OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Simfonia núm. 2 (Weinberg)

La Simfonia núm. 2 per a orquestra de corda, op. 30, fou composta per Mieczysław Weinberg entre el 30 de desembre de 1945 i el 16 de gener de 1946. No es va estrenar fina l'11 de desembre de 1964 a la Gran Sala al Conservatori de Moscou, interpretada per l'Orquestra Simfònica de l'Estat de l'URSS i dirigida per Kurt Sanderling, a qui l'obra està dedicada.

## Moviments

S'estructura en els següents moviments:
* I. Allegro Moderato
* II. Adagio
* III. Allegretto

## Origen i context

Durant els quatre anys posteriors a la seva arribada l'octubre de 1943 a Moscou, Weinberg va crear una sèrie d'obres excepcionals per a conjunts de cambra, com els Quartets de corda núm. 3 a 6. En aquest període també va compondre la Segona Simfonia per a orquestra de corda, una mica més plàcida que els quartets.
Datada el 1946, quan Weinberg tot just començava a brillar sota el patrocini soviètic. La seva Simfonia núm. 2 és una obra lírica, amb suaus dissonàncies que afegeixen desvergonyiment a la música. La va escriure poc després d'assabentar-se que tota la seva família a Polònia havia estat exterminada pels alemanys. No sembla, però, una simfonia programàtica que es pugui vincular a la tràgica biografia del compositor. Malgrat la devastació de la guerra, segons Reilly, «Weinberg va produir una obra melosament i profundament encantadora, i relativament poc pertorbadora».

## Referències

* ↑ «WEINBERG: Symphony No. 2 & Chamber Symphony No. 2 - Umeå Symphony Orchestra, Thord Svedlund». Alto. [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ Fanning, David. «Ressenya del disc» (en anglès). Chandos. [Consulta: 29 febrer 2020].
* ↑ Duperron, Jean-Yves. «Ressenya del disc». Classical Music Sentinel. [Consulta: 14 desembre 2023].
* ↑ «Ressenya del disc». wtju.net. [Consulta: 14 desembre 2023].
* ↑ Robert Reilly. Surprised by Beauty: A Listener's Guide to the Recovery of Modern Music. Ignatius Press, 21 abril 2016, p. 346–. ISBN 978-1-68149-704-4.
# Simfonia núm. 3 (Atterberg)

La Simfonia núm. 3 en re major (titulada Vastkustbilder, en català Imatges de la Costa Oest), op. 10, va ser composta per Kurt Atterberg entre 1914 i 1916. Va ser estrenada íntegrament per la Hovkapellet (Orquestra de l'Òpera Reial) a l'Òpera Reial d'Estocolm el 28 de novembre de 1916, dirigida per Armas Järnefelt.

## Origen i context

La Tercera Simfonia de Atterberg es podria considerar com un conjunt de tres poemes simfònics i així s'explicaria que l'obra sigui una mica fragmentada. El primer moviment, Soldis (Boira estival) el va compondre durant unes vacances familiars a Lysekil el juliol de 1914 i representa el mar en calma d'un dia assolellat. El va completar el 9 de gener de 1915 i es va estrenar a Göteborg tres mesos després. Tot seguit, Atterberg va decidir compondre un segon poema simfònic que contrastés amb el primer i el va titular Storm (Tempesta). De nou Atterberg va dirigir les dues obres en un concert celebrat el 9 de febrer de 1916. Unes vacances posteriors al mateix lloc el maig de 1916 van propiciar la composició del tercer moviment, Sommarnatt ("Nit d'estiu").

## Moviments

El primer moviment, Soldis, mostra un mar tranquil i suau i recorda llunyanament La Mer de Claude Debussy, un compositor impressionista francès. El segon, Storm, és més salvatge i està escrita en forma sonata lliure. Hi ha un primer tema, un segon tema, un desenvolupament de tots dos, de nou el segon tema, de nou el primer tema i després una coda com a conclusió. El tercer, Sommernat, és de naturalesa romàntica i està escrit en una forma totalment lliure.
La simfonia està escrita per a:
* 1 flautí, 2 flautes, 3 oboès (3r també corn anglès ), 2 clarinets, 1 clarinet baix, 2 fagots, 1 contrafagot
* 4 trompes, 3 trompetes, 3 trombons, 1 tuba
* timbales, 1 percussió, 1 arpa, 1 piano o celesta
* violins, violes, violoncels, contrabaix

