes associades d'Afaahiti-Taravao, Faaone, Pueu, Tautira (amb Mehetia).

## Evolució demogràfica

| 1977 | 1983 | 1988 | 1996 | 2002 | 2007 |
| 4 361 | 5 317 | 6 602 | 8 815 | 10 315 | 11 549 |
| * : estimació ||||||

## Classificació de les comunes

| Rang a 26 de desembre de 2007 | Seccions de comuna i comunes associades | Comuna | 29 d'abril de 1977 | 15 d'octubre de 1983 | 6 de setembre de 1988 | 3 de setembre de 1996 | 7 de novembre de 2002 | 26 de desembre de 2007 (ISPF) |
| 01 | Afaahiti-Taravao | Taiarapu-Est | 1 460 | 1 876 | 2 378 | 3 315 | 4 487 | 5 321 |
| 02 | Tautira | Taiarapu-Est | 01 163 | 01 411 | 01 763 | 02 447 | 02 343 | 02 338 |
| 03 | Pueu | Taiarapu-Est | 01 057 | 01 202 | 01 428 | 01 724 | 01 886 | 02 037 |
| 04 | Faaone | Taiarapu-Est | 0681 | 0828 | 01 033 | 01 329 | 01 599 | 01 853 |
# Kersey

Kersey és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 1.389 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kersey tenia 1.389 habitants, 474 habitatges, i 374 famílies. La densitat de població era de 552,9 habitants per km².
Dels 474 habitatges en un 48,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,4% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 20,9% no eren unitats familiars. En el 17,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,5% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 18% de 45 a 60 i un 8,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.333 $ i la renda mediana per família de 45.329 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 23.148 $. La renda per capita de la població era de 16.346 $. Entorn del 8,1% de les famílies i el 8,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kersey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kersey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Riu Virgin

El riu Virgin (riu de la regió occidental dels Estats Units) és un afluent de la riba dreta del riu Colorado. Té els seus afluents a l'estat de Utah, entre els altiplans de Passagunt, a l'est, i de Markagunt, a l'oest; corre el sud-oest, arriba al vorell septentrional de les Vermillion Cliffs i torna a l'oest, i després al sud-oest rep per la dreta el Saint George al Santa Clara, després per l'esquerra el Short Creek, continua al llarg del peu sud-oriental del Beaverdam Wash; travessa l'angle nord-oest d'Arizona, i rep per la dreta al Beaverdam Wash; entra en l'estat de Nevada per l'antiga reserva dels pauites, s'inclina al sud-est, recull per la dreta el seu més gran afluent, el Muddy o Meadow Valley River, i després en el Virgin Canyon de Colorado, a uns 366 metres d'altitud, després d'un curs de 320 kilòmetres per canyons.

## Referències

* ↑ Mapa de la conca del Colorado

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 69, pàg. 291 ISBN 84-239-4569-3

## Enllaços externs

* http://www.zionnational-park.com
* http://www.interstate50th.org/history/2006-12-14.shtml Arxivat 2008-10-26 a Wayback Machine.
* http://www.virginriverprogram.org/the-virgin-river Arxivat 2012-03-31 a Wayback Machine.
# Risso

Risso és una localitat de l'Uruguai, ubicada a l'est del departament de Soriano. Té una població aproximada de 500 habitants, segons les dades del cens de 2004.
Es troba a 128 metres sobre el nivell del mar.
Evolució demogràfica (Font: Instituto Nacional de Estadística pàgina web) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 |
| 426 | 515 | 431 | 509 | {{{5}}} |

