OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sensemaking

El sensemaking o sense-making (donar sentit) és el procés mitjançant el qual les persones donem sentit a l'experiència i al món. Actualment es relaciona el concepte de sensemaking a diferents àrees del coneixement. Els primers estudis es remunten a l'Dècada de 1970 on destaquen Karl Weick amb els seus estudis d'organitzacions i Brenda Dervin en les ciències de la informació.

## Teoria del sensemaking

La teoria del sensemaking és una de les més citades en les ciències de Documentació i de Comunicació i compta amb una extensa producció científica. Va ser proposada per Dervin, qui la va començar a concebre l'any 1972 tot i que no li va donar el nom actual fins a l'any 1983. El seu objectiu, tant teòric com pràctic, era millorar el disseny de pràctiques i sistemes de comunicació orientats cap a l'usuari. La va situar en tres fases bàsiques:
* La informació és una eina creada per l'home i orientada a donar sentit a una realitat caòtica.
* La necessitat d'informació es presenta quan desapareix el sentit donat a aquella realitat i la persona necessita donar-li'n un de nou.
* A través del sensemaking la persona dona sentit a les coses amb nova informació. Aquest procés es pot repetir sempre que se'n presenti la necessitat.
Segons aquesta teoria, el procés de recerca d'informació es presenta de forma constant i passa per tres moments diferents. Darvin va explicar aquests moments mitjançant la metàfora de Situation-Gap-Use' on la situació (Situation) de temps i espai de l'usuari amb una necessitat informativa es distancia de l'ús de la informació que necessita obtenir i processar (Use) a través d'una escletxa (Gap) o discontinuïtat. L'usuari té la necessitat de superar aquesta escletxa, gràficament representada com un pont que uneix situació i ús. Aquest pont es pot construir a través de les estratègies utilitzades, els valors de la informació percebuts, les preguntes contestades o les idees formades i recursos obtinguts. Més enllà, d'aquesta metàfora neix l'anomenat triangle de sensemaking que utilitza els mateixos conceptes però interconnectats entre ells de manera que es manifesta que el comportament d'un usuari en la seva cerca d'informació és un procés dinàmic i de discontinuïtat constant, amb relacions d'anada i tornada.

## Referències

* ↑ González Teruel A. (2011). La perspectiva del usuario y del sistema en el estudio del comportamiento informacional, en Hernández Serrano, M. J. y Fuentes Agustí, M. (Coords.) La red como recurso de información en educación. Revista Teoría de la Educación: Educación y Cultura en la Sociedad de la Información. Vol. 12, no 1. Universidad de Salamanca, pp. 28-46 [Consulta: 14/03/2012]. http://campus.usal.es/~revistas_trabajo/index.php/revistatesi/article/view/7822/7849
* ↑ RENDÓN, M.Angel; HERNÁNDEZ, Patricia. “Sense–making : ¿metateoría, metodología o heurística?”. México: Investigación bibliotecológica, vol. 24, núm. 50, enero/abril, año 2010, pp. 61-81. ISSN 0187-358X.
# Hobbs & Shaw

Fast Hobbs & ShawShaw és una pel·lícula estatunidenca d'acció dirigida per David Leitch i escrita per Chris Morgan. Es tracta d'un spin-off de The Fast and The Furious amb els personatges Luke Hobbs (Dwayne Johnson) i Deckard Shaw (Jason Statham) enfrontant-se a un terrorista conegut com "Brixton Lore" (Idris Elba); amb l'ajuda de la germana de Deckard, Hattie Shaw (Vanessa Kirby). La pel·lícula va ser estrenada l'1 d'agost de 2019 gràcies a Universal Pictures. Ha estat subtitulada al català.

## Argument

A Londres, Hattie Shaw i el seu equip d'agents del MI6 intenten recuperar un supervirus programable anomenat 'Snowflake' de l'organització terrorista Eteon. Brixton Lore, un operatiu d'Eteon amb implants cibernètics que li permeten realitzar gestes sobrehumanes, arriba i mata tots els agents excepte a Hattie; que s'injecta el Snowflake abans d'escapar. Brixton li carrega les culpes a Hattie per tots els morts i pel robatori de Snowflake, forçant-la a fugir de la justícia.
Luke Hobbs i Deckard Shaw, el germà de Hattie, han sigut informats de la desaparició del virus i se'ls demana que treballen junts per a recuperar-ho.

## Repartiment

* Dwayne Johnson com a Luke Hobbs, un agent federal que treballa pel DSS i que està barallat amb Shaw després dels esdeveniments de Furious 7 i The Fate of the Furious.
* Jason Statham com a Deckard Shaw, un antic assassí de les Forces especials britàniques convertit en mercenari; ell havia restat empresonat per culpa de Hobbs després de matar a Han. Després de la seua derrota en Los Angeles, Shaw continua barallat amb ell. S'uneix a Hobbs per perseguir a Lore.
* Idris Elba com a Brixton Lore, un ex-agent del MI6, terrorista cibernètic internacional i cervell criminal que està en conflicte amb Hobbs i Shaw a causa de la creació d'un virus mortal que podria acabar amb tota la humanitat.
* Vanessa Kirby com a Hattie Shaw, un agent de camp del MI6 i la germana d'Owen & Deckard.
* Eiza González com a Madame M, una vella amiga de Deckard.
* Eddie Marsan com el Professor Andreiko, el creador del virus. Ell ara té l'objectiu de destruir-ho.
* Helen Mirren com a Magdalene Shaw, la mare de Deckard, Owen i Hattie. Mirren reprèn el seu paper de Fast & Fury 8.

## Referències

* ↑ «Fast&Furious Presents: Hobbs & Shaw». Goita què fan, ara!. [Consulta: 30 setembre 2023].

## Bibliografia

* Mendelson, Scott. «Universal Hopes ‘Hobbs & Shaw’ Is The Exception In A Summer Ruled By Disney». Forbes, 28-06-2019. [Consulta: 28 juny 2019].

## Enllaços externs

* Hobbs & Shaw - Lloc web oficial
# Els nens de les panotxes: La reunió

Els nens de les panotxes: La reunió (títol original: Children of the Corn 4: The Gathering) és una film de terror de Greg Spence estrenada l'any 1996. Ha estat doblada al català.
És el primer film de la saga estrenat directament en vídeo.

## Argument

Grace Rhodes és una estudiant de medicina que torna al seu poble natal de Nebraska per prendre cura de la seva mare, June, i dels seus dos joves germà i germana, James i Margaret. Grace torna al seu antic treball amb el Dr. Larson. Una nit, tots els nens tenen febre i són víctimes de convulsions. L'endemà, es troben millor però no responen als seus noms i comencen a matar els adults del poble.

## Repartiment

* Naomi Watts: Grace Rhodes
* Jamie Renascuda Smith: Margaret Rhodes
* Karen Black: June Rhodes
* Mark Salling: James Rhodes
* Brent Jennings: Donald Atkins
* Toni Marsh: Sandra Atkins
* Lewis Flanagan III: Marcus Atkins
* Brandon Kleyla: Josiah
* William Windom: Dr. Larson

## Referències

* ↑ «Els nens de les panotxes: La reunió». esadir.cat.
* ↑ Cédric Delelée «Tous aux champs !». Mad Movies, HS 22, desembre 2013, pàg. 52.
* ↑ «Children of the Corn 4: The Gathering». IMDb.
# Serenata (Weinberg)

Serenata per a orquestra (en rus Серенада), op. 47 núm. 4, fou composta per Mieczysław Weinberg el 1952 i estrenada el 7 de novembre d'aquell any per l'Orquestra Simfònica de l'URSS dirigida per Guennadi Rojdéstvenski. Dedicada a Aleksandr Gauk, que va gravar una versió abreujada amb l'Orquestra de la Ràdio estatal el 1956. Té una durada de 18 minuts.

## Origen i context

Forma part juntament amb la Suite, escrita dos anys abans, d'un exemple de música exigent però agradable, amb un ambient lleuger i juganer, i que podria haver-se vist obligat a compondre donada la prohibició de 1948 de la seva música més seriosa per part de les autoritats soviètiques.