## Discografia

* Caprice Records: Royal Philharmonic Orchestra of Stockholm dirigida per Sixten Ehrling, gravada el 1982
* cpo: Radio Philharmonic Orchestra of Hannover dirigida per Ari Rasilainen

## Referències

* 1 2 Jacobsson, Stig. «Atterberg: Symphony No. 3». Chandos.
* ↑ Stevenson, Bob. «Ressenya del disc de Chandos» (en anglès). Musicweb. [Consulta: 1r maig 2024].
* ↑ Wallner, Bo. «Atterberg: Symphony no. 3 in D major, op. 10» (en anglès). Caprice. [Consulta: 1r maig 2024].
# Sòr (Arieja)

Sòr (en francès Sor) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Phenacorhamdia nigrolineata

Phenacorhamdia nigrolineata és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,8 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Dahl G. 1961. Nematognathous fishes collected during the Macarena Expedition 1959. Dedicated to the memory of the Colombian ichthyologist, Dr. Ricardo Lozano. Decd May 23rd, 1959. Part II: Pimelodidae, Callophysidae. Novedades Colombianas v. 1 (núm. 6). 483-514.
* ↑ «Phenacorhamdia nigrolineata». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Districte de Saint-Étienne

El districte de Saint-Étienne és un dels tres districtes del departament francès del Loira, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. La capital del districte és la prefectura de Saint-Étienne. Té 11 cantons i 74 municipis.

## Cantons
### 1973-2015

Inclou els cantons de Bourg-Argental, Le Chambon-Feugerolles, Firminy, Grand-Croix, Pélussin, Grand-Croix, Saint-Chamond-Nord, Saint-Chamond-Sud, Saint-Étienne-Nord-Est-1, Grand-Croix, Saint-Étienne-Nord-Oest-1, Grand-Croix, Saint-Étienne-Sud-Est-1, Saint-Étienne-Sud-Est-2, Saint-Étienne-Sud-Est-3, Saint-Étienne-Sud-Oest-1, Saint-Étienne-Sud-Oest-2, cantó de Saint-Genest-Malifaux, Saint-Héand

### 2015

Inclou els cantons de Firminy, Le Pilat, Rive-de-Gier, Saint-Chamond, Saint-Étienne 1 a 6, i Sorbiers.

## Vegeu també

* Cantons del Loira
# Aksai Chin

Aksai Chin, també Aksayqin, Akesaiqin o Akesai Qin (en hindi: अक्साई चिन, en xinès simplificat: 阿克赛钦, en xinès tradicional: 阿克賽欽, Hanyu pinyin: Ākèsàiqīn) és una regió situada en la unió entre les fronteres de la República Popular de la Xina, el Pakistan i de l'Índia. Està administrada per la Xina i reclamada per l'Índia. Aksai Chin és una de les principals disputes frontereres entre l'Índia i la Xina (l'altra és Arunachal Pradesh). Aksai Chin està administrada actualment per la Xina, la major part, com a part del Govern de Hotan, en la Regió Autònoma Uigur del Xinjiang. L'Índia reclama la zona com a part del districte de Ladakh dins l'estat de Jammu i Caixmir. Ambdues parts han acordat respectar la línia de control actual.
Aksai Chin (que significa 'desert de les pedres blanques') és un enorme desert de sal. La zona és també coneguda com la Plana de Soda, i està pràcticament deshabitada. És d'extraordinària importància estratègica per a la Xina. El descobriment per part de l'Índia d'una carretera construïda per la Xina en el territori (carretera nacional xinesa 219) que uneix les províncies del Tibet i Xinjiang, passant pel poble de Tianshuihai, el major del territori, amb 1.600 habitants fou una de les principals raons de la guerra sino-índia de 1962 que va tenir lloc a la frontera de l'Índia amb la Xina a l'est de Bhutan i a Aksai Chin, a l'oest del Nepal, però l'Índia va ser derrotada i des d'aleshores Nehru realitzà una política de bons veïnats.

## Referències

* ↑ «India's Boundary Disputes with China, Nepal, and Pakistan» (en anglès). International Boundary Consultants website. Arxivat de l'original el 2007-04-07. [Consulta: 23 març 2007].

