OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ren Zhengfei

Ren Zhengfei, (任正非), (Anshun, 25 d'octubre de 1944) és un empresari xinès, fundador i president d'Huawei Technologies Co. Ltd (华为技术有限公司), amb casa matriu a Shenzhen. La revista Forbes va llistar a Ren en la posició núm. 190 de les persones més riques de la Xina, amb actius privats d'aproximadament 2800 milions de dòlars.

## Biografia

L'avi de Ren, era de la província de Jiangsu (江苏) i era un expert xef especialista a curar pernil en el seu veïnat de la província de Zhejiang (浙江). El seu pare (任摩逊) no va poder acabar la universitat pel fet que l'avi de Ren va morir un any abans del seu pare graduar-se. Durant l'ocupació japonesa, el seu pare va emigrar al sud, província de Cantó (广州) a treballar a la fàbrica d'armes del Partit Nacionalista Xinès com a empleat comptable. Ren era el gran de set germans i la seva mare era professora a l'escola secundària local.
Després de completar l'escola secundària, Ren va concórrer a la Universitat de Chongqing, per a després unir-se a l'Institut de Recerques Militars com a tecnòleg militar. Ren Zhengfei és un exoficial de l'Exèrcit Popular d'Alliberament. A causa de l'alta condició social dels seus pares, no li va ser possible ingressar al Partit Comunista de la Xina, per més que hagués fet carrera militar. Durant aquest temps, Ren va ser responsable d'un gran nombre d'assoliments tecnològics que van ser reconeguts a diversos nivells. Per aquesta raó Ren va ser seleccionat pel PLA per a participar de la Conferència Nacional de Ciència en 1978 com a delegat.
Es va unir al Partit Comunista de la Xina el 1978 i és membre del XII Congrés Nacional del Partit Comunista de la Xina. A més de les seves altres activitats, Ren és responsable pel desenvolupament de programes de cooperació a les regions de l'interior de la Xina.
El 1982, Ren va ser forçat a deixar les forces armades després d'una gran reducció de personal que va impactar en 500 000 persones en servei. En convertir-se en civil, Ren es va mudar a la província de Shenzhen per a treballar en el negoci de l'electrònica.

## Huawei Technologies

El 1987, Ren va fundar Huawei Technologies Co. Ltd, una companyia especialitzada en el desenvolupament, producció i vendes d'equipament per a telecomunicacions com el seu president. La companyia, ara com ara, és un actor clau en la indústria de les Telecomunicacions.
El 2004, Ren Zhengfei va ser seleccionat per la revista Empresaris de la Xina entre els 25 empresaris més influents del país. La revista Time va incloure a Ren Zhengfei en la seva llista de les 100 persones més influents del 2005.

## Referències

* ↑ «Los 400 Chinos más ricos». Russell Flannery. Forbes Magazine, 25-01-2006.
* ↑ «Ren Zhengfei, empresario más influyente de China en 2004». China Hoy, 2-2005.
* ↑ «Ren Zhengfei Modeled After Mao». Matthew Forney. Forbes Magazine, 18-04-2005.
# René Brancour

René Brancour (París, 17 de maig de 1862 - 16 de novembre de 1948) fou un compositor i escriptor francès. Feu els estudis en la seva ciutat natal sota la direcció de professors particulars. Després fou professor de l'Associació per l'ensenyança de senyoretes en la Sorbona i en els Liceus Saint-Louis i Buffon. fou conservador del Museu del Conservatori Nacional de Música, oficial d'Instrucció pública, membre de l'Associació de Crítica Dramàtica i Musical, de la Societat d'Autors i Compositors, etc. Escrigué un bon nombre d'articles sobre literatura i música en els: Correspondant; els Annales; la Revue Française; la Chronique des Beaux Arts; la Revue Belge; el Ménestrel, etc., un volum de poesies Le Château des Rève i les obres Histoïre des instruments de musique; Méhul; Félicien David; Massenet; Le Marsellaise et le Chant du départ, etc. Entre les seves composicions musicals destaquen: Visions de Bruges; Les vois de Guérande, i una sonata per a violí i piano, havent compost, a més, diverses peces de piano, entre les que cal citar un trio oboè, baix i piano.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. II, pàg. 492 ISBN 84-239-4572-3
# Resum

El resum és l'escrit que sintetitza les idees principals d'un text en un nou redactat. L'extensió del resum pot variar, però no sol superar el 25 % de l'extensió de l'original. En el resum s'han d'evidenciar els lligams lògics de les idees explicades al text de partida, encara que això suposi canviar l'ordre en què apareixen, i la redacció ha d'adoptar un to objectiu, independentment del punt de vista de l'autor del text base..
Els resums tenen diferents objectius:
* presentar una obra literària (en tal cas es resumeix la seva trama) a la contraportada o articles publicitaris als mitjans de comunicació
* introduir al lector en un article científic (en aquest cas s'anomena abstract), detallant els objectius de la recerca i el problema que s'aborda
* demostrar un grau suficient de comprensió lectora a l'escola
* sintetitzar la informació per a l'estudi o consulta posterior
El resum documental o abstract, requereix una metodologia i es tracta segons diversos paradigmes i models.
AENOR, a través de les seves normes, fa recomanacions de com preparar resums seguint uns estàndards de qualitat.
Amb la tecnologia en recuperació d'informació s'han creat sistemes de resum automàtic de documents que requereixen un tractament de la informació digital en el processament del llenguatge natural.

## Referències

* ↑ «Riassunto - Significato ed etimologia - Vocabolario» (en italià). [Consulta: 16 setembre 2024].
* ↑ «Resumen - EcuRed». [Consulta: 16 setembre 2024].
* ↑ UFNALSKA SB, Hartley J. 2009. How can we evaluate the quality of abstracts? European Science Editing 35(3):69-71.
* ↑ PINTO MOLINA, María. El resumen documental: paradigmas, modelos y métodos. 2ª ed. Madrid : Fundación Germán Sánchez Ruipérez, 2001. 382 p. (Biblioteca del libro). ISBN 84-89384-32-0
* ↑ AENOR (1990). Documentación. Preparación de resúmenes. UNE 50 103 90. Madrid: AENOR
* ↑ CLIMENT, S. (2001). “Sistemes de resum automàtic de documents”. Digit. Hum. Revista Digital d'Humanitats. ISSN 1575-2275
* ↑ LLORET, E.; Ferrández, O.; Muñoz, R.; Palomar, M. (2008). “Integración del reconocimiento de la implicación textual en tareas automaticas de resúmenes de textos”. Procesamiento del Lenguaje Natural (núm. 41, pàg. 183-190).
Viccionari

## Vegeu també

* Estructura d'un article científic
* Lectura
* Sinopsi
* TL;DR
# Revista Econòmica de Catalunya

La Revista Econòmica de Catalunya és la revista del Col·legi d'Economistes de Catalunya, creada el 1986 i publicada íntegrament en català. Entre els redactors i els destinataris figuren els professionals més destacats del sector.
El 1999 va rebre la Creu de Sant Jordi per contribuir a l'ús i a la promoció del català en l'àmbit financer i empresarial i per la publicació d'articles teòrics i pràctics sobre l'economia catalana. Des de 2019, el seu actual director és Guillem López-Casasnovas.

## Referències

* ↑ Informatiu de l'Economista Arxivat 2010-12-07 a Wayback Machine. núm. 110, 2006, p. 3
* ↑ «Revista Econòmica de Catalunya». [Consulta: 25 juny 2023].
* ↑ «Guillem López Casasnovas, nou director de la Revista Econòmica de Catalunya». [Consulta: 25 juny 2023].

## Enllaços externs

* Revista Econòmica de Catalunya
* Exemplars de la Revista a Dialnet
# Revista de Igualada

Revista de Igualada era una publicació que pretenia ser setmanal, editada a Igualada l'any 1887, però només en va sortir un número.

## Descripció i continguts

Portava el subtítol Periódico de intereses religiosos.
La redacció i l'administració eren al carrer de Santa Maria, núm. 5. S'imprimia als tallers de Nicolau Poncell. L'únic número es va publicar amb data 10 d'abril de 1887. Tenia vuit pàgines i dues columnes. El format era de 44 x 32 cm.
Al periòdic hi deia que “Habiendo el “Semanario de Igualada” suspendido su publicación, para todo el tiempo que dicho periódico duerma el sueño del descanso la “Revista de Igualada” se encarga de las suscripciones”. Portava informació general, comentaris sobre religió i crítica de fets i costums perillosos per a “la moral y el bien público”. Era de tendència “católico-integrista”.
No consten els redactors perquè els article no anaven signats.

## Referències

* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 109-110.
* ↑ Centre d'Estudis Comarcals d'Igualada. Exposición retrospectiva de la prensa igualadina. Igualada: CECI, 1948, p. 11.
# Stefano Bizzotto

Stefano Bizzotto (Bozen, 19 de juny de 1961) és un periodista esportiu i presentador de televisió italià.

## Trajectòria

Va començar la seva carrera el juny de 1982 al diari Alto Adige, primer com a col·laborador esportiu i després a la secció de notícies locals. Durant el servei militar l'any 1985 va treballar a l'oficina de premsa del comandament del 4t Cos d'Exèrcit Alpí fins que el 1986 es va incorporar a La Gazzetta dello Sport.
El 1989 va ser un convidat freqüent com a expert en futbol alemany al programa Settimana Gol a Italia 1 conduït per Gianluca Vialli. Des de llavors, la seva veu també està lligada al comentari dels partits de la selecció de futbol d'Alemanya. Sovint també s'ocupa de la resta del futbol estranger i del campionat italià de la Sèrie C. Per a molts, aquest coneixement es deu al fet que Stefano Bizzotto coneix perfectament, a més del futbol nacional, la llengua alemanya.
A partir del Campionat del Món de natació de 1994 va començar a comentar les competicions de salts, especialment les gestes de la seva conciutadana Tania Cagnotto. A la segona meitat dels anys 1990 va començar a comentar partits de futbol de la selecció de futbol d'Itàlia, retransmetent entre altres coses la Copa Confederacions 2013, la Copa del Món de futbol de 2014 i 2022, i el Campionat d'Europa de futbol 2016, 2020 i 2024, així com els Jocs Olímpics del mateix any a París.
Amb la cessió dels drets dels directes a la Rai, des del 2006 comenta els partits de la Champions League alternant amb el Gianni Cerqueti. L'octubre de 2008, l'hoquei sobre gel va tornar a Rai Sport Più i Bizzotto es va encarregar de comentar el campionat de la Sèrie A, la selecció italiana i els partits internacionals.

## Obra publicada

* Giro del mondo in una Coppa. il Saggiatore, 2018. ISBN 9788842824183.
* 12 partits de futbol i 1 història del món. Símbol Editorial, 2024. ISBN 9788842833628.

## Referències

* ↑ «El italiano que se hizo viral por sus relatos de los goles de Argentina: "Dejemos que Messi gane el Mundial"» (en castellà), 16-12-2022. [Consulta: 9 març 2025].
* ↑ «Mondiali 2022, chi sono i telecronisti (e inviati) della Rai in Qatar» (en italià), 18-11-2022.
* ↑ «I telecronisti di Rai Sport per le Olimpiadi di Parigi 2024» (en italià). Sport in TV, 15-07-2024.
* ↑ «Diretta Rai Sport Domenica 13 Ottobre 2024 - Calcio Donne Juventus - Roma, Pallavolo, Vela Barcolana» (en italià). Simone Rossi-Redazione Digital-News.it, 14-10-2024.
* ↑ Martí, Albert. «“Si sortiu al camp, esteu acabats” o quan la pilota és una arma geopolítica». Directa, 07-03-2025. [Consulta: 9 març 2025].
# Rexea brevilineata

Rexea brevilineata és una espècie de peix pertanyent a la família dels gempílids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 43 cm de llargària.
* El cos és recobert totalment d'escates a partir dels 20 cm de longitud.
* És de color marró amb tonalitats platejades.
* 18 espines i 15-18 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 12-14 radis tous a l'anal.
* 34 vèrtebres.
* La línia lateral es ramifica per sota de la cinquena a la setena espines de la primera aleta dorsal (normalment, acaba per sota de la tercera a la darrera espines de la primera aleta dorsal).
* Les dues membranes anteriors de la primera aleta dorsal són negres, així com les vores de la mateixa aleta.
* La part posterior de l'aleta pectoral és negra.

## Reproducció

Assoleix la maduresa sexual en arribar als 25 cm de longitud.

## Alimentació

Menja calamars i peixos.

## Hàbitat

És un peix marí i bentopelàgic que viu entre 180 i 400 m de fondària i entre les latituds 20°S-27°S i 90°W-81°W.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-oriental: Xile (incloent-hi l'illa de Pasqua).

## Observacions

És inofensiu per als humans i la seua esperança de vida és de 15 anys.

## Referències

* ↑ Waite E. R., 1911. Additions to the fish-fauna of New Zealand: Núm. II. Trans. N. Z. Inst. Part 2 (1910). 49-51.
* ↑ «Entrada a uBio» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Parin, N. V., 1989. A review of the genus Rexea (Gempylidae) with descriptions of three new species. Voprosy Ikhtiol. v. 29 (núm. 1): 3-23.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993. FAO Species Catalogue. Vol. 15. Snake mackerels and cutlassfishes of the world (families Gempylidae and Trichiuridae). An annotated and illustrated catalogue of the snake mackerels, snoeks, escolars, gemfishes, sackfishes, domine, oilfish,. cutlassfishes, scabbardfishes, hairtails, and frostfishes known to date. FAO Fish. Synop. 125(15):136 p.
* ↑ Nakamura, I. i N.V. Parin, 1993.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Parin, N.V., A.N. Mironov i K.N. Nesis, 1997. Biology of the Nazca and Sala-y-Gómez submarine ridges, an outpost of the Indo-West Pacific fauna in the Eastern Pacific ocean: composition and distribution of the fauna, its community and history. Adv. Mar. Biol. 32:145-242.
* ↑ Kotlyar, A.N. i N.V. Parin, 1990. Otoliths and age of bottom and near-bottom fishes from the Nazca and Sala y Gómez Submarine Ridges. Trudy Inst. Okeanol. 125:97-126.

## Bibliografia

* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994. SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, FAO. 103 p.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Diopites

Diopites (en grec antic: Διοπείθης, llatí: Diopeithes) fou un general atenès del segle iv aC, pare del poeta Menandre.
Va ser enviat al Quersonès traci cap a l'any 344 aC al capdavant d'un cos de clerucs (colons atenencs), que es van disputar els límits amb els habitants de Càrdia, que tenien el suport macedoni. Els atenesos van demanar un arbitratge, però Càrdia ho va rebutjar i Filip II de Macedònia va enviar tropes que van assolar el districte marítim de Tràcia, el qual va romandre sota domini macedoni.
Mentrestant, Filip va anar a l'interior del país a guerrejar contra els reis tracis Teres II i Cersobleptes I. Filip es va queixar a Atenes, i el partit macedoni va atacar Diopites tant per la seva agressió a territori sota influència macedònia com pels seus mètodes (mitjans expeditius amb ajut de mercenaris); Diopites va poder conservar el seu comandament gràcies a la defensa de Demòstenes en el discurs Sobre els assumptes del Quersonès (341 aC), que s'ha conservat fins als nostres dies.
Durant la guerra entre el Regne de Macedònia i Bizanci l'any 340 aC, Diopites va tornar a envair territori macedoni a Tràcia, i va ocupar les ciutats de Cròbile i Tirístasis, i va esclavitzar els seus habitants. L'ambaixador enviat per negociar el seu alliberament, Amfíloc, va ser capturat en violació de totes les lleis internacionals, i va haver de pagar nou talents per ser alliberat.
El conflicte amb Macedònia va suposar a Diopites l'aliança del rei Artaxerxes III de Pèrsia, que li va enviar regals valuosos, segons diu Aristòtil. Però quan van arribar, Diopites ja havia mort, cap a l'any 339 aC.

## Referències

* ↑ 2.Diopeithes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1049
# Districte de Beaune

El Districte de Beaune és un dels tres districtes del departament de la Costa d'Or, a la regió de Borgonya-Franc Comtat. Té 10 cantons i 194 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Beaune.

## Cantons

cantó d'Arnay-le-Duc - cantó de Beaune-Nord - cantó de Beaune-Sud - cantó de Bligny-sur-Ouche - cantó de Liernais - cantó de Nolay - cantó de Nuits-Saint-Georges - cantó de Pouilly-en-Auxois - cantó de Saint-Jean-de-Losne - cantó de Seurre

## Vegeu també

* Cantons de la Costa d'Or
# El virus de Satan

El virus de Satan (títol original: The Satan Bug) és una pel·lícula de suspens de ciència-ficció estatunidenca de 1965 de United Artists, produïda i dirigida per John Sturges, i protagonitzada per George Maharis, Richard Basehart, Anne Francis i Dana Andrews. El guió de James Clavell i Edward Anhalt es va basar lliurement en la novel·la homònima de 1962 d'Alistair MacLean, escrita amb el pseudònim Ian Stuart. La banda sonora de la pel·lícula va ser composta per Jerry Goldsmith. Està doblada al català.
La pel·lícula presentava el primer ús d'un suport de càmera estabilitzat, inventat per Nelson Tyler, col·locat en un helicòpter.

## Argument

Un germen que podria destruir la vida a la Terra és robat d'un laboratori de guerra biològica i el lladre amenaça d'alliberar-lo a la intempèrie, fet que fa que un agent de seguretat actuï.

## Repartiment

* George Maharis com Lee Barrett
* Richard Basehart com Dr. Gregor Hoffman
* Anne Francis com Ann Williams
* Dana Andrews com General Williams
* John Larkin com Dr. Leonard Michaelson
* Richard Bull com Eric Cavanaugh
* Frank Sutton com Donald
* Ed Asner com Veretti
* Simon Oakland com Tasserly
* John Anderson com Reagan
* John Clarke com Raskin
* Hari Rhodes com Johnson
* Henry Beckman com Baxter
* Harry Lauter com agent SDI fals
* James Hong com Yang

## Referències

* ↑ «El virus de Satan». esadir.cat. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ P. 49 Montandon, Mac Jetpack Dreams Da Capo Press 2008
* ↑ «Cameras in the Sky by Richard Wirth - ProVideo Coalition», 14-12-2014.
# Casa Antoni Carreras i Robert

La Casa Antoni Carreras i Robert és un edifici de Sitges del 1908, obra de l'arquitecte barceloní Eduard Mercader i Sacanella.
L'edifici està situat en la cruïlla dels carrers Sant Isidre i Francesc Gumà, enretirat respecte a la línia del carrer, cosa que permet la contemplació de l'àmplia façana rere un petit jardí. La casa està formada per un cos central, més alt, que conté l'escala (com ho indiquen les obertures de les finestres), i dos cossos laterals de planta i pis. En el de l'esquerra hi ha l'entrada i una gran terrassa amb vistes al jardí, i en el de la dreta un terrat a la catalana tancat per una barana calada d'inspiració gòtica. Les finestres estan rematades per trenca-aigües amb florons.
La documentació conservada a l'arxiu municipal de Sitges permet datar aquest edifici l'any 1908. El dia 21 de gener, Francesc Carreres i Robert va demanar permís per la construcció de la casa d'acord amb el plànols de l'arquitecte E. Mercader, signats l'11-1-1908. L'aprovació va ser donada el dia 23 de gener del mateix any. Actualment (2014) és d'ús hoteler.

## Referències

* ↑ «Can Carreras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Bibliografia

* Servei del Patrimoni Arquitectònic El Baix Penedès. El Garraf Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1991. Col. Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya 3. ISBN 84-393-1227-X
* Isabel Coll Arquitectura de Sitges 1800-1930 Sitges: Ajuntament, 2001. Segona edició ISBN 84-931852-0-5
# Bianca Castafiore

Bianca Castafiore o senzillament La Castafiore és un personatge de ficció de la sèrie de còmics Les aventures de Tintín, creada pel dibuixant belga Hergé. És l'únic personatge destacat femení, però en general no surt gaire ben parada en els guions d'Hergé, essent no obstant un dels personatges més recurrents.
Bianca Castafiore és una cantant d'òpera italiana coneguda internacionalment com a El Rossinyol milanès. La Castafiore viatja acompanyada de la seva secretaria Irma i del seu pianista Igor Wagner. Per norma general, els qui estan al seu costat, especialment el Capità Haddock, no aprecien les qualitats del seu cant, fet que a ella sembla importar-li ben poc. Bianca Castafiore sembla estar enamorada platònicament del Capità Haddock, malgrat que mai aconsegueix pronunciar bé el seu nom (Harrock, Karpock, Kodak...).

## Biografia de ficció

La Castafiore apareix per primera vegada a El ceptre d'Ottokar, publicat originalment a Le Petit Vingtième entre entre el 4 d'agost de 1938 i el 10 d'agost de 1939. La seva primera aparició es va produir el 5 de gener de 1939 a la pàgina 43 de 106 que tenia originalment. També apareix és a Les 7 boles de cristall, L'afer Tornassol, Stoc de Coc, Les joies de la Castafiore i Tintín i els "Pícaros", i apareixeria a l'inacabat Tintín i l'Art-Alfa. Tot i que sembla una de les cantants d'òpera més importants de la seva generació, només se la veu cantar alguns versos de l'ària L'air des bijoux, de Faust. Quan està de gira es fa acompanyar pel seu pianista, Igor Wagner, i la seva cambrera, Irma.

## Referències

* ↑ «Le Sceptre d'Ottokar» (en francès). [Consulta: 2 febrer 2020].

## Bibliografia

* Farr, Michael. Tintin & Co. Londres: John Murray Publishers Ltd., 2007. ISBN 978-1-4052-3264-7.
* Peeters, Benoît. Hergé: Son of Tintin. Baltimore, Maryland: Johns Hopkins University Press, 2012. ISBN 978-1-4214-0454-7.
# Operación Mata Hari

Operación Mata Hari és una pel·lícula de comèdia espanyola del 1968 dirigida per Mariano Ozores i progatonitzada per Gracita Morales, José Luis López Vázquez i Antonio Ozores. Està basada en la història i activitats de l'espia alemanya Mata Hari durant la Primera Guerra Mundial.

## Sinopsi

Una dansarina oriental, coneguda com a Mata Hari, ha de debutar al cabaret Argel, però poc abans d'actuar s'escapa amb un comptable gràcies a la seva amiga Guillermina. Així podrà portar la vida tranquil·la i avorrida amb la qual sempre ha somniat. Aleshores Guillermina la suplanta. Poc després ve a veure-la el coronel Von Fabre, cap dels serveis alemanys de contraespionatge, por portar-la a un lloc secret de França on els aliats experimenten amb una nova arma secreta, el tanc. Li encarreguen que sedueixi al tècnic escocès i a l'enginyer rus que estan al capdavant del projecte.

## Repartiment

* Gracita Morales - Guillermina Retuerto / Falsa Mata-Hari
* José Luis López Vázquez - Coronel Von Faber
* Antonio Ozores - Williso
* Pilar Velázquez - Paula
* Margot Cottens - Agripina
* José Luis Coll - Vorochenko
* José Sacristán - Jean-Paul
* Pedro Porcel - General Kloch
* María Isbert - Prostituta núm. 6
* Goyo Lebrero - Espia aliat
* Carmen de Lirio - Mata-Hari

## Premis

Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1968 va rebre el premi a la millor figuració.

## Referències

* ↑ Mira p.100
* ↑ Operación Mata Hari a sensacine.com
* ↑ "España otra vez", primer premio del Sindicato Nacional del Espectáculos, ABC, 31 de gener de 1968

## Bibliografia

* Mira, Alberto. The A to Z of Spanish Cinema. Rowman & Littlefield, 2010.
# Ophiogobius jenynsi

Ophiogobius jenynsi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Xile.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1863. On the gobioids of the eastern coast of the United States. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 267-271.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Hoese, D. F., 1976. Variation, synonymy and a redescription of the gobiid fish Aruma histrio and a discussion of the related genus Ophiogobius. Copeia 1976 (núm. 2): 295-305.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso 24(2):1-132.

## Bibliografia

* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB