OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Basses d'en Coll

Les basses d'en Coll són un sistema de dues basses que constitueixen la desembocadura del rec del Molí, on hi van a parar les aigües dels arrossars de Pals. Es troben localitzades al municipi de Pals i ocupen unes 50 hectàrees de superfície. Formen part de la reserva natural parcial dels Aiguamolls del Baix Ter o Baix Empordà, dins del Parc Natural del Montgrí, les Illes Medes i el Baix Ter.
Hi ha un recorregut per fer en bicicleta o a peu i un observatori d'aus. La vegetació de la zona està constituïda per retalls de salzeda i omeda, esbarzers, canyars i canyissars. S'hi troben també dunes mòbils secundàries (dunes blanques) amb borró (Ammophila arenaria); dunes estabilitzades amb comunitats de Crucianellion maritimae i herbassars submergits. La zona és un punt important de cria d'ocells com el martinet menut (Ixobrychus minutus), d'amfibis, invertebrats, etc. Cal destacar-ne, per exemple, la població de tortuguetes (Triops cancriformis).
L'estat de conservació de la zona no és del tot òptim i l'espai està molt per sota de les seves possibilitats ecològiques, especialment pel que fa a la fauna nidificant i migradora o hivernal. La conversió en arrossars de gran part de la zona humida s'ha fet, en part, en detriment dels sistemes naturals. Paral·lelament, la utilització de fitosanitaris i fertilitzants ha significat una important alteració de les característiques químiques i biològiques de les aigües, amb la consegüent afectació a la població de macròfits, etc. A part dels impactes produïts per les activitats agrícoles, cal fer esment de la pressió turística (l'espai es localitza entre dos càmpings) i la pressió cinegètica.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Basses d'en Coll». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 27 abril 2014].

## Enllaços externs

* Basses d'en Coll - Lloc web oficial
# Seymour (Iowa)

Seymour és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 810 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Seymour tenia 810 habitants, 336 habitatges, i 219 famílies. La densitat de població era de 133,1 habitants/km².
Dels 336 habitatges en un 27,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,3% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 34,8% no eren unitats familiars. En el 31,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 24,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.172 $ i la renda mediana per família de 32.692 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.531 $ mentre que les dones 20.833 $. La renda per capita de la població era de 13.581 $. Entorn del 12,7% de les famílies i el 22% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Seymour». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Seymour». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sanremo Women de 2025

La Sanremo Women de 2025 serà la primera edició de la Sanremo Women, una cursa ciclista d'un dia que es disputarà el 22 de març de 2025 a la Ligúria en el context del calendari UCI Women's WorldTour 2025, circuit del qual serà la setena prova i la tercera consecutiva a Itàlia. La cursa és la versió femenina de la Milà-Sanremo i se la considera un dels monuments del ciclisme; però, per a causa de la limitació de quilometratge que la Unió Ciclista Internacional (UCI) imposa a les curses d'un dia femenines (160 quilòmetres), comença a Gènova enlloc de fer-ho a Milà. Per aquest motiu, el nom difereix de la versió masculina.

## Equips

Hi prendran part vint-i-quatre equips: els quinze WorldTeam, quatre ProTeam i cinc de Continentals.

## Referències

* ↑ esport3. «Sanremo Women, el penúltim monument a afegir-se al ciclisme femení», 05-03-2025. [Consulta: 10 març 2025].
* ↑ «Sanremo Women: il ritorno della Classicissima al femminile» (en italià). Milano-Sanremo, 05-03-2025. [Consulta: 10 març 2025].

## Enllaços externs

* [ Sanremo Women de 2025 - Lloc web oficial]
# Districte de Château-Chinon (Ville)

El Districte de Château-Chinon (Ville) és un dels quatre districtes del departament de la Nièvre, a la regió de Borgonya-Franc Comtat. Té 6 cantons i 72 municipis, el cap del districte és la sotsprefectura de Château-Chinon (Ville).
El nom de Château-Chinon(Ville), que històricament s'havia escrit sense espai entre Chinon i el parèntesi, va ser esmenat el 2009 pel Code officiel géographique amb l'afegit de l'espai en el nom.