## Vegeu també

* Caixmir
# Galèi

Galèi (francès Galey) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Vanderhorstia delagoae

Vanderhorstia delagoae és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Moçambic, el sud de Madagascar, les Seychelles i Reunió.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1949. Forty-two fishes new to South Africa, with notes on others. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 12) v. 2 (núm. 14). 97-111.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Barnard, K. H., 1937. Further notes on South African marine fishes. Ann. S. Afr. Mus. v. 32 (pt 2, núm. 6): 41-67, Pls. 6-8.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* ↑ Fricke, R., 1999. Fishes of the Mascarene Islands (Réunion, Mauritius, Rodriguez): an annotated checklist, with descriptions of new species. Koeltz Scientific Books, Koenigstein, Theses Zoologicae, Vol. 31: 759 p.
* ↑ Pereira, M.A.M., 2000. Preliminary checklist of reef-associated fishes of Mozambique. Maputo, Ministry for the Coordination of Environmental Affairs (MICOA). 21 pp.
* ↑ Smith, J.L.B., 1969. Fishes of Inhaca. p. 131-136. A: W. Macnae i M. Kalk (eds.) A natural history of Inhaca Island, Moçambique. Witwatersrand University Press, Johannesburg.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Estació de la Pobla de Segur

Mapa línia Lleida - la Pobla :
La Pobla de Segur és una estació de ferrocarril de FGC situada a la població de la Pobla de Segur, a la comarca del Pallars Jussà. És l'estació final de la línia Lleida - la Pobla de Segur per on circulen trens de línia RL2 que fa tot el recorregut connectant la Pobla amb Tremp, Balaguer i Lleida com a nuclis més importants. També trens turístics sota el nom comercial del Tren dels Llacs.
Aquesta estació terminal va entrar en servei l'any 1951 quan es va obrir el tram entre Tremp (1950) i la Pobla. Actualment és la capçalera nord de la línia tot i que inicialment havia de continuar seguint el traçat de la Noguera Pallaresa i, travessant la carena dels Pirineus pel túnel de Salau, saltar a la vall de Salau i enllaçar-hi amb els ferrocarrils francesos, arribant a Sent Gironç.
L'any 1993 la línia fou retallada uns metres per a facilitar la creació d'un complex turístic i les vies van deixar d'arribar a l'edifici original l'estació. Aquest edifici no té ús ferroviari des de fa anys i es troba actualment en procés de rehabilitació per a acollir una oficina d'informació turística i oferir diversos serveis turístics.
Segons el Pla Territorial de l'Alt Pirineu i Aran el tram entre Balaguer i la Pobla té una consideració regional «que dona servei a una població quantitativament modesta i a una demanda de mobilitat obligada molt feble». L'any 2011 el Parlament de Catalunya va aprovar iniciar els tràmits per estudiar el perllongament la línia des d'aquesta estació a la Seu d'Urgell.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 2.000 passatgers.
Línia Lleida - la Pobla de Segur de FGC :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Lleida Pirineus | Salàs de Pallars | | terminal | terminal |

## Galeria

* L'estació vella, en procés de rehabilitació per a crear un centre turístic
* L'estació actual, al costat.
* Estació remodelada

## Referències

* ↑ «a-de-la-Pobla-de-Segur-per-al-turisme-amb-un-tren-historic El Tren dels Llacs recupera la línia de la Pobla de Segur per al turisme amb un tren històric». 324.cat, 17-05-2009. [Consulta: 6 gener 2012].
* ↑ «Història». Trendelsllacs.cat. Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2011-11-20. [Consulta: 6 gener 2012].
* ↑ «El ferrocarril Baeza-Utiel, una obra que empezó hace medio siglo» (en castellà). El País, 22-02-1978. [Consulta: 6 gener 2012].
* ↑ «El projecte "GPS Tourism" arriba al Pallars | La Pobla de Segur». [Consulta: 2 juliol 2017].
* ↑ «Pla Territorial de l'Alt Pirineu i Aran: La xarxa ferroviària». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2014-10-17. [Consulta: 6 gener 2012].
* ↑ «Ferrocarril la Pobla de Segur - la Seu d'Urgell». Societat Catalana d'Ordenació del Territori, 13-07-2011. Arxivat de l'original el 2012-02-01. [Consulta: 6 gener 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Rodalia de Lleida
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Vanderhorstia praealta

Vanderhorstia praealta és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 20-40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Seychelles i les Maldives.

