OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ophioscion panamensis

Ophioscion panamensis és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic occidental: des de Belize fins a Panamà.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1863. Descriptive enumeration of a collection of fishes from the western coast of Central America, presented to the Smithsonian Institution by Captain John M. Dow. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 162-174.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Schultz, L. P., 1945. Three new sciaenid fishes of the genus Ophioscion from the Atlantic coasts of Central and South America. Proceedings of the United States National Museum v. 96 (núm. 3192): 123-137.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Greenfield, D.W. i J.E. Thomerson, 1997. Fishes of the continental waters of Belize. University Press of Florida, Florida. 311 p.
* ↑ Ramjohn, D.D. 1999. Checklist of coastal and marine fishes of Trinidad and Tobago. Marine Fishery Analysis Unit, Fisheries Division, Ministry of Agriculture, Land and Marine Resources, Trinitat i Tobago. Fisheries Information Series 8, 151 p.
* ↑ Smith, C.L., 1997. National Audubon Society field guide to tropical marine fishes of the Caribbean, the Gulf of Mexico, Florida, the Bahamas, and Bermuda. Alfred A. Knopf, Inc., Nova York, Estats Units. 720 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Strømme, T., 1992. NAN-SIS: Software for fishery survey data logging and analysis. User's manual. FAO Comput. Inf. Ser. (Fish.) (4):1-103.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Opostomias mitsuii

Opostomias mitsuii és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 36 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 60-500 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud de Califòrnia (32-34°N) fins a la Colúmbia Britànica (48° 30′-55°N). També és present al Japó.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Imai, S., 1941. Seven new deep-sea fishes obtained in Sagami Sea and Suruga Bay. Japanese Journal of Zoology v. 9 (núm. 2): 233-250.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Beamish, R.J., K.D. Leask, O.A. Ivanov, A.A. Balanov, A.M. Orlov i B. Sinclair, 1999. The ecology, distribution, and abundance of midwater fishes of the Subarctic Pacific gyres. Prog. Oceanog. 43:399-442.
* ↑ McAllister, D.E., 1990. A list of the fishes of Canada. Syllogeus Núm. 64. Nat. Mus. Nat. Sci., Ottawa, Canadà. 310 p.
* ↑ Okiyama, M., 1988. An atlas of the early stage fishes in Japan. Tokai University Press, Tòquio. 1157 p.
* ↑ Miya, M., M. Yamaguchi i M. Okiyama, 1995. Midwater fishes off the Pacific coast of Boso Peninsula, central Japan: species composition, abundance, biomass, and zoogeographic affinities. Jap. J. Ichthyol. 42(3/4):237-248.
* ↑ Matarese, A.C., A.W. Kendall, D.M. Blood i M.V. Vinter, 1989. Laboratory guide to early life history stages of Northeast Pacific fishes. NOAA Tech. Rep. NMFS 80:1-652.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Orcomen (fill de Mínias)

D'acord amb la mitologia grega, Orcomen va ser un rei de Beòcia, fill de Mínias i d'Eurianassa, o potser de Fanosura, filla de Peó. Pausànias el fa germà de Mínias.
La seva descendència també es presta a confusió. Segons Pausànias no va tenir fills, i va deixar el seu regne a Presbó, fill de Frixos i descendent d'Èol. Segons Esteve de Bizanci va tenir tres fills, Asplèdon, Amfidoc i Climen. Climen el va succeir en el tron. I encara, Joan Tzetzes diu que va tenir una filla, Cloris, que va ser la mare de Mopsos.
Va donar nom a la ciutat d'Orcomen. Els seus habitants s'havien de dir orcomens, però es van continuar anomenant minies per distingir-se dels d'Orcomen a l'Arcàdia.

## Notes

* ↑ Segons la forma que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, IX, 36, 4
* ↑ Esteve de Bizanci. Ethnica, s.v. Ασπληδών
* ↑ Joan Tzetzes. Scholia sobre Licòfron, 881
* ↑ Smith, William (ed.). «Orchomenus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 22 desembre 2022].

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209, 1997, p. 162 ISBN 84-297-4146-1
# Oregonichthys kalawatseti

Oregonichthys kalawatseti és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: riu Umpqua.