## Cantons

cantó de Château-Chinon(Ville) - cantó de Châtillon-en-Bazois - cantó de Fours - cantó de Luzy - cantó de Montsauche-les-Settons - cantó de Moulins-Engilbert

## Vegeu també

* Cantons de la Nièvre
# Hélesmes

Hélesmes és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.913 habitants. Limita al nord amb Hasnon, a l'est amb Wallers, al sud amb Escaudain, a l'oest amb Hornaing i al nord-oest amb Wandignies-Hamage.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.018 | 2.086 | 2.042 | 1.909 | 1.911 | 1.822 | 1.913 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bertrand Huart | |
# Adélaïde de Caters

Adélaïde de Caters (Brussel·les, 7 de febrer de 1969) és una arquitecta belga establerta a Catalunya. Estudià arquitectura a l'ISACF La Cambre de Brussel·les. Després de fer pràctiques al despatx d'arquitectura Traces de Brussel·les amb Elie Levy (1992-1993), s'inscriu al Departament de Projectes Arquitectònics de la Universitat de Barcelona, on du a terme la seva tesi doctoral sota la direcció de Josep Quetglas.
Entre el 1998 i el 2000 va cursar el programa de màster Arquitectura: Crítica i Projecte (ETSAB, UPC) amb Josep Quetglas, Emilio Tuñón, Luis Mansilla, Ricardo Daza i Guillermo Zuaznabar. El 2005 treballa per a Fernando Marzá en l'escenografia de la galeria moderna i contemporània del Palau de Chaillot, per a la Cité de l'Architecture et du Patrimoine de París. Ha col·laborat com a investigadora amb la Fundació Le Corbusier de París i en la traducció de textos d'Alvar Aalto, Le Corbusier i Ricardo Bofill. Actualment continua la seva investigació sobre les gènesis narratives en literatura i en arquitectura.
Ha publicat El despertar de la materia. Aalto, Eisenstein y Proust, editat per la Fundación Caja de Arquitectos (premi del 5è Concurs de Tesis d'Arquitectura), Barcelona, 2008; Cristalizaciones. Objetos de vidrio en Aalto, editat per la URV, Àrea de Teoria. Història de l'Art i l'Arquitectura, Escola d'Arquitectura de Reus, 2011 i La matière réveillée. Aalto, Eisenstein et Proust, editat per La Lettre Volée, col·lecció «Essais», Brussel·les, 2014. Va obtenir el Primer premi ex aequo FAD Pensament i Crítica 2009 per El despertar de la materia. Aalto, Eisenstein y Proust.
El 2016 va comissariar l'exposició 1.000 m2 de desig. Arquitectura i sexualitat, al CCCB.

## Referències

* 1 2 3 «Adélaïde de Caters | CCCB». CCCB. [Consulta: 23 setembre 2016].
* ↑ Press, Europa. «Adélaïde de Caters, Manuel García y Carlos Martí ganan el Premio FAD 2009 de Pensamiento y Crítica» (en espanyol europeu). [Consulta: 23 setembre 2016].
* ↑ «La Estación Biológica del Garducho gana el Premio FAD de arquitectura 2009». [Consulta: 23 setembre 2016].
# Varicorhinus steindachneri

Varicorhinus steindachneri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 19 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud del Camerun fins a Angola.

## Referències

* ↑ Rüppell W. P. E. S. 1836. Neuer Nachtrag von Beschreibungen und Abbildungen neuer Fische, im Nil entdeckt. Mus. Senckenberg, Abhandl. Beschr. Naturg. v. 2 (núm. 1). 1-28.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget 1984 Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Platja de l'Ardiaca

La platja de l'Ardiaca és una platja urbana del municipi de Cambrils (Baix Camp), la més meridional del municipi, que limita a llevant amb el torrent d'en Gené, que la separa de la platja de la Llosa, i a ponent amb la riera de Riudecanyes, al límit amb el terme municipal de Mont-roig del Camp, que la separa de la platja de Riudecanyes. Està formada per petites cales en forma d'U, protegides per espigons paral·lels a la costa. A més dels cursos d'aigua intermitents dels seus extrems, hi desemboca la riera de l'Ardiaca. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 1.765 metres i una amplada mitjana de 71 metres, formada per sorra fina i daurada barrejada amb petits còdols que arrossega el torrent, amb un pendent d'entrada a l'aigua suau. Compta amb servei de vigilància i socorrisme, rampa per a persones amb mobilitat reduïda, un oasi amb jocs infantils, lloguer de gandules i tendals, un camp de voleibol i guinguetes.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.
El 15 de març de 1938, durant la Guerra Civil espanyola, el vapor Isla de Menorca va ser atacat per un avió, quedant varat a la platja, afectat per l'impacte de les bombes, on va romandre fins al 1941, quan va ser desballestat.
El nom de la platja de l'Ardiaca prové de la partida homònima on està ubicada, ara un barri totalment urbanitzat, amb el mateix nom de l'Ardiaca. Possiblement se la va batejar d'aquesta manera per dependre del delegat del bisbe, un ardiaca.