## Anàlisi musical

L'Allegretto líric estableix un to bucòlic dels violins que toquen una melodia que es perfila amb fluïdesa. Segueix un tema secundari més efusiu i amb un color folklòric, entonat pels instruments de vent de fusta, i després les cordes i els metalls en un ritme contrapuntístic. Es van repetint de forma variada fins que la melodia inicial es retroba al final i es converteix en una coda diàfana per als clarinets.
L'Allegro molto comença amb un sonor ressò de trompa que segueix amb un primer tema modelat per les cordes, que tot seguit és tocat per al metall i la percussió que adquireix una atmosfera de carnaval. La secció central es torna a introduir amb la trompa, que presenta una idea principal que després és adoptada per la fusta. Els dos temes principals tornen a aparèixer, conduint a una coda enèrgica protagonitzada una altra vegada per la trompa.
L'Adagio té una introducció delicadament tendra del clarinet, La secció central s'obre amb la trompa, que presenta una idea principal que després és desenvolupada per la secció de fusta. Els dos temes principals es reprenen, culminant en una coda enèrgica liderada pel corn anglès i la corda. Tots dos temes se suavitxen abans d'arribar al final.
L'últim moviment, Allegro giocoso, comença amb un tema angoixant interpretat per la flauta, seguit per un contrast energètic a càrrec de les cordes i la percussió. La trompeta anuncia un galop acolorit per sons de bateria que recorden tant a Xostakóvitx com a Kabalevski. L'energia descarada del moviment augmenta i torna a aparèixer la versió original com a transició cap a una coda en la qual es fusionen els diversos motius en un final triomfal i excitant.

## Moviments

* I. Allegretto
* II. Allegro molto
* III. Adagio
* IV. Allegro giocoso

## Referències

* 1 2 Whitehouse, Richard. «Llibret del disc» (en anglès). Chandos. [Consulta: 8 març 2020].
# Serranochromis robustus

Serranochromis robustus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Subespècies

* Serranochromis robustus jallae (Boulenger, 1896)
* Serranochromis robustus robustus (Günther, 1864)

## Referències

* ↑ Regan, C. T. 1920. The classification of the fishes of the family Cichlidae.--I. The Tanganyika genera. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 5 (núm. 25): 33-53.
* 1 2 BioLib (anglès)
# Serrasalmo

Serrasalmo és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Serrasalmo emarginatus (Jardine, 1841)
* Serrasalmo scotopterus (Jardine a Schomburgk, 1841)
* Serrasalmo stagnatilis (Jardine & Schomburgk in Schomburgk, 1841)
* Serrasalmo undulatus (Jardine a Schomburgk, 1841)

## Referències

* 1 2 BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6. ISBN 0471250317.
* Steindachner, F. 1908: Über sechs neue Serrasalmo- und Myletes-Arten aus Südamerika. Anzeiger der Akademie der Wissenschaften in Wien v. 45 (núm. 18): 359-367.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Serrasalmus irritans

Serrasalmus irritans és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes. Adults, poden atènyer fins a 13,8 cm de llargària total.
Viu en zones de clima tropical. Es troba la conca del riu Orinoco a Veneçuela a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Peters, Wilhelm (C. H.) «Über die von Dr. C. Sachs in Venezuela gesammelten Fische» (en alemany). Monatsbericht der Akademie Wiss. Berlin 1877, 1877, pàg. 469-473.
* 1 2 Torres, Armi G.; Reyes, Rodolfo B. «Serrasalmus irritans Peters, 1877» (en anglès). Fishbase. [Consulta: 29 setembre 2020].FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Jégu, M. 2003. Serrasalminae (Pacus and piranhas). p. 182-196. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Machado-Allison, A. i W. L. Fink 1991: Notas sobre la sistemática del género Serrasalmus y géneros relacionados. Parte II: el género Pygocentrus en Venezuela. Acta Biologica Venezuélica v. 13 (núm. 1-2): 109-135.
* Taphorn, D., R. Royero, A. Machado-Allison i F. Mago Leccia 1997. Lista actualizada de los peces de agua dulce de Venezuela. p.55-100. A E. La Marca (ed.) Catálogo zoológico de Venezuela. vol. 1. Vertebrados actuales y fósiles de Venezuela. Museo de Ciencia y Tecnología de Mérida.
# Serrat de Puig Orris