## Referències

* ↑ Schultz L. P., 1929. Check-list of the fresh-water fishes of Oregon and Washington. Univ. Wash. Publ. Fish. v. 2 (núm. 4). 43-50.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Markle, D. F., T. N. Pearsons i D. T. Bills, 1991: Natural history of Oregonichthys (Pisces: Cyprinidae), with a description of a new species from the Umpqua River of Oregon. Copeia 1991 (núm. 2): 277-293.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schultz, L. P. i C. L. Hubbs, 1961: Early nomenclatural history of the nominal cyprinid genus Oregonichthys and of the blennioid, Pholis schultzi, fishes of western North America. Copeia 1961 (núm. 4): 477-478.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pieterburen

Pieterburen és un poblet del nord-est dels Països Baixos que forma part del municipi de Het Hogeland, a la Província de Groningen. Al seu territori s'hi troba el Centre de Foques de Pieterburen. Un sender de llarg recorregut, conegut com a Pieterpad, comença a Pieterburen i arriba fins a Sint Pieter, a l'extrem meridional dels Països Baixos. Cap a finals del segle xiv és esmentat per primera vegada en referència als «parroquians de Sant Pere [Sint Pieter] a la nova terra». A mitjans del segle següent, el 1448, hi ha la primera menció de l'església del poble. Basant-se en el cens del 2019, té 435 habitants. Recreativament, és un punt de partida habitual per als wadlopers. Originalment formava part del municipi de De Marne, però el 2019 aquest fou fusionat amb Bedum, Eemsmond i Winsum per crear Het Hogeland.

## Referències

* ↑ «What we do» (en anglès britànic). [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ MyraS. «Pieterpad» (en anglès americà), 03-02-2024. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ CBS Statline (en neerlandès)
# Orest Ievlàkhov

Orest Ievlàkhov (Varsòvia, 4 de gener de 1912 $^{(Julià)}$ - Sant Petersburg, 15 de desembre de 1973), rus: Оре́ст Алекса́ндрович Евла́хов, Orest Aleksàndrovitx Ievlàkhov, fou un compositor i professor de música rus i soviètic.

## Biografia

Ievlàkhov va estudiar amb Piotr Riazànov i fins al 1941 amb Dmitri Xostakóvitx al Conservatori de Leningrad. El 1947 va passar a ser professor allà, i el 1963 professor de composició. Va ser considerat un clàssic de l'Escola de Leningrad i va compondre, entre d'altres, tres simfonies, suites simfòniques, concerts, ballets, música de cambra, teatre i música de cinema. Es va fer conegut a través de la balada La patrulla nocturna, rus: Ночной патруль, Notxnoi patrul, que va aparèixer, com la Simfonia núm. 7 de Xostakóvitx durant el setge de Leningrad. Entre els seus estudiants es troben compositors com ara Borís Tísxenko, Serguei Slonimski, Andrei Petrov, Valeri Gavrilin, Issaak Xvarts i Guerman Ókunev.

## Obres (selecció)

* Concert per a piano núm. 1 (1940)
* "La patrulla nocturna" (1942/43), Balada dramàtica per a mezzosoprano i orquestra a: Cicle Leningrad (1944)
* Simfonia núm. 1 (1944-46)
* Simfonia núm. 2 (1963)
* Simfonia núm. 3 (1967)
* Concert-Poema per a violí i orquestra (1971)

## Notes

* ↑ Detlef Gojowy, Yevlakhov, Orest Aleksandrovich a Grove Music Online (anglès) (cal subscripció)
* ↑ Krzysztof Meyer. Schostakowitsch. Sein Leben, sein Werk, seine Zeit (en alemany). Bergisch Gladbach: Gustav Lübbe, 1995, p. 256 i ss.. ISBN 3-7857-0772-X.
* ↑ Orest Ievlàkhov a biografija.ru (rus)
* ↑ Boris Yoffe. Im Fluss des Symphonischen (en alemany). Hofheim: Wolke, 2014, p. 469 i ss.. ISBN 978-3-95593-059-2.
* ↑ Евлахов, Орест Александрович. a: Большая биографическая энциклопедия, 2009 (rus)
* ↑ Igor 'Karpinskij: Evlachov, Orest Aleksandrovič. A: Ludwig Finscher (ed.): Die Musik in Geschichte und Gegenwart. Segona edició, Part de la persona, volum 6 (Eames - Franco). Bärenreiter / Metzler, Kassel et al. 2001, ISBN 3-7618-1116-0 (edició en línia, inscripció necessària per a accés complet) (alemany)

## Referències

* Музыкальная энциклопедия. Cap del consell de redacció V. Kéldix. Volum 2 — Мoscou, «Enciclopèdia Soviètica», 1974. (rus)
* Andrei Petrov. Orest Ievlàkhov (en rus). Leningrad: Sovietski kompozitor, 1981.
* Izrail Gusin. Orest Ievlàkhov (en rus). Leningrad: Muzika, 1964.

## Enllaços externs

* Simfonia núm. 3 a YouTube
# Orquestra Simfònica de la Ràdio de Baviera

L'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Baviera (Symphonieorchester des Bayerischen Rundfunks) és una orquestra de prestigi internacional, pertanyent a la Bayerischer Rundfunk (Ràdio de Baviera), amb seu a Múnic, Alemanya. És una de les tres orquestres principals de la ciutat de Múnic, en companyia de l'Orquestra Filharmònica de Múnic i l'Orquestra de l'Estat de Baviera. Les seues sales de concert habituals són el Philharmonie am Gasteig i la Herkulessaal al palau de la Residència.
L'orquestra va ser fundada l'any 1949, amb membres d'una primitiva orquestra de la ràdio com a germen inicial. Eugen Jochum va ser-ne primer director en cap entre els anys 1949 i 1960. Entre els posteriors directors principals cal esmentar Rafael Kubelík, qui seria el director principal de més durada al front de l'orquestra, Sir Colin Davis i Lorin Maazel. Des de 2003 el director principal és Mariss Jansons. El seu contracte amb l'orquestra conclou a l'agost de 2012.
L'orquestra participa en els concerts "Musica Viva", que van ser fundats pel compositor Karl Amadeus Hartmann.
Va rebre un Premi Grammy l'any 2006 a la millor interpretació orquestral per l'enregistrament de la Simfonia núm. 13 de Dmitri Xostakóvitx. També va ser designada com la sisena millor orquestra europea arran d'una enquesta feta per la revista Le Monde de la Musique.

## Directors principals

* Eugen Jochum (1949–1960)
* Rafael Kubelík (1961–1979)
* Sir Colin Davis (1983–1992)
* Lorin Maazel (1993–2002)
* Mariss Jansons (2003–2019)

## Referències i notes

* ↑ «Mariss Jansons bleibt Chef». Der Tagespiegel, 11-07-2007 [Consulta: 6 gener 2009].
* ↑ Potts, Joseph E., "European Radio Orchestras: Western Germany" (Setembre 1955). The Musical Times, 96 (1351): 473-475.
* ↑ Hellsberg, Clemens. «Vienna Philharmonic Named Europe's Finest Orchestra». Huliq.com. Huliq.com. Arxivat de l'original el 2012-09-17. [Consulta: 27 gener 2008].

## Enllaços externs

* (anglès) Plana web oficial Arxivat 2009-08-29 a Wayback Machine.
* (anglès) Discografia a SonyBMG Masterworks Arxivat 2007-08-06 a Wayback Machine.
# Opistomastigomicots

Els opistomastigomicots (Opisthomastigomycota) són un antic el grup dels fongs veritables primitius, avui en desús. Cridats comunament quitridis o fongs flagel·lats, també se'ls ha donat els noms Ciliofungi, Archimycetes o Zoosporiphera.
Es caracteritzen per ser fongs simples, generalment aquàtics, que es reprodueixen mitjançant zoòspores (espores flagel·lades), tal com ho descriuen etimològicament la majoria de les denominacions esmentades. És un grup parafilétic dels fongs veritables que anteriorment s'incloïa en el tàxon obsolet Mastigomycota o Phycomycetes, el qual era polifilètic doncs incloïa a protists fungoides amb fases flagel·lades.

## Característiques

* Són heteròtrofs-osmótrofs d'hàbitat aquàtic principalment, també es troben en el sòl i en ocasions en plantes i animals.
* Tenen reproducció asexual o amb alternança de generacions amb una fase sexual.
* Com els altres fongs són aerobis, amb l'excepció de Neocallimastigales, els quals són anaerobis per adaptació a l'ambient anòxic intestinal d'animals, posseint hidrogenosomas en lloc de mitocondris.
* Són multicel·lulars, amb hifes ramificades i micelis simples, alguns són unicel·lulars. El tal és cenòcit esferoïdal.
* Parets de quitina, de vegades també cel·lulosa.