## Referències

* 1 2 «Platja de l'Ardiaca». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Platja de l'Ardiaca». Diputació de Tarragona.
* 1 2 «Cap a la platja de l'Ardiaca, de Cambrils». Reusdigital.cat, 18-09-2022.
# Sabula

Sabula és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 670 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sabula tenia 670 habitants, 308 habitatges, i 182 famílies. La densitat de població era de 663,3 habitants/km².
Dels 308 habitatges en un 23,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,2% hi vivien parelles casades, en un 12% dones solteres, i en un 40,6% no eren unitats familiars. En el 36% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 23,7% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 22,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.192 $ i la renda mediana per família de 39.688 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.000 $ mentre que les dones 20.500 $. La renda per capita de la població era de 16.901 $. Entorn de l'11,5% de les famílies i el 14,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sabula». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sabula». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cayambe

El Cayambe és un volcà actiu de l'Equador, situat molt a prop de la localitat de Cayambe i a uns 60 km al nord de Quito. Amb 5.790 m d'altura és la tercera muntanya del país, darrere del Chimborazo i el Cotopaxi.
Està dins de la Reserva Ecològica Cayambe-Coca. A prop del seu cim, a la banda sud, passa la línia equatorial i és el punt del planeta on assoleix la seva altura màxima, uns 4.600 m. És possible que el seu nom derivi dels mots quítxues caya, 'futur' i jambi, 'guaridor'.
En realitat el complex volcànic està format per tres edificis: el Viejo Cayambe, situat a la banda occidental i d'edat plistocena; el Nevado Cayambe, l'actual volcà actiu més modern (Holocè) i, finalment, el Cono de la Virgen, petit edifici situat a l'extrem oriental del complex i també d'edat holocena.

## Referències

* ↑ «Cayambe» (en anglès). Smithosian Institution. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «Greenhouses of Cayambe Valley» (en anglès). NASA Earth Observatory, 15-02-2018. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ Peralvo, Manuel F.; Cuesta, Francisco; van Manen, Frank «Delineating Priority Habitat Areas for the Conservation of Andean Bears in Northern Ecuador». Ursus, 16, 2, 2005, pàg. 222–233. ISSN: 1537-6176.
* ↑ Guides, Rough. The Rough Guide to Ecuador & the Galapagos (Travel Guide eBook) (en anglès). Apa Publications (UK) Limited, 2019-10-01, p. 178. ISBN 978-1-78919-636-8.
* ↑ Samaniego, P.; Monzier, M.; Robin, C.; Hall, M. L. «Late Holocene eruptive activity at Nevado Cayambe Volcano, Ecuador» (en anglès). Bulletin of Volcanology, 59, 7, 01-06-1998, pàg. 451–459. DOI: 10.1007/s004450050203. ISSN: 1432-0819.

## Enllaços externs

* Informació sobre el Cayambe a l'Institut Geofísic de l'Equador Arxivat 2006-04-27 a Wayback Machine.. (castellà)
# Thraupis

Thraupis és un gènere d'ocells de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Llistat d'espècies

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 15.1, 2025) aquest gènere està format per 7 espècies:
* Tàngara blavosa (Thraupis episcopus Linnaeus, 1766)
* Tàngara saiaca (Thraupis sayaca Linnaeus, 1766)
* Tàngara glauca (Thraupis glaucocolpa Cabanis, 1851)
* Tàngara d'espatlles blaves (Thraupis cyanoptera Vieillot, 1817)
* Tàngara alagroga (Thraupis abbas Deppe, 1830)
* Tàngara ornada (Thraupis ornata Sparrman, 1789)
* Tàngara de les palmeres (Thraupis palmarum Wied-Neuwied, M, 1821)

## Referències

* ↑ «Thraupis F.Boie, 1826» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 5 març 2025].
* ↑ «Thraupis (Thraupis sp.) - Avibase». [Consulta: 5 març 2025].
* ↑ «Tanagers and allies – IOC World Bird List». [Consulta: 5 març 2025].
# Andrea Garcia Santesmases

Andrea Garcia Santesmases (Madrid, 1988) és una sociòloga espanyola. Llicenciada en Sociologia i en Antropologia Social i Cultural. És Doctora en Sociologia per la Universitat de Barcelona i la seva tesi doctoral va obtenir el Premi Extraordinari de Doctorat al 2018. Actualment és professora al Departament de Treball Social de la UNED i professora associada en el Máster Oficial en Sexologia de la UCJC. Compta amb una reconeguda experiència com a investigadora, docent i activista en els encreuaments entre els Estudis de Gènere i els Estudis de la Discapacitat, tenint el cos i la sexualitat com a línies d’especial interès. Ha participat en diferents investigacions nacionals i internacionals que han derivat en nombroses publicacions científiques. El 2023 ha publicat El Cuerpo Deseado: la conversación pendiente entre feminismo y anticapacitismo (Kaótica, 2023).

## Referències

* ↑ «Andrea G. Santesmases». CCCB amb permís OTRS, 01-04-2024. [Consulta: 22 abril 2024].
# Varicorhinus stenostoma

Varicorhinus stenostoma és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Lucalla (Angola).