## Costums

Viu simbiòticament amb Alpheus ochrostriatus i Alpheus randalli.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1949. Forty-two fishes new to South Africa, with notes on others. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 12) v. 2 (núm. 14). 97-111.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Lachner, E. A. & J. F. McKinney. 1981. A new fish species of the genus Vanderhorstia (Teleostei: Gobiidae) from the Amirante Islands, Indian Ocean. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 93 (núm. 4): 963-970.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H., 1998. Photo guide to fishes of the Maldives Atoll Editions, Victòria, Austràlia. 257 p.
* ↑ Randall, J.E. i M. Goren, 1993. A review of the gobioid fishes of the Maldives. Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. (58):1-37, 5 pls.
* ↑ Randall, J.E. i C. Anderson, 1993. Annotated checklist of the epipelagic and shore fishes of the Maldives Islands. Ichthyol. Bull. of the J.L.B. Smith Inst. of Ichthyol. 59:47.
* ↑ Kuiter, R.H., 1998.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Randall, J.E. i I.-S. Chen, 2007. Tomiyamichthys tanyspilus, a new species of gobiid fish from Indonesia. Zool. Stud. 46(6):651-655.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Vanmanenia ventrosquamata

Vanmanenia ventrosquamata és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Referències

* ↑ Hora S. L. 1932. Classification, bionomics and evolution of homalopterid fishes. Mem. Indian Mus. v. 12 (núm. 2). 263-330.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vanover

Un vanover és un menestral que tenia com a ofici fer vànoves i vendre-les. Els vanovers sovint estaven vinculats amb els teixidors i, especialment, amb els matalassers.
A Mallorca, els vanevers conformaven un col·legi professional juntament amb els matalassers. Va ser fundat el 1521, i celebraven la seva festivitat el dia de la Nativitat de la Mare de Déu (8 setembre).

## Referències

* ↑ Bolòs, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 258.
* ↑ Quetglas Gayà, B. Cofradías gremiales en Mallorca. Panorama Balear (nº 63), 1957, p. 13.
# Districte de Tula

El Districte de Tula és un dels tres districtes del departament francès de la Corresa a la regió de la Nova Aquitània. Està compost per 14 cantons i 118 municipis. El cap del districte és la prefectura de Tula.

## Cantons

cantó d'Argentat - cantó de Corrèsa - cantó d'Aus Gletons - cantó de La Pléu - cantó de Mércuer - cantó de La Ròcha Canilhac - cantó de Sent Privat - cantó de Selhac - cantó de Trainhac - cantó de Tula Campanha Nòrd - cantó de Tula Campanha Sud - cantó de Tula Urban Nòrd - cantó de Tula Urban Sud - cantó d'Usèrcha

## Vegeu també

Cantons de la Corresa
# Anance

Anance (en grec antic ἀνάγκη), era, en mitologia grega, la Necessitat, la personificació de l'obligació absoluta, i de la força inevitable del destí. Era una divinitat al·legòrica imperant sobre l'univers i mare dels déus primordials. També va ser coneguda com a Hermíone o Adrastea. A la mitologia romana pren el nom de Necessitat (Necessitas). Plató la va considerar mare de les moires, els tres destins, que van ser engendrades per Zeus. És filla de Cronos, igual que Dice, la Justícia. De vegades no n'és filla sinó que se l'aparella amb l'altre Cronos, el déu del temps. El seu culte va ser escàs fins a l'auge de l'orfisme, religió de l'ocult, on, amb la seva filla Adrastea, és la dida del petit Zeus. En les tradicions populars, Anance va esdevenir una divinitat de la mort, de la Necessitat de morir. En els poetes tràgics segueix encarnant la força suprema que han d'obeir fins i tot els déus.
Segons el viatger grec antic Pausànias, hi havia un temple a Corint, on les deesses Anance i Bia (que representaven la violència o el sentit de pressa violenta) eren adorades juntes en el mateix santuari.
Va inspirar una novel·la de Victor Hugo.