## Referències

* ↑ Hyde, K.D. 2024. The 2024 Outline of Fungi and fungus-like taxa. Mycosphere, 15(1): 5146–6239, Doi 10.5943/mycosphere/15/1/25, ISSN 2077 7019. Versió web.
* ↑ Philippe Silar 2016, Protistes Eucaryotes.: Origine, Evolution et Biologie des Microbes Eucaryotes. 2016, 978-2-9555841-0-1. <hal-01263138>
* ↑ División Mastigomycota. Universidad de Hamburgo /Universidad de Extremadura 1998
# Oscar Melchior Schoebel

Oscar Melchior Schoebel (Jordansmühl, actualment Jordanów Śląski a Polònia, 13 de gener de 1850 - Kansas, Estats Units, 5 de novembre de 1934) fou un pianista i compositor alemany. Estudià en diversos centres musicals i literaris, i el 1882 passà als Estats Units, establint-se a Attica (Indiana) com a professor de piano i violí. De 1892 a 1902 fou director del Conservatori de música de Holton (Kansas). Va compondre l'òpera La Capitana peces per a piano i violí, melodies vocals, antífones, etc. És autor, a més, de l'obra didàctica The Piano Teacher (1908).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 54. pàgs. 1105-06 ISBN 84-239-4554-5

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre Oscar Melchior Schoebel en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
* Obituari
# Oscar Sonneck

Oscar Sonneck (Jersey City, 6 d'octubre de 1873 - Nova York, 30 d'octubre de 1928) fou un musicògraf, compositor, poeta i bibliotecari. Va fer els seus estudis a Heidelberg, Múnic, Frankfurt i Sondershausen, amb els professors Sandberger, Stumpf, Knorr, M. E. Sachs i Schröder, i des de 1902 fou director de la secció de música de la Biblioteca del Congrés dels Estats Units a Washington DC, per la qual organització, treballà sistemàtica i incansablement i amb un gran resultat. Sonneck dirigí i redactà l'informe anual vers les Copyright-entrèes de la secció de música de la Biblioteca del Congrés. També són notables els catàlegs sistemàtics que publicà de cadascun dels grups d'aquesta Biblioteca Dramatic music, 1908). Com a compositor escrigué diverses melodies vocals. Finalment, va publicar dos volums de poesies. Escrigué:
* Early America operas, col·lecció de la Societat Internacional de Música (1904),
* Francis Hopkins and James Lyon, (Washington, 1905),
* Bibliography of early secular American music, (Washington, 1905),
* Early concert life in America 1731-1800, (Leipzig, 1907).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 410 ISBN 84-239-4557-X
# Oscar Straus

Oscar Straus (Viena, 6 de març de 1870 - Bad Ischl, 11 de gener de 1954) fou un compositor austríac d'operetes, ballets i música de pel·lícules.
Fou deixeble de Graedener, a Viena i de Bruch, a Berlín, sent contractat el 1895 com a director d'orquestra a Brünn d'on passà a Teplitz, Magúncia i Berlín. Va cultivar gèneres diversos, però destacà en l'opereta, produint una sèrie d'elles, algunes de les quals es presentaren arreu d'Europa, especialment les més famoses.(¹)

## Operetes

* 1904. Die lustigen Nibelungen
* 1905. Zur indischen Witwe
* 1906. Hugdietrichs Brautfahrt
* 1907. Ein Walzertraum
* 1907. Das Buch der Abenteuer
* 1908. Der tapfere Soldat
* 1908. Didi
* 1909. Das Tal der Liebe
* 1910. Mein junger Herr
* 1912. Der tapfere Cassian
* 1912. The Dancing Viennese
* 1913. Love and Laughter
* 1914. Rund um die Liebe
* 1915. Die schöne Unbekannte
* 1916. Liebeszauber
* 1916. Der Favorit
* 1920. Der letzte Walzer
* 1925. Teresina
* 1927. Die Königin
* 1928. Hochzeit in Hollywood
* 1928. Die Musik kommt
* 1928. Mariette ou Comment on écrit l'histoire
* 1929. Die Erste Beste
* 1932. Eine Frau, die weiß, was sie will
* 1935. Drei Walzer
* 1940. Mes amours
* 1950. Ihr erster Walzer
* 1952. Bozena

## Òperes

* Der Schwadrze Mann,
* Colombine,
A més de l'obertura Der Traum ein Leben, una serenata per a instruments d'arc, i una sonata per a violí.(¹)

## Bibliografia

* (¹)Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1286 (ISBN 84-239-4557-X)