## Referències

* ↑ Rüppell W. P. E. S. 1836. Neuer Nachtrag von Beschreibungen und Abbildungen neuer Fische, im Nil entdeckt. Mus. Senckenberg, Abhandl. Beschr. Naturg. v. 2 (núm. 1). 1-28.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget 1984 Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Medicament genèric

Segons l'OMS, un medicament genèric és aquell medicament venut amb la denominació del principi actiu que incorpora, de forma que és bioequivalent, és a dir idèntic en composició i forma farmacèutica i amb la mateixa biodisponibilitat que el medicament amb marca comercial. Els medicaments genèrics (identificats amb les sigles EFG, Especialitat Farmacèutica Genèrica) tenen la mateixa qualitat, seguretat i eficàcia que els seus equivalents de marques comercials.
Els medicaments genèrics es poden reconèixer perquè, a l'envàs del medicament, en lloc d'un nom comercial, hi figura el nom del principi actiu segons la Denominació Comuna Internacional (DCI), seguida del nom del laboratori fabricant. A l'Estat espanyol, els medicaments genèrics s'identifiquen també amb les sigles EFG (especialitat farmacèutica genèrica).
Un medicament genèric pot ser elaborat un cop han vençut els drets de la patent del medicament de marca comercial sempre que reuneixi totes les condicions de qualitat i bioequivalència. Un medicament genèric també ha d'oferir la mateixa seguretat que qualsevol altra especialitat farmacèutica. Tots els fàrmacs aprovats per una autoritat sanitària responsable dels medicaments, han de passar pels mateixos controls de qualitat, seguretat i eficàcia.
El principal avantatge d'un medicament genèric enfront d'un medicament de marca comercial és el seu menor cost, ja que el genèric no requereix inversió en recerca i desenvolupament i promoció. Els medicaments genèrics tenen idèntica eficàcia terapèutica i compleixen amb els mateixos registres sanitaris que els medicaments equivalents de marca comercial.

## Referències.

* ↑ «Generic Drugs» (en anglès). OMS. [Consulta: 3 setembre 2013].
* ↑ «Què són els medicaments genèrics?». Canal Salut. Generalitat de Catalunya, 21-01-2022. [Consulta: 13 març 2025].

## Enllaços externs

* Llei 29/2006, de 26 de juliol, de garanties i ús racional dels medicaments i productes sanitaris
* Medicaments genèrics EFG. Tots hi guanyem !
* Política de genèrics de l'Organització Panamericana de Salut
* Requisits de la FDA per als estudis de bioequivalència. (anglès)
* Requisits de qualitat per als medicaments genèrics a la Unió Europea.
# Platja dels Eucaliptus

La platja dels Eucaliptus és una platja natural del municipi d'Amposta (Montsià), situada al Parc Natural del Delta de l'Ebre. La platja queda delimitada a l'extrem esquerre amb el canal de la Platjola, o lo Desaigüe del Riuet, que la separa de la platja del Serrallo, al límit del terme de Sant Jaume d'Enveja, i a l'extrem dret amb el canal de l'Estany de la Tancada, que la separa de la platja de l'Aluet. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 2.812 metres i una amplada mitjana de 224 metres, formada per sorra fina, amb un pendent d'entrada a l'aigua moderat. Al rereplatja hi ha una zona dunar, una petita urbanització, un càmping i camps d'arrossars. També hi ha uns eucaliptus, que donen nom a la platja. Disposa de dues guinguetes, un quiosc i una dutxa, zona accessible per a minusvàlids, amb una rampa d'accés fins a l'aigua, i hi ha una zona de 26.000 m² habilitada per a gossos.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.
Des del 2021 l'accés dels vehicles, especialment de les autocaravanes, està delimitat per una tanca de corda.

## Referències

* 1 2 3 «Platja de l'Eucaliptus». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Les 9 millors platges de les Terres de l'Ebre». Descobrir.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Els Eucaliptus». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Platja dels Eucaliptus». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Zona canina. Platja d'Eucaliptus». Turisme Amposta.
* ↑ «Amposta reordena els accessos de la platja d'Eucaliptus però no farà pagar els vehicles per entrar». Aguaita, 09-04-2021.
# Rockwell (Iowa)

Rockwell és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 989 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rockwell tenia 989 habitants, 371 habitatges, i 268 famílies. La densitat de població era de 128,6 habitants/km².
Dels 371 habitatges en un 36,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,3% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 27,5% no eren unitats familiars. En el 25,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,7% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 22% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 21,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.219 $ i la renda mediana per família de 47.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.522 $ mentre que les dones 21.406 $. La renda per capita de la població era de 16.491 $. Entorn del 4,2% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rockwell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rockwell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.