## Referències

* ↑ De vegades s'ha transcrit erròniament com a "Ananke" o "Ananké", però en català el so de la lletra [κ] es transcriu sempre com a [c] i sona conforme a les normes de pronúncia catalanes (/k/ davant a,o,u; i /s/ davant e, i); i l’accentuació dislocada en la [e] és impossible. D’altres, però, alguns autors han preferit de fer servir la forma llatina "Necessitat" o transliterar del grec, la qual cosa sí que dona lloc a la forma Ananke.
* ↑ Gilabert Barberà, Pau LA TRANSCRIPCIÓ DE LES PARAULES GREGUES EN CATALÀ, CASTELLÀ i ANGLÈS (teoria, praxi i autoavaluació), 2015.
* ↑ Transcripció del nom en català d'acord amb els criteris dels hel·lenistes catalans, establits al Diccionari Grec-Català.
* ↑ Alberich Mariné, Joan La didàctica de l'accentuació del llatí i la seva repercussió en la transcripció al català dels noms clàssics.
* 1 2 Sechi Mestica, Giuseppina. Diccionario Akal de Mitología Universal (en castellà). Akal, 1993, p. 189. ISBN 9788446002185.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 381. ISBN 9788496061972.
# Casa Bonaventura Blay

La Casa Bonaventura Blay, Can Boladeres o Villa Avelina és un edifici del municipi de Sitges (Garraf), al número 37 del carrer de l'Illa. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Modernament, l'interior de l'edifici ha estat considerablement reformat. Des de l'any 1983 es dedica a restaurant (restaurant-hotel "El Xalet").

## Descripció

Conserva encara una part del jardí original, que arribava fins al carrer de Sant Isidre. La casa es compon de planta baixa i dos pisos, i té com a element més remarcable la torre-mirador d'un dels angles. L'accés a l'interior es pot fer a través del jardí o del carrer Illa de Cuba. En conjunt, l'edifici combina vocabulari de diferents estils, predominant d'inspiració gòtica. Per exemple, la façana que dona al carrer Illa de Cuba té diversos elements inspirats en el gòtic francès com gàrgoles, trenca-aigües, arcs ogivals i conopials, baranes ornamentades amb quatrilifs. A l'interior conserva pintures i diversos objectes d'estil modernista.

## Història

La casa va ser una comanda de Bonaventura Blay i Milà (1860-1911), un sitgetà que s'establí a Guantánamo i es dedicà al comerç, abans de tornar a Catalunya i contribuir a fundar "El Vichy Catalán". L'any 1901 el senyor Bonaventura Blay, propietari de la finca, va demanar permís a l'Ajuntament de Sitges per al construcció d'una casa-torre d'acord amb els plànols realitzats per l'arquitecte Gaietà Buïgas i Monravà i signats el mes d'agost del 1901, plànols que es conserven a l'arxiu municipal de la vila. L'aprovació es va donar el 24-12-1901. L'edifici ha experimentat diverses reformes i en l'actualitat les seves dimensions ha estat molt reduïdes respecte de l'obra inicial. Ha perdut la seva funció residencial i s'utilitza com a restaurant des de l'any 1983.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Bonaventura Blay». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Bibliografia

* Servei del Patrimoni Arquitectònic El Baix Penedès. El Garraf Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1991. Col. Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya 3. ISBN 84-393-1227-X
* Isabel Coll Arquitectura de Sitges 1800-1930 Sitges: Ajuntament, 2001. Segona edició ISBN 84-931852-0-5

## Enllaços externs

* Fitxa i fotografies
# Districte de Lure

El Districte de Lure és un dels dos districtes del departament francès de l'Alt Saona, a la regió de Borgonya-Franc Comtat. Té 13 cantons i 194 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Lure.

## Cantons

cantó de Champagney - cantó de Faucogney-et-la-Mer - cantó de Héricourt-Est - cantó de Héricourt-Oest - cantó de Lure-Nord - cantó de Lure-Sud - cantó de Luxeuil-les-Bains - cantó de Mélisey - cantó de Saint-Loup-sur-Semouse - cantó de Saint-Sauveur - cantó de Saulx - cantó de Vauvillers - cantó de Villersexel

## Vegeu també

* Cantons de l'Alt Saona