## Enllaços externs

* Biografia d'Oscar Straus
# Oscar da Silva

Oscar da Silva (Porto, 21 d'abril de 1870 — 6 de maig de 1958) fou un compositor i pianista portuguès.
Estudià a Alemanya i va tenir per professora a Clara Schumann, Reinecke, Rutharat, Jadassohn, Oscar Paul, Borgiel i Hofmann. Una vegada acabats els estudis, realitzà el 1893 la seva primera excursió artística com a concertista, tocant davant els públic de Leipzig, Bremen, Berlín, París, Lisboa i Porto. Sempre es va distingir per la seva sinceritat artística, considerant-se’l com un excel·lent intèrpret de Chopin i Schumann. Com a compositor té un gran nombre d'obres publicades; les primeres ho foren a Alemanya. En totes elles va fer gala de grans condicions i la majoria van assolir gran èxit.
Entre les obres pianístiques cal citar:
* Rhapsodia portuguesa,
* Vierkilavierstuche,
* Scherzo a le valse,
* Images,
* Marcha do Centenario da India, que va aconseguir el primer premi en el concurs obert per aquest objectiu.
* Romance, per a violí,
* Suite, per a violí.
Per a cant són dignes d'elogi:
* L'aurore,
* La brise,
* La tristesse,
* La rêve,
* Valsa triste.
El 1904 estrenà a Lisboa la novel·la lírica en dos actes D. Mecia, que fou premiada amb la medalla d'or en l'Exposició Musical de Saint Louis. També se li deuen comentaris musicals per les obres següents, representades en els teatres de Lisboa:
* O que morren de amor, de Julio Dantas,
* Rei Lear, de Shakespeare,
* Auto pastoril, de Gil Vicente,
* Quo vadis?, obra basada en la novela del mateix nom per Marcelino de Mezquita,
* Suave milagre, basada en un conte d'Eça de Queiroz, pel comte d'Arnoso i Alberto da Oliveira.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 250 (ISBN 84-239-4556-1)
# Oscil·lador controlat per tensió

Un oscil·lador controlat per tensió o VCO (en anglès: Voltage controlled oscillator) és un oscil·lador de freqüència variable, controlada per una tensió contínua o de baixa freqüència externa al circuit. Utilitza amplificació, realimentació i circuits ressonants que dona a la sortida un senyal elèctric de freqüència proporcional a la tensió d'entrada. Típicament aquesta sortida és un senyal sinusoidal, encara que en VCOs digitals és un senyal quadrat.
Quan l'entrada és 0 V, el VCO té un senyal amb una freqüència anomenada freqüència lliure d'oscil i davant variacions de l'entrada, puja o baixa la freqüència de la sortida de forma proporcional.
Una aplicació típica dels VCO és generar senyals de freqüència modulada (FM) o modulació de fase. També es fan servir com a part de bucles de bloqueig de fase. Es solen emprar en aplicacions electròniques de comunicació. Es construeix amb diferents dispositius, dels quals els més habituals són el varactor i el cristall de quars.
Aquest tipus d'oscil·ladors sol presentar problemes, ja que els canvis de temperatura o la humitat n'afecten l'afinació.

## Vegeu també

* Bucle de bloqueig de fase

## Referències

* ↑ «oscil·lador controlat per tensió». A: TERMCAT. Diccionari de telecomunicacions, 2017 (Diccionaris en Línia núm. 235 & Ciència i Tecnologia) [Consulta: 19 novembre 2024].
# Oskar Heinrich Thomas

Oskar Heinrich Thomas (Berga/Elster, 28 de juny de 1872 - Zúric, 22 de febrer de 1946) fou un violinista alemany. Estudià en els conservatoris de Weimar i Leipzig i el 1894 fou nomenat professor de violí de l'Acadèmia de Música de Zúric. És autor de l'obra didàctica Natürliches Lehrsystem des Violinspiels.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 61, pàg. 652 ISBN 84-239-4561-8
# Jahir Pérez Muñoz

Wilmar Jahir Pérez Muñoz (Turmequé, departament de Boyacá, 8 de novembre de 1986) és un ciclista professional colombià. Actualment milita a l'equip Team Saavedra. Bon escalador, en el seu palmarès destaquen diverses etapes del Clásico RCN i la Volta a Boyacá de 2013. Aquell mateix any va donar positiu per betametasona en un control antidopatge.

## Palmarès

* 2012
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN
* 2013
** 1r a la Volta a Boyacá i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Clásico RCN
* 2015
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Guatemala
* 2017
** Vencedor d'una etapa al Tour de Lombok
** Vencedor d'una etapa a la Jelajah Malaysia
* 2022
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Guatemala

## Referències

* ↑ «Jair Pérez se consagró campeón de la Vuelta a Boyacá», 22-09-2013. [Consulta: 12 febrer 2017].
* ↑ «Los ciclistas “positivos” se defienden: El Colombiano», 15-02-2014. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2017. [Consulta: 15 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com