El Serrat de Puig Orris, o Serrat d'Orris, és un serrat que es troba en el límit dels termes municipals de Castellcir i Castellterçol, a la comarca del Moianès.
Està situat a l'extrem nord del terme de Castellterçol, a l'extrem oriental de l'enclavament de Marfà, del terme municipal de Castellcir. És al sud-oest del Turó de Pujalt, al nord-est de les Roques de Sant Llogari, a llevant de la masia de la Closella i al sud-oest de la de Pujalt. El seu extrem nord-oriental és el turó de la Trona.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El Serrat de Puig Orris en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat dels Hereus

El Serrat dels Hereus és un serrat del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès.
Està situat en el sector nord-oest del centre del terme de Castellcir, a prop i al nord-oest de la masia de la Talladella, a llevant de l'extrem sud-oest de la Baga de la Talladella. És al nord i est del Sot de la Sorra i al nord-est de la Baga de Sant Jeroni. És a ponent del Camí de Santa Coloma Sasserra.

## Etimologia

Sense que se'n sàpiga el motiu exacte, aquest serrat pren el nom, en plural, de la figura de l'hereu, fill, generalment el mascle primogènit, que rebia la major part del patrimoni patern.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El Serrat dels Hereus en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; el topònim no surt en el mapa
# Setge de Castellciutat (1714)

El setge de Castellciutat tingué lloc el febrer del 1714 durant la Guerra dels catalans (1713-1714), la darrera campanya militar de la Guerra de Successió Espanyola a Catalunya.

## Antecedents

Durant la Guerra de Successió Espanyola el general Josep Moragues i Mas fou governador del Castell de Ciutat. Pel Tractat d'Utrecht de 1713 les tropes aliades es comprometen a evacuar Catalunya, fet que es du a terme a partir del 30 de juny de 1713, i el 28 de setembre el general Moragues rendeix Castellciutat als borbònics. A finals de gener de 1714, Vallejo i el seu regiment recorregueren el Solsonès i l'Urgell, on reprimiren amb força la població.
La Junta General de Braços (Braç Eclesiàstic, Braç Militar i Braç Reial o Popular) acorda la guerra a ultrança i la creació de l'Exèrcit de Catalunya.

## El Setge

Després d'un breu retir a Sort, Josep Moragues i Mas va decidir tornar al combat i aixecà l'Urgell bloquejant Castellciutat l'11 de febrer, sent rebutjat per la columna de socors del brigadier José Vallejo amb 400 cavalls i 600 infants.

## Conseqüències

El brigadier José Vallejo va perseguir als atacants fins a Sort i va intentar sufocar la rebel·lió, i va prendre ostatges, i entre ells a la dona de Moragues, tots van ser conduïts a Balaguer, però van ser rescatats amb un cop de mà el 24 de juny 1714. Moragues va deixar l'esposa a Cardona i es va concentrar en la defensa del Pallars a les ordres del coronel Antoni Desvalls i de Vergós, qui malgrat tenir un grau militar inferior, havia estat nomenat comandant en cap de totes les tropes militars catalanes fora de Barcelona. La guerra a la Catalunya interior tenia com a base principal la fortalesa de Cardona, punt des del qual les tropes catalanes fustigaven les tropes borbòniques a fi d'alleugerir el Setge de Barcelona.

## Referències

* ↑ Creus, Jordi «Josep Moragues». Sàpiens [Barcelona], núm. 121, 10-2012, p.34-37. ISSN: 1695-2014.
* ↑ Convencion para la evacuacion de la Cataluña y el armisticio de Italia (en castellà), 14/3/1713 [Consulta: 2 març 2014]. Arxivat 2013-10-19 a Wayback Machine.
* ↑ de Castellví i Obando, 2002, p. 840.
* ↑ Hernàndez i Cardona, Francesc Xavier; Riart i Jou, Francesc; Rubio i Campillo, Xavier. La Coronela de Barcelona 1705-1714. Rafael Dalmau Editor, 2010, p. 62. ISBN 9788423207503.
* 1 2 Albertí, 1969, p. 202.
* ↑ Terra lliure: punto de partida 1979-1995. Una biografia autorizada (en castellà). Txalaparta, 2013, p. 113. ISBN 8415313454.
* ↑ de Castellví i Obando, 2002, p. 535-540.
* ↑ Pladevall i Font, Antoni. El General Josep Moragues. Heroi i Màrtir de Catalunya. Abadia Editors, 2007, p. 103. ISBN 978-84-96292-72-7.
* ↑ Albertí, 1969, p. 290.

