OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vincentia

Vincentia és un gènere de peixos pertanyent a la família dels apogònids.

## Taxonomia

* Vincentia badia (Allen, 1987)
* Vincentia chrysura (Ogilby, 1889)
* Vincentia conspersa (Klunzinger, 1872)
* Vincentia macrocauda (Allen, 1987)
* Vincentia novaehollandiae (Valenciennes, 1832)
* Vincentia punctata (Klunzinger, 1879)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Allen, G. R., 1987. New Australian fishes. Part 2. Four new species of Apogonidae. Mem. Mus. Victoria v. 48 (núm. 1): 3-8.
* ↑ Klunzinger, C. B., 1872. Zur Fischfauna von Süd-Australien. Arch. Naturgeschichte v. 38 (núm. 1): 17-47, Pl. 2.
* ↑ Valenciennes, A., 1832. Descriptions de plusieurs espèces nouvelles de poissons du genre Apogon. Nouv. Ann. Mus. Hist. Nat. (Paris) v. 1: 51-60, Pl. 4.
* ↑ Klunzinger, C. B., 1879. Die v. Müller'sche Sammlung Australischer Fische. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 16 (núm. 22): 254-261.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Vincentia conspersa

Vincentia conspersa és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 14 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls del litoral i de clima temperat que viu entre 0-67 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: és un endemisme del sud d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans i de costums nocturns.

## Referències

* ↑ Castelnau F. L., 1872. Contribution to the ichthyology of Australia. Núm. 1.--The Melbourne fish market (pp. 29-242). Núm. II.--Note on some South Australian fishes (pp. 243-247). Proc. Zool. Acclim. Soc. Victoria v. 1. 29-247 plus 1 p. Errata.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klunzinger, C. B., 1872. Zur Fischfauna von Süd-Australien. Arch. Naturgeschichte v. 38 (núm. 1): 17-47, Pl. 2.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Gomon, M.F., C.J.M. Glover i R.H. Kuiter (eds.), 1994. The fishes of Australia's south coast. State Print, Adelaida. 992 p.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Vincenzo Moscuzza

Vincenzo Moscuzza (Siracusa, Sicília, 1827 - Nàpols, 1896) fou un compositor sicilià del Romanticisme.
Després d'haver fet seriosos estudis a Nàpols amb Saverio Mercadante, a l'edat de vint anys estrena la seva primera òpera, Stradella, en el teatre San Carlo de la capital de la Campània, que fou molt ben acollida pel públic.
A més se li deuen entre d'altres Eufemia, Don Carlo, Picarda Donati, González Davila, Quatro Rusttici i Francesca da Rimini (1877), totes estrenades amb força èxit.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 36, pàg. 1284 (ISBN 84 239-4536-7)
# Vincenzo Puccita

Vincenzo Puccitta (o Pucitta) (Civitavecchia, 17 de febrer de 1778 - Milà, 20 de desembre de 1861) fou un compositor italià.
Nascut a Civitavecchia, va estudiar música en el Conservatori de la Pietà de Nàpols, on li ensenyà acompanyament el mestre Fenaroli, i contrapunt Nicola Sala. En acabar els estudis musicals va escriure la seva primera òpera (1799), el títol de la qual s'ha oblidat. Posteriorment fou l'acompanyant de la Catalani, cantatriu que tenia per repertori les obres de Puccita, i això li’n donà ocasió de recórrer amb ella diversos països europeus, fins que el 1815 fou escripturada la Catalani en qualitat de directora del teatre de l'Òpera Italiana de París, i contractà Puccita com acompanyant. El 1817 retornà a Itàlia, després d'alguns altercats que va sostenir amb Vallabrège marit de la Catalani. Va escriure més de vint òperes en la seva carrera. Una de les seves obres, La Vestale, després de l'estrena a Londres (1810), també es va cantar a Lisboa (1816), Milà (1816) i Rio de Janeiro (1817).

## Òperes

* Le nozze senza sposa (1800, Parma)
* Bianca de' Rossi (1800, Florència)
* L'amor platonico (1800, Lucca)
* Il fuoruscito (1801, Milà)
* Teresa e Wilk (1802, Venècia)
* Werter e Carlotta (1802, Venècia)
* Il puntiglio (Furberia e puntiglio) (1802, Milà)
* La perfidia scoperta (1803, Venècia)
* Zelinda e Lindoro (1803, Venècia)
* Lauretta (1803, Pàdua)
* La burla fortunata ossia I due prigionieri (1804, Venècia); Adolfo e Chiara (1812, Turin); Li due prigionieri ossia Adolfo e Clara (1814, Londres)
* Lo sposo di Lucca (1805, Venècia)
* Andromaca (1806)
* Il marchese d'un giorno ovvero Gli sposi felici (1808, Livorno)
* La caccia di Enrico IV (1809, Londres)
* La vestale (1810, Londres)
* Il trionfo di Rosselane ossia Le tre sultane (1811, Londres)
* Ginevra di Scozia (1812)
* Boadicca (1813)
* Il feudatario (1813, Trieste)
* Aristodemo (1814, Londres)
* L'orgoglio avvilito (1815, París)
* La principessa in campagna o Il marchese nell'imbarazzo (La principessa bizarra) (1817, París)
* Il maestro di cappella (1818, Trieste)
* La festa del villaggio (1822, Roma)
* La Fausse Agnès (1824, París)

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 48, pàg. 35 (ISBN 84-239-4548-0)
* ↑ Operaone.de page
* ↑ Andrade, Ayres de. Francisco Manuel da Silva e seu tempo Vol. 1. Rio de Janeiro: Tempo Brasileiro, 1967; p. 113
# Ritchot

Ritchot és un municipi rural canadenc situat a la província de Manitoba, uns 27 km al sud de la capital de la província, Winnipeg. Té una població de 5.478 habitants segons el cens canadenc del 2011.

## Referències

* Informació del municipi rural de Ritchot. (anglès) (francès)
* «Informació del Municipi Rural Ritchot» (en anglès). Manitoba: Estadístiques Canadà. Arxivat de l'original el 2007-03-10. [Consulta: 1r novembre 2008].
# Vint-i-quatre Preludis (Xostakóvitx)

Els Vint-i-quatre Preludis, op. 34, formen un cicle de preludis per a piano compostos per Dmitri Xostakóvitx entre el 30 de desembre de 1932 i el 2 de març de 1933. De forma completa es van estrenar a la Sala Gran del Conservatori de Moscou el 24 de maig de 1933. La durada total aproximada és de 31 minuts.

## Composició

Xostakóvitx va començar a compondre els preludis el desembre de 1932, poc després d'acabar l'òpera Lady Macbeth del districte de Mtsensk. Va finalitzar el cicle el març de 1933, i el va estrenar a Moscou mateix el maig del mateix any. Va compondre els preludis en gran part per tornar a l'actuació pública. Havia deixat d'actuar l'any 1930, després de no participar al Primer Concurs Internacional de Piano Chopin de 1927. Els Preludis van ser publicats per primera vegada per Muzgiz l'any 1935, dos anys després de la seva estrena.

## Arranjaments

A la dècada de 1930, el violinista Dmitri Tsiganov, va transcriure 19 dels preludis per a violí i piano. Xostakóvitx va declarar: «Quan escolto les transcripcions, m'oblido, mentrestant, que en realitat vaig compondre els Preludis per a piano. Sonen molt violinístics». El 1935, Leopold Stokowski va arranjar el núm. 14 per a orquestra. L'any 2000, la compositora i pianista Léra Averbakh va fer un arranjament dels cinc preludis restants. El pianista Gintaras Januševičius i l'actor Steven Markusfeld van adaptar els Preludis als textos del poeta Daniïl Kharms per al seu programa narratiu de 2022 Damn Black Ice & Giant Cucumbers.

## Referències

* ↑ «Catàleg d'obres de Dmitri Xostakóvitx» (en anglès). Sikorski Musikverlage Hamburg. Arxivat de l'original el 2 d’agost 2020. [Consulta: 29 desembre 2020].
* 1 2 Hulme, Derek. Dmitri Shostakovich Catalogue: The First Hundred Years and Beyond. Lanham, Md.: Scarecrow Press, 2010, p. 114–16. ISBN 978-0-8108-7264-6.
* ↑ Moshevich, Sofia. Dmitri Shostakovich, Pianist. Montréal: McGill-Queen's University Press, 2004, p. 70–71. ISBN 978-0-7735-7125-9.
* ↑ Fay, Laurel. Shostakovich: A Life. New York: Oxford University Press, 2000, p. 37, 73. ISBN 0-19-518251-0.
* ↑ Shostakovich, Dmitri. 24 Präludien op. 34: Violine und Klavier. Sikorski, 2004.
* ↑ «Shostakovich: 24 Piano Preludes Op.34 / Piano Quintet Op.57: TRANSART TR162 [BBR] December 2010 MusicWeb-International».
# Vila Nova de Foz Côa

Vila Nova de Foz Côa és un municipi portuguès, situat al districte de Guarda, a la regió del Nord i a la Subregió del Douro. L'any 2001 tenia 8.494 habitants. Es divideix en 17 freguesies. Limita al nord amb Carrazeda de Ansiães i Torre de Moncorvo, al nord-est amb Freixo de Espada à Cinta, al sud-est amb Figueira de Castelo Rodrigo i Pinhel, al sud amb Mêda i a l'oest amb Penedono i São João da Pesqueira.

## Població

Població del concelho de Vila Nova de Foz Côa (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 2630 | 4290 | 13939 | 14404 | 16209 | 11251 | 8885 | 8494 | 8249 |

## Freguesies

| Almendra Castelo Melhor Cedovim Chãs Custóias Freixo de Numão Horta Mós Murça Muxagata | Numão Santa Comba Santo Amaro Sebadelhe Seixas Touça Vila Nova de Foz Côa Locals: Pocinho Cortes da Veiga |
# Beira Interior Norte

La Beira Interior Norte és una subregió estadística portuguesa, part de la Regió Centre i del Districte de Guarda. Limita a nord amb Douro, a l'est amb Castella i Lleó, al sud amb Beira Interior Sul i Cova da Beira i a l'oest amb Serra da Estrela i Dão-Lafões. Àrea: 4251 km². Població (2001): 115 326. Són rius destacats el Mondego, Douro i Coa. Són muntanyes principals la Serra da Estrela i Marofa.
Comprèn nou concelhos:
* Almeida
* Celorico da Beira
* Figueira de Castelo Rodrigo
* Guarda
* Manteigas
* Mêda
* Pinhel
* Sabugal
* Trancoso

## Ciutats

Guarda (pop.aprox.31,224), districte capital, capital de Area Urbana Beiras i Diocese de Guarda. Altres ciutats historicas:Pinhel (3,500), Trancoso (3,300), Sabugal (3,000) i Mêda (2,004).

## Villas principals

Manteigas, Vilar Formoso (municipi de Almeida), Celorico da Beira, Figueira de Castelo Rodrigo, Almeida, Vila Franca das Naves (municipi de Trancoso) i Souto (municipi de Sabugal).

## Monuments

Sé(Catedral) de Guarda, castels (castelos) de Pinhel, Sabugal, Sortelha, Marialva, Rodrigo, Bom, Melhor i Parc Arqueologico de arte rupestre(pre-historica)de Vale de Coa (Côa, en portuguès),classificat per UNESCO Patrimonio Mundial.
# Vissarion Xebalín

Vissarion Iàkovlevitx Xebalín, rus: Виссарио́н Я́ковлевич Шебали́н (Omsk, Sibèria, 11 de juny de 1902 - Moscou, Rússia, 29 de maig de 1963) fou un compositor i director d'orquestra soviètic.

## Obres

Va ser autor de gran fecunditat en tots els gèneres musicals:
* Quartet núm 1 (1924).
* Primera simfonia (1925).
* Segona simfonia (1929).
* Maig blau (1930).
* Tercera simfonia (1934).
* Tercera simfonia (1934).
* Suite, per a orquestra (1934).
* Quartet núm. 2 (1934).
* Trio, per a corda (1934).
* Lenin, simfonia coral (1934).
* Quarta simfonia (1935).
* Segona Suite, per a orquestra (1935).
* Obertura sobre un tema de Mary.
* Camarades de lluita, òpera.
* Quartet núm. 3.
* Quartet núm. 4.
* Variacions sobre una cançó popular russa (1941).
* Concert, per a violí i orquestra (1941).
* Obertura russa (1941).
* El nuvi de l'ambaixada, opereta còmica.
* Quartet núm. 5.
* L'alosa, suite de ballet.
* Quartet núm. 6 (1943).
* Moscou, cantata (1946).
* Quartet núm 7 (1947).
* Sol a l'estepa, òpera (1958.

### Música escènica

* La casa de banys, de Vladímir Maiakovski
* L'última decisió, de Vishnevski (1932).
* La dama de les camelies.
* A les ribes del Neva.
* Estimada Yarovaia, de Trenev.
* El miserable cavaller.
* Mozart i Salieri, d'Aleksandr Puixkin.
* El convidat de pedra, de Tirso de Molina.
* Maskarad, de Mikhaïl Lérmontov.
* María Stuarda, de Friedrich von Schiller.
* Hamlet, de William Shakespeare.
* La feréstega domada, de William Shakespeare.

### Música de pel·lícules

* L'apertura de Turksib (1931).
* La sabat roja (1934).
* Amics del front de combat (1940).
* Glinka (1945).
* Sadko (1953).
A tot això s'ha d'afegir certa quantitat de cançons, unes cinquanta romances, diverses sonates per a piano, i per a violí i viola; l'orquestració de La fira de Sorótxintsi, de Modest Mússorgski; acabar el segon acte de l'òpera Els cosacs del Dnieper a l'altra banda del Danubi de Gulak-Artemiovski, i la re-orquestració d'obres de Mikhaïl Glinka, entre elles una Simfonia.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Suplement dels anys 1963-64, pàg. 396 (ISBN 84-239-4596-0)
# Vladímir Bunin

Vladímir Vassílievitx Bunin, rus: Владимир Васильевич Бу́нин (1908-1970) fou un compositor soviètic. Guanyador del Premi Stalin de segon grau (1949).

## Biografia

V. V. Bunin va néixer el 24 de juliol [C.J. 11 de juliol] de 1908 a Skopín (actual óblast de Riazan). El 1931 es va graduar a l'Institut Musical d'Omsk, a la classe de composició de M. I. Névitov. El 1938, al Conservatori de Moscou en composició i el 1939 es va graduar amb Anatoli Aleksàndrov. El 1939-1941 fou ajudant del departament d'instrumentació (supervisor Aleksandr Véprik). El 1943-1944 fou inspector de la Direcció principal d'institucions musicals de l'URSS. El 1949-1952 fou redactor de Muzgiza i entre 1949 i 1952 fou director artístic del Teatre d'Art de Moscou.
V. V. Bunin va morir el 23 de març de 1970 a Moscou.

## Creativitat

* Simfonies (1943, 1948)
* Poemes simfònics
** "Als camps de la meva pàtria" (1965)
** "Rússia" (1968)
** "El poema de Lenin" (1969)
* Rapsòdia "melodies romaneses" (1964)
* Marxa (1949)
* Cançons
* Concerts
** per a violí (1952)
** per a piano (1965)

## Premis

* Premi Stalin del segon grau (1949) - per la Simfonia núm. 2

## Enllaços externs

* Simfonia núm. 2 a YouTube (1948)
* (rus) Biografia
# Districte de Clermont

El Districte de Clermont és un dels quatre districtes amb què es divideix el departament francès de l'Oise, a la regió dels Alts de França. Té 7 cantons i 146 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Clermont-de-l'Oise.

## Cantons

cantó de Breteuil - cantó de Clermont - cantó de Froissy - cantó de Liancourt - cantó de Maignelay-Montigny - cantó de Mouy - cantó de Saint-Just-en-Chaussée

## Història

Llista dels Sotsprefectes successius :
| Data d'elecció | Identitat |
| 2003-2009 | Daniel Rouhier |
| 2009-2010 | Claude Ballade |
| 2010- | Patrick Cousinard |
| les dades anteriors no són pas conegudes |||

## Vegeu també

* Cantons de l'Oise
# Districte de Compiègne

El Districte de Compiègne és un dels quatre districtes amb què es divideix el departament francès de l'Oise, a la regió dels Alts de França. Té 10 cantons i 156 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Compiègne.

## Cantons

cantó d'Attichy - cantó de Compiègne-Nord - cantó de Compiègne-Sud-Est - cantó de Compiègne-Sud-Oest - cantó d'Estrées-Saint-Denis - cantó de Guiscard - cantó de Lassigny - cantó de Noyon - cantó de Ressons-sur-Matz - cantó de Ribécourt-Dreslincourt

## Vegeu també

* Cantons de l'Oise
# Vladímir Soloviov

Vladímir Serguéievitx Soloviov rus: Владимир Сергеевич Соловьёв (28 de gener [C.J. 16 de gener] de 1853 Moscou 13 d'agost [C.J. 31 de juliol] de 1900 propietat d'Úzkoie, gubèrnia de Moscou) fou un pensador religiós rus, místic,poeta, publicista, crític literari; Acadèmic Honorari de l'Acadèmia Imperial de Ciències en la categoria d'exquisida literatura (1900). Es va situar en els orígens del "renaixement espiritual" rus de principis del segle xx. Va influir en la filosofia religiosa de Nikolai Berdiàiev, Serguei Bulgàkov, Serguei i Ievgueni Trubetskoi, Pàvel Florenski, Semion Frank, així com en l'obra de poetes simbolistes - Andrei Beli, Aleksandr Blok i altres.
Vladímir Soloviov és una de les figures centrals de la filosofia del segle xix tant pel que fa a la seva contribució científica com a la influència que va exercir sobre les opinions dels acadèmics i altres representants de la intel·lectualitat creativa. Va fundar una àrea de coneixement coneguda com a filosofia cristiana. Vladímir Soloviov es va oposar a la divisió del cristianisme en catolicisme i ortodòxia i va defensar les idees de l'ecumenisme. Va desenvolupar un nou enfocament per estudiar la persona que es va fer predominant en la filosofia i la psicologia russes de finals del segle xix - principis del segle xx.
Entre els seus alumnes de Sant Petersburg tingué a Iuli Ivànovitx Bleikhman.

## Llibres
### En anglès

* The Crisis of Western Philosophy (Against the Positivists), traduït per Boris Jakim. Hudson, NY: Lindisfarne Press, 1996.
* Lectures on Divine Humanity, ed. per Boris Jakim. Lindisfarne Press, 1995.
* The Justification of the Good, traduït per N. Duddington. Nova York: Macmillan, 1918.
* «Foundations of Theoretical Philosophy», traduït per Vlada Tolley i James P. Scanlan, en Russian Philosophy, ed. James M. Edie, et al. Chicago: University of Chicago Press, 1965, vol. III, pàgines 99–134.

### Traduccions al català

* Aleksei Khomiakov, L'Església és una. Vladímir Soloviov, Els fonaments espirituals de la vida. 1994. 194 pàgines ISBN 84-7739-634-5. Col·lecció Clàssics del Cristianisme, núm. 46.

## Referències

* ↑ «Vladimir Solovyov (1853-1900)» (en anglès). The Internet Encyclopedia of Philosophy. [Consulta: 12 novembre 2008].
* ↑ «Vladimir Sergeyevich Solovyov». britannica. Arxivat de l'original el 2013-08-13. [Consulta: 12 agost 2013].
* ↑ «Capítol VIII DESENVOLUPAMENT DE LA PSICOLOGIA A RÚSSIA * §1. ARRELS SOCIOCULTURALS.». A: HISTÒRIA DE LA PSICOLOGIA des de l'antiguitat fins a mitjan segle xx. (en rus), 1996.
* ↑ Martsinkovskaia, T.D.; Satarova, I.V. Història de la psicologia: un manual per a estudiants en institucions educatives superiors (en rus). Moscou: Centre de Publicacions «Akademia», 2004, p. 446-451. ISBN 5-7695-1994-0.

## Enllaços externs

* Carles Llinàs. «Vladimir S. Soloviov: l'home, el pensament, la influència». Facultats de Filosofia i Teologia de Catalunya. 12 de desembre de 2000. PDF
# Castro Daire

Castro Daire és un municipi portuguès, situat al districte de Viseu, a la regió del Centre i a la subregió de Dão-Lafões. L'any 2006 tenia 16.732 habitants. Es divideix en 22 freguesias. Limita al nord amb Cinfães, Resende, Lamego i Tarouca, a l'est smb Vila Nova de Paiva, al sud amb Viseu, al sud-oest amb São Pedro do Sul i a l'oest amb Arouca. És la vila natal d'Isaac Aboab da Fonseca

## Població

Població del concelho de Castro Daire (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 2504 | 9603 | 21274 | 24076 | 25031 | 20411 | 18156 | 16990 | 16846 |

## Fregesies

* Almofala
* Alva
* Cabril
* Castro Daire
* Cujó
* Ermida
* Ester
* Gafanhão
* Gosende
* Mamouros
* Mezio
* Mões
* Moledo
* Monteiras
* Moura Morta
* Parada de Ester
* Pepim
* Picão
* Pinheiro
* Reriz
* Ribolhos
* São Joaninho

## Enllaços externs

* Fotos de Castro Daire
# Mortágua

Mortágua és un municipi portuguès, situat al districte de Viseu, a la regió del Centre i a la subregió de Dão-Lafões. L'any 2004 tenia 10.365 habitants. Es divideix en 10 freguesias. Limita al nord amb Águeda, al nord-est amb Tondela, a l'est amb Santa Comba Dão, al sud amb Penacova i a l'oest amb Mealhada i Anadia.

## Població

Població del concelho de Mortágua (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 5864 | 7520 | 8834 | 10268 | 13024 | 11291 | 10662 | 10379 | 10365 |

## Freguesies

* Almaça
* Cercosa
* Cortegaça
* Espinho
* Marmeleira
* Mortágua
* Pala
* Sobral
* Trezói
* Vale de Remígio
# Voide

Voide (petit país de França) en l'antiga Gran Est.
Diòcesi de Toul, avui departament del Mosa, districte de Commercy. És travessat pel riu Mosel·la, durant 25 km del seu curs. La part principal del país correspon a la vora esquerra. La seva capital és Void, a la que seguia en importància Commercy.
Voide és l'antiga pagus Bendesis dels merovingis.

## Referències

* Tom núm. 69 pàg. 906 de l'enciclopèdia Espasa
# Santa Comba Dão

Santa Comba Dão és un municipi portuguès, situat al districte de Viseu, a la regió del Centre i a la subregió de Dão-Lafões. L'any 2004 tenia 12.393 habitants. Es divideix en 9 freguesias. Limita al nord amb Tondela, a l'est amb Carregal do Sal, al sud-est amb Tábua, al sud amb Penacova i a l'oest amb Mortágua.

## Població

Població del concelho de Santa Comba Dão (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 893 | 6089 | 12237 | 14088 | 13723 | 14099 | 12209 | 12473 | 12393 |

## Freguesies

* Couto do Mosteiro
* Nagozela
* Ovoa
* Pinheiro de Ázere
* Santa Comba Dão
* São Joaninho
* São João de Areias
* Treixedo
* Vimieiro

## Personalitats cèlebres

* António de Oliveira Salazar, dictador portuguès
* José da Silva Carvalho (1782-1856) - obrer de la Revolució de 1820 i ministre de Joan VI, Pere IV i Maria II
# Bandera dels Estats Units

La bandera dels Estats Units d'Amèrica va ser adoptada el 14 de juny de 1777. Als Estats Units, la bandera és coneguda com The Star-Spangled Banner ("la bandera de les estrelles centellejants").
Els fundadors de la nació van acordar que tindria 13 franges vermelles i blanques distribuïdes de forma alterna, en representació de les Tretze Colònies britàniques que van proclamar la independència el 1776, i estrelles blanques sobre fons blau, que representen la seva fusió en una sola unió. La bandera va ser hissada per primera vegada al Fort Stanwix, lloc de l'actual ciutat de Rome, a l'estat de Nova York, el 3 d'agost de 1777. Tres dies després, va fer la seva primera aparició a la batalla d'Oriskany, (Nova York), on els colons van obligar els Britànics a retirar-se. Cada vegada que un nou estat ingressa a la Unió Americana s'agrega a la bandera una estrella, sempre el 4 de juliol, Dia de la Independència. La versió actual de la bandera (amb 50 estrelles) data del 4 de juliol de 1960, quan les illes Hawaii es van incorporar als Estats Units.

## Versions anteriors

* Bandera de "la Gran Unió"
* 13 estrelles (1776) "Betsy Ross"
* 15 estrelles (1795-1818)
* 20 estrelles (1818-1819)
* 21 estrelles (1819-1820)
* 23 estrelles (1820-1822)
* 24 estrelles (1822-1836)
* 25 estrelles (1836-1837)
* 26 estrelles (1837-1845)
* 27 estrelles (1845-1846)
* 28 estrelles (1846-1847)
* 29 estrelles (1847-1848)
* 30 estrelles (1848-1851)
* 31 estrelles (1851-1858)
* 32 estrelles (1858-1859)
* 33 estrelles (1859-1861)
* 34 estrelles (1861-1863)
* 35 estrelles (1863-1865)
* 36 estrelles (1865-1867)
* 37 estrelles (1867-1877)
* 38 estrelles (1877-1890)
* 43 estrelles (1890-1891)
* 44 estrelles (1891-1896)
* 45 estrelles (1896-1908)
* 46 estrelles (1908-1912)
* 48 estrelles (1912-1959)
* 49 estrelles (1959-1960)

## Vegeu també

* Llista de les banderes dels Estats Units d'Amèrica