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Pelileo

Pelileo (nom oficial: San Pedro de Pelileo) és una ciutat de l'Equador, a la província de Tungurahua. Té uns 49.000 habitants i està situada al vessant occidental del volcà Tungurahua, a pocs quilòmetres de la capital provincial, Ambato.
Pelileo va ser fundada el 1570 i va ser elevada a l'estatus de cantó el 22 de juliol de 1860. El 5 d'agost de 1949 la ciutat va ser totalment destruïda per un terratrèmol. Hi van morir aproximadament 5.000 persones, la major part atrapades a les ruïnes de la ciutat. L'única estructura encara visible de l'antiga vila és un pilar de roca, trencat, que va ser una vegada part de l'església central de Pelileo. La nova ciutat es va reconstruir en una localitat propera. En conseqüència, actualment existeixen Pelileo Grande, lloc de la ciutat antiga i avui una parròquia del cantó, i Pelileo Nuevo.
# Torrent de Rataclà

El torrent de Rataclà és un torrent dels termes municipals de Sant Quirze Safaja i de Castellcir, de la comarca del Moianès.
Es forma en el vessant nord-est de la Serra de Bernils, a llevant de la masia del Bosc. Des d'aquest lloc s'adreça cap a ponent, passant pel sud de la masia del Bosc, i s'aboca en el torrent del Bosc a prop i al sud-oest de la masia esmentada.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El torrent de Rataclà en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Walton (Indiana)

Walton és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.069 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Walton tenia 1.069 habitants, 413 habitatges, i 301 famílies. La densitat de població era de 959,9 habitants/km².
Dels 413 habitatges en un 34,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,9% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 26,9% no eren unitats familiars. En el 24,5% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,2% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 12,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.429 $ i la renda mediana per família de 49.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.750 $ mentre que les dones 23.846 $. La renda per capita de la població era de 19.087 $. Entorn del 2,9% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Walton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Walton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Robert II de Càpua

Robert II de Càpua (Últim príncep de Càpua i comte d'Aversa, fill de Jordà II i nebot de Robert I, mort el 1156).
Succeí al seu pare el 1127 i des del principi del seu regnat hagué de sostenir fortes lluites contra Roger de la Pulla i de Sicília al que derrota a Scafato (1132), el que no fou obstacle perquè Roger ocupes Càpua i investís com a príncep al seu fill. Robert II recorri a l'emperador Lotari II i al papa Innocenci II, mercès als quals recuperà els seus Estats (1137), però per poc temps, perquè Roger feu presoner al Papa (1139, el principal valedor de Robert II, i tornà a apoderar-se de Càpua.
Robert II, llavors, es retirà a Sorrento, i després de la mort de Roger (1154) entrà de bell nou en possessió de Càpua; però Guillem fill i successor de Roger, es girà contra ell, l'assetjà en la capital i l'obligà a fugir, caient poc temps després en una emboscada, i, entregat a Guillem, aquest ordenà que li arranquessin els ulls i que fos tancat en una presó de Palerm, en la que acabà els seus dies miserablement.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 979 (ISBN 84-239-4551-0)
# Robert Nathaniel Dett

Robert Nathaniel Dett (Drummondville, Ontario, Canadà, 11 de novembre de 1882 - 2 d'octubre de 1943) fou un compositor, pianista i organista estatunidenc.
Cursà els estudis musicals en els Conservatoris d'O. Willis, Halsted de Lockport, Columbia, Chicago i Harvard. Fou pianista a Nova York, i organista a Niagara Falls, director de música del Col·legi Lane de Jackson; de l'Institut Lincoln, de Jefferson, etc.
És autor de:
* Album of a Heart, versos (1911);
* Tha Magnolia Suite, per a piano;
* Liston to the Lambs, per a piano;
* In the Bottoms, per a piano;
* The Chariot, motets;
* Amèrica the Beautiful, per a cors;
* Enchantment Suite, peça per a piano.
Va guanyar els Cursà els estudis musicals en els Conservatoris d'O. Willis, Halsted de Lockport, Columbia, Chicago i Harvard. Fou pianista a Nova York, i organista a Niagara Falls, director de música del Col·legi Lane de Jackson; de l'Institut Lincoln, de Jefferson, etc.
Cursà els estudis musicals en els Conservatoris d'O. Willis, Halsted de Lockport, Columbia, Chicago i Harvard. Fou pianista a Nova York, i organista a Niagara Falls, director de música del Lane College de Jackson; de l'Institut Lincoln, de Jefferson, etc.
Va guanyar els premis Bowdoni, de Harvard (1920), per l'assaig The Emancipation of Negre Music, i el Francis Boott, pel seu motet Don't Be Weary-Traveler, el mateix any.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. IV, pàg. 132 (ISBN 84-239-4574-X)

## Vegeu també

* Afrocanadencs
# Robert Volkmann

Robert Volkmann (Lommatzsch, Saxònia, Alemanya, 6 de maig de 1815 - Budapest, Hongria, 30 d'octubre de 1883) fou un compositor i professor de música alemany.
Fill d'un músic, aprengué amb ell la teoria, piano i orgue, i amb un altre professor diversos instruments. Finalment fou deixeble de Robert Becker a Leipzig. Ensems les seves facultats naturals reberen un impuls extraordinari per la seva amistat amb Robert Schumann, l'estil del qual es reflecteix en les seves obres.
Ja el 1839 marxà cap a Praga com a mestre de música, d'on passà el 1842 a Budapest i el 1854 a Viena, tornant el 1858 a la capital d'Hongria, on passà la resta de la seva vida i fou professor d'harmonia i contrapunt de l'Acadèmia Nacional, on va tenir entre altres alumnes els compositors hongaresos Vavrinecz Mauritius, Jakab Gyula Major i l'alemany Benno Schoenberger i Géza Graf Zichy.
Dotat d'una gran fecunditat, abordà tots els generes, a excepció del dramàtic, i produí una considerable quantitat d'obres, entre les quals cal mencionar: dues simfonies en re menor i en si bemoll major; tres serenates per a instruments d'arc; sis quartets per a instruments d'arc; l'obertura Ricard III i una altra obertura pel jubileu del Conservatori de Budapest, que figuren entre les seves millors composicions; dos trios; un concert per a violoncel estrenat el 1857 per Karl Schlesinger; una romança per a violoncel i una altra per a violí i piano; una rapsòdia per a piano i violí; dues sonatines per aquests instruments; un concert per a piano i orquestra; marxes, variacions, capricis, peces característiques, etc., per a piano, com també diverses obres d'orquestra i música de cambra.
En el gènere vocal també deixà nombroses composicions:
* Dues Misses per a veus d'home
* Tres cants religiosos per a cor mixt
* Ofertoris per a cors, sols i orquestra
* Lieder per a cor d'homes
* Dos cants nupcials per a cor mixt
* An die Nacht: per a contralt amb orquestra
* Sappho: escena dramàtica per a soprano
* Kirchenarie: per a baix amb acompanyament d'orquestra d'arc i una flauta, així un gran nombre de lieder
Finalment, harmonitzà diversos cants alemanys antics.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 32, pàg. 389 (ISBN 84-239-4532-4)
* ↑ Enciclopèdia Espasa. Apèndix núm. 9, pàg. 1163 (ISBN 84-239-4579-0)
* ↑ https://ru.wikipedia.org/wiki/%D0%A8%D0%BB%D0%B5%D0%B7%D0%B8%D0%BD%D0%B3%D0%B5%D1%80,_%D0%9A%D0%B0%D1%80%D0%BB_(%D0%BC%D1%83%D0%B7%D1%8B%D0%BA%D0%B0%D0%BD%D1%82)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum, núm. 69, pàg. 979 (ISBN 84-239-4569-3)
# Robert de Malvoisin

Robert de Malvoisin fou un poeta i músic francès del segle xii.
Pertanyia a una de les grans famílies del comtat de Vexinle-Français, i era nebot de Guido, castellà de Coucy. Dues cançons musicals seves figuraren entre els manuscrits de la Biblioteca imperial de París.
Per les relacions de semblança que mitjançant entre algunes de les seves obres i les de l'espanyol Gonzalo de Berceo s'ha de veure l'obra d'aquest últim.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 32, pàg. 591 (ISBN 84-239-4532-4)