## Bibliografia

* Albertí, Santiago. Diccionari biogràfic. vol.3 (D-L). Albertí, 1969, p. 290.
* de Castellví i Obando, Francesc. Narraciones Históricas desde el año 1700 hasta el año 1725.... vol.IV. Fundación Francisco Elías de Tejada y Erasmo Pèrcopo, 2002. ISBN 84-931265-0-0.

## Vegeu també

* Guerra dels catalans (1713-1714)
# Estibiosegnitita

L'estibiosegnitita és un mineral de la classe dels fosfats.

## Característiques

L'estibiosegnitita és un arsenat de fórmula química Pb(Fe$^{3+}$$_{2.5}$Sb$^{5+}$$_{0.5}$)(AsO₄)₂(OH)₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de desembre de l'any 2024, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema trigonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 6154/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit d'or de Murzinskoe, al districte de Krasnoshchyokovsky (Krai de l'Altai, Rússia), sent aquest indret l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Stibiosegnitite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 març 2025].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 83». European Journal of Mineralogy, 37, 1, 12-02-2025, pàg. 75–78. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-37-75-2025 [Consulta: 8 març 2025].
# Romy Kasper

Romy Kasper (Forst, Brandenburg, 5 de maig de 1988) és una ciclista alemanya, professional des del 2007.
A principis de la dècada del 2020 participa de l'UCI Women's WorldTeam Human Powered Health. Va competir a la cursa femenina de la UCI de Florència de 2013. Va competir per Alemanya als Jocs Olímpics d'estiu de 2016 a la cursa de carretera femenina on va acabar en el lloc 44.

## Palmarès

* 2011
** Vencedora d'una etapa al Tour de Feminin-Krásná Lípa
* 2014
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Turíngia
* 2016
** Campiona universitària en ruta
** Campiona universitària en contrarellotge

## Referències

* ↑ «Human Powered Health». UCI.org. Union Cycliste Internationale. [Consulta: 23 maig 2024].
* ↑ «Final Results / Résultats finaux: Road Race Women Elite / Course en ligne femmes élite» (PDF). Sport Result. Tissot Timing, 28-09-2013. Arxivat de l'original el 12 October 2013. [Consulta: 28 setembre 2013].
* ↑ «Romy KASPER». Olympic Channel. Arxivat de l'original el 2 March 2020. [Consulta: 2 març 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Sicydium buscki

Sicydium buscki és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a la República Dominicana i Cuba.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & Valenciennes, A., 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12. i-xxiv + 1-507 + 1 p.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Evermann, B. W. & H. W. Clark. 1906. New fishes from Santo Domingo. Proceedings of the United States National Museum v. 30 (núm. 1478): 851-855.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kullander, S.O., 2003. Gobiidae (Gobies). p. 657-665. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Claro, R. i L.R. Parenti, 2001. The marine ichthyofauna of Cuba. p. 21-57. A: Claro, R., K.C. Lindeman i L.R. Parenti (eds) Ecology of the marine fishes of Cuba. Smithsonian Institution Press, Washington i Londres. 253p.

## Bibliografia

* Akihito; Meguro, K «On the differences between the genera Sicydium and Sicyopterus (Gobiidae)» (en anglès). Japanese Journal of Ichthyology, 26, 1979, pàg. 192–202.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ogilvie-Grant, W. R., 1884: A revision of the fishes of the genera Sicydium and Lentipes, with descriptions of five new species. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1884 (pt 2): 153-172, Pls. 11-12.
* Watson, R. E., 2000: Sicydium from the Dominican Republic with description of a new species (Teleostei: Gobiidae). Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde. Serie A (Biologie). Núm. 608: 1-31.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB