OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enric Calpena i Ollé

Enric Calpena (Barcelona, 3 d'agost del 1960) és un periodista català. Ha treballat com a productor executiu, presentador, director, guionista, realitzador. Actualment dirigeix i presenta el programa de divulgació històrica En guàrdia, a Catalunya Ràdio.

## Trajectòria

Després de llicenciar-se en dret (1981) i en Ciències de la Informació, treballà com a redactor de Cultura i Societat en el Diari de Barcelona. Col·laborà dos anys a la revista El Món portant la secció Homo Ludens. El 1982 va ser nomenat Cap de Premsa del Departament de Comerç i Turisme de la Generalitat de Catalunya. El 1983 va començar a treballar com a redactor per al diari El País i, al cap de poc va rebre una oferta per a col·laborar en un nou mitjà que s'estava gestant (Televisió de Catalunya). Fou un dels primers presentadors del Telenotícies de Televisió de Catalunya. Presenta el Telenotícies vespre del 1984 al 1988. Del 1996 al 1998 dirigeix i presenta el concurs Setciències i el 1999, presenta el programa d'entreteniment Xou com sou. A TVE, és subdirector del programa Un día es un día d'Àngel Casas el 1990 i, el mateix any, dirigeix el concurs Pictionary presentat per Jordi Hurtado. El 2001, presenta a Telecinco el concurs Tiempo límite. Posteriorment va presentar documentals històrics al Canal 33 i sobre la Copa Amèrica a Televisió Valenciana. També ha col·laborat amb Canal Cocina, Televisió de Galícia, Canal Sur (concurs amb Pepe Rubianes).
L'any 2000 va començar com a professor a la Facultat de Comunicació Blanquerna (Universitat Ramon Llull) i va aprofitar per reorientar la seva carrera periodística cap a la divulgació històrica. Des de llavors ha presentat diversos programes relacionats amb la història a diverses cadenes de televisió. També és un col·laborador habitual de la revista Sàpiens.
El novembre de 2023 fou designat membre del consell assessor de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals pel Parlament de Catalunya, a proposta conjunta de PSC, ERC, Junts i En Comú Podem.

## Publicacions

* 1997 - El Llibre del Setciències de TV3 : 1000 preguntes i respostes sobre història de Catalunya... (La Magrana)
* 2002 - Connexions : les millors preguntes i respostes (Pòrtic)
* 2003 - Guerres dels catalans (Pòrtic)
* 2007 - Històries de Catalunya (Cossetània)
* 2014 - Memòria de sang (Ediciones B)
* 2015 - Barcelona, una biografia (Destino)
* 2018 - El dia que Barcelona va morir (Rosa dels Vents)
* 2020 - El primer capità (Edicions 62)
* 2023 - En guerra (Edicions 62)

## Referències

* ↑ «Biografia a Ediciones B». Web. Ediciones B. [Consulta: 27 febrer 2014].
* 1 2 «Qui és qui en pantalla». A: Televisió de Catalunya. Barcelona: Televisió de Catalunya, 1987, p. 123.
* 1 2 3 4 5 Castellví Roca, Albert «Entrevista a Enric Calpena». Diari Ara, 23-02-2014, pàg. 58.
* ↑ Redacció. «El Parlament renova el consell assessor de la CCMA». Comunicació21.cat, 22-11-2023. [Consulta: 24 novembre 2023].
# Frederic Camp i Llopis

Frederic Camp i Llopis (Barcelona, 1877 — 9 de gener de 1951) fou un advocat, financer i historiador català.

## Biografia

El 1903 es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona. Interessat des de l'època d'estudiant per la figura de Napoleó Bonapart i les seves relacions amb Catalunya, ja el 1901 en va publicar un article a la revista Universitat catalana. Va treballar en el bufet del jurisconsult Josep Maria Trias de Bes i Giró. Fou fiscal municipal, advocat de la Caixa d'Estalvis i Mont de Pietat de Barcelona i membre de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País. El 1906 fou vicepresident de la Joventut Monàrquica, i el 1923 va ser regidor de l'ajuntament de Barcelona.
Va aglutinar una important col·lecció bibliogràfica i de gravats sobre les relacions de Napoleó amb Catalunya, dels quals en va donar una part a la Biblioteca Arús. Per aquest motiu el 1921 fou nomenat secretari del Comitè espanyol per al centenari de la mort de Napoleó a Paris i serà guardonat pel govern francès amb les Palmes Acadèmiques.
El 1941 fou membre de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.

## Obres

* Els manresans al Bruch: relacions del capdill en Maurici Carrio referents a la batalla del Bruch (6 de juny de 1808) (1908)
* Psicologia de Napoleó (1913)
* Napoleó i el Món (1921)
* Historia jurídica de la Guerra de la Independencia (1918-1923)
* El Derecho en Cataluña durante la guerra de la Independencia a Anuario de Historia del Derecho español (1926).
* Introducció a l'estudi de la guerra napoleònica a Catalunya (1927)
* Figueras en la guerra de la Independencia. La ocupación napoleónica en Cataluña (1933)
* El hecho eucarístico y la invasión napoleónica en Cataluña, Relación con los acontecimientos de 1835 (1935)
* El paper del jutge afrancesat Joan Antoni Valentí i Jover a la "Revista Jurídica de Catalunya".
* La invasión napoleónica (1943)
* Relaciones entre la invasión napoleónica y los movimientos revolucionarios de Cataluña (1941).
* Napoleó. 1769-1821 (1941)

## Referències

* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p. 130. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ Frederic Camp
* ↑ «Frederic Camp i Llopis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jaume Carbonell i Sebarroja

Jaume Carbonell i Sebarroja (Barcelona, 20 de novembre de 1947) és pedagog, periodista i sociòleg. Ha estat director de la revista Cuadernos de pedagogía, nascuda l'any 1975, de la qual va formar part ja des del primer número, inicialment com a secretari de redacció, després com sotsdirector i més tard director. Al costat de Fabricio Caivano en una primera època i després en solitari, Jaume Carbonell va estar al capdavant de la revista fins que va jubilar-se al 2013. Actualment manté una intensa activitat com a conferenciant i articulista. És assessor del Diari de l'Educació i col·labora amb altres mitjans de comunicació.
A banda de la seva activitat com a periodista especialitzat en educació, Jaume Carbonell ha mantingut una llarga col·laboració com a professor associat a la Universitat de Vic-UCC i al centre que en va ser el seu antecedent, l'Escola de Mestres. Va deixar l'activitat docent al 2012, en què va fer la lliçó de jubilació en aquella universitat.
Jaume Carbonell també va formar part, com a membre, del Consejo Escolar del Estado entre 1983 i 1988. És germà de Jordi Carbonell i Sebarroja i fill de Pere Carbonell i Fita. És autor d'una àmplia i extensa bibliografia.

## Referències

* ↑ «Jaume Carbonell | CCCB». [Consulta: 10 novembre 2017].
* ↑ «Encomi de Jaume Carbonell i Sebarroja : amb motiu de la seva lliçó de jubilació: Pedagogies i polítiques a la Catalunya del Segle XXI : Vic, 28 de novembre de 2012». Universitat de Vic. Departament de Pedagogia, 28-11-2012.
* ↑ Bardolet, Antoni Tort; Rico, Anton Costa «Entrevista a Jaume Carbonell Sebarroja» (en castellà). Historia y Memoria de la Educación, 0, 3, 21-01-2016, pàg. 321–354. Arxivat de l'original el 2017-11-10. DOI: 10.5944/hme.3.2016.15893. ISSN: 2444-0043 [Consulta: 10 novembre 2017].
# Jaume Casabó i Gispert

Jaume Casabó i Gispert (Barcelona, 1941) és un químic català. Es doctorà en química a la Universitat de Barcelona, i després d'exercir com a professor de química inorgànica a la Universitat de La Laguna i a la Universitat de Múrcia fou nomenat catedràtic de química inorgànica a la Universitat Autònoma de Barcelona.
També ha estat vicedirector de l'Institut de Ciències de Materials de Barcelona (adscrit al CSIC) i de MATGAS, una associació d'interès econòmic creada per la UAB, el CSIC i l'empresa Carburos Metálicos. El 1985 fou nomenat membre del comitè del Programa Movilizador de Ciencia de Materiales del CSIC, i des de 1988 és assessor personal del president del CSIC. El 1991 fou nomenat també assessor del Secretari d'Estat d'Universitats i Investigació i és editor de l'edició internacional dels Anales de Química, publicats per la Reial Societat Espanyola de Química.
Ha publicat uns 200 treballs d'investigació en l'àmbit de la química de coordinació i química supramolecular. Des de 2004 és membre de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, de la que n'és acadèmic bibliotecari.. El 1996 va rebre la Medalla de Investigación de la Real Sociedad Española de Química i la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic i tecnològic de la Generalitat de Catalunya per la seva contribució a la química de coordinació dels compostos macrocíclics, i la seva aplicació al reconeixement molecular d'espècies catióniques.

## Obres

* Estructura atómica y enlace químico (1996) Editorial Reverté

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine. al web de la RACAB.
# Daniel Closa i Autet

Daniel Closa i Autet (Barcelona, 1961) és doctor en biologia i investigador del CSIC. Les seves recerques científiques s'han centrat en l'estudi de processos relacionats amb la inflamació. Actualment dirigeix un grup de recerca sobre malalties pancreàtiques a l'Institut d'Investigacions Biomèdiques de Barcelona. El 1994 va guanyar el Premi de Novel·la Científica amb la novel·la Tots som parents. També és autor d'obres de ficció, com Setembre de passió i El secret de l'Almogàver. L'any 2007 edita l'obra de divulgació científica Blocs de ciència (Publicacions URV), basada en el seu bloc, i el 2008 100 enigmes que la ciència (encara) no ha resolt. Posteriorment el bloc es va traslladar a les pàgines del diari Ara, i actualment es troba allotjat en un bloc propi.

## Referències

* 1 2 Daniel Closa i Autet al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ http://www.iibb.csic.es/index.php?pg=personal&idPag=20#per8_name
* ↑ «Apunts de ciència per a tothom». Vilaweb, 05-09-2007 [Consulta: 3 gener 2012].
* ↑ «Daniel Closa i Autet». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].

## Enllaços externs

* Centpeus, bloc de l'autor. http://danielclosa.cat/centpeus/
* Blocs de ciència
# Agustí Colom i Cabau

Agustí Colom i Cabau (Barcelona, 15 de juny de 1961), és un economista i polític català veí de l'Esquerra de l'Eixample.
És professor de teoria econòmica a la Universitat de Barcelona. Va ser nomenat pel Parlament de Catalunya el 18 de febrer de 2004 com a membre de la Sindicatura de Comptes de Catalunya i va prendre possessió del càrrec el 26 de febrer del mateix any. El 4 de març del 2011 va cessar en el càrrec.
A les eleccions municipals de 2015 fou elegit regidor de l'Ajuntament de Barcelona per la candidatura més votada Barcelona en Comú. Actualment té la responsabilitat de regidor d'Ocupació, Empresa i Turisme. Fins a maig de 2016 va ser el Regidor del districte de l'Eixample, amb l'entrada al govern municipal del PSC passa a ser el Regidor del districte de Les Corts.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Agustí Colom i Cabau». gencat.net. Arxivat de l'original el 2012-06-20. [Consulta: 24 desembre 2014].
* ↑ «Integrants dels òrgans de la Sindicatura». Sindicatura de Comptes. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2014. [Consulta: 13 novembre 2014].
* ↑ Ríos, Pere «CiU, Esquerra y PSC vetan al síndico Agustí Colom que propone Iniciativa». El País [Barcelona], 16-07-2013.

## Bibliografia

* Fina, Xavier. Sense treva. Els cent primers dies d'Ada Colau. 1a. Barcelona: Editorial Pòrtic, 2015. ISBN 978-84-9809-353-7.
# Alexandre Cortada i Serra

Alexandre Cortada i Serra (Barcelona, 1865 - 1935) fou un periodista i musicòleg català.

## Biografia

Col·laborà a la revista L'Avenç des del desembre del 1890 fins al 1893, el darrer any. Durant els últims mesos hi exercí un paper gairebé directiu juntament amb Jaume Brossa, introduït pel mateix Cortada en la redacció de la revista. Quan Cortada es fa càrrec de la crítica, el pensament prowagnerià queda molt més desenvolupat i precisat. En aquells moments es lliurava una batalla aferrissada entre l'italianisme representat per Verdi i dirigit per les cases editorials, singularment la Ricordi i la Sonzogno, que feien tot el possible per a introduir les seves publicacions, i el wagnerisme.
Fou amic de Pompeu Fabra, amb qui havia estudiat a la universitat i havia sigut consoci en el grup wagnerià Els Trenta. Fou Fabra qui el posà en relació amb Joaquim Casas i Carbó, fet decisiu en la gestació de la campanya lingüística de L'Avenç.
Els articles de Cortada eren agressius i polèmics. S'interessà per diversos temes artístics, sobretot per l'òpera, amb una actitud nacionalista i renovadora. Potencià els moderns corrents artístics europeus com Wagner i els compositors de l'escola francobelga —Zola, César Franck)— que considerava especialment adients per a l'edificació d'un art català, així com a Enric Morera i Viura, al que considerava seguidor de dita escola.
Decidit autonomista en política (durant la guerra d'Independència cubana formà part d'un comitè independentista català a París), la seva actitud es radicalitzà a l'època que col·laborà a Catalònia, per a la qual redactà l'article de presentació de la revista (febrer del 1898). El 1895 fou un dels promotors dels concerts de Vincent d'Indy a Barcelona.

## Referències

* 1 2 Aviñoa, Xosé «Les constants ideològiques en la crítica musical de «l'Avenç» (1881-1884 i 1889-1893)». D'art. Universitat de Barcelona. Departament d'Història de l'Art, 8, 1983, pàg. 81-98.
* ↑ «Alexandre Cortada i Serra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Emilio Custodio Gimena

Emilio Custodio Gimena (Barcelona, 19 de novembre de 1939 - ?, 15 d’agost de 2023) va ser un enginyer industrial català.

## Biografia

El 1964 es llicencià a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Industrial de Barcelona, on es doctorà el 1971. Des de 1964 va ser professor d'hidrologia subterrània de la Universitat Politècnica de Catalunya, de la qual va ser catedràtic de 1986 a 2005, i des de 1965, era especialista en Hidrologia Subterrània del Ministeri d'Obres Públiques d'Espanya, qui de 1997 a 2004 el nomenà director general de l'Institut Tecnològic Geominaire d'Espanya. Alhora, va rebre formació complementària a la Junta d'Energia Nuclear i a l'Institut Français du Pétrole.
Entre 1997 i 2004 va ser director general de l'Institut Geològic i Miner d'Espanya i docent del Curs Internacional i del Mestratge d'Hidrologia Subterrània. Va ser membre de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals i president de la Fundació Centre Internacional d'Hidrologia Subterrània.
Entre altres distincions, el 1995 va rebre la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic de la Generalitat de Catalunya, així com el premi del president de l'Associació Internacional d'Hidrogeòlegs i del Capítol Espanyol i era Doctor Honoris causa per la Universitat Nacional de Tucumán i per la Universitat Nacional del Litoral de Santa Fe (Argentina) el 2005. També va participar en el Programa de Geociències de la UNESCO "Hidrogeologia, Hidroquímica i Gestió d'Aqüífers Costaners a Amèrica i la península Ibèrica".

## Obres

* Hidrología subterránea (tom 1 i 2), 1999

## Referències

* ↑ «Miembro de la Academia - Real Academia de Ciencias Exactas, Físicas y Naturales». [Consulta: 10 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Currículum Arxivat 2010-09-26 a Wayback Machine.
* Emilio Custodio Gimena fue declarado Profesor Honorario de la UNL (8 de novembre de 2005)
* Retrat d'Emilio Custodio
# Cristina Curto Luque

Cristina Curto Luque (Barcelona, 21 de juny de 1969) és una judoka i professora d'educació física catalana.
Professora d'educació física a l'Institut Alba de Vallès, de Sant Fost de Campsentelles, Vallès Oriental el seu municipi de residència, i casada amb el també judoka José Morales, campió d'Espanya en 1986, començà a practicar aquest esport el 1981 i competí representant el Club Louis. Participà en dues edicions dels Jocs Olímpics formant part de la selecció estatal de judo, als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 a Barcelona, amb dues derrotes, i als Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 a Atlanta, amb dues victòries i dues derrotes. El 1994 assolí la tercera posició en els Campionats d'Europa absoluts en categoria 72 kg. També fou subcampiona d'Europa júnior en categoria 66 kg el 1986. Es proclamà dues vegades campiona estatal absoluta en categoria 72 kg el 1993 i el 1994, i tres cops subcampiona d'Espanya en aquesta mateixa categoria els anys 1989, 1990 i 1995. Participà en diversos torneigs internacionals i guanyà l'Obert Britànic de Birmingham el 1995, la Copa Budapest Bank el 1994 i el 1995, el Torneig Internacional de Suïssa el 1994, i l'Obert de Varsòvia el 1992.

## Palmarès

* 1 medalla de bronze als Campionat d'Europa de judo
** 1 en categoria de 72 Kg (1994)
* 6 Campionats de Catalunya de judo
** 2 en categoria de 66 Kg (1987, 1988)
** 3 en categoria de 72 Kg (1989, 1991, 1993)
** 1 en categoria de més de 72 Kg (1990)
* 2 Campionats d'Espanya de judo
** 2 en categoria de 72 Kg (1993, 1994)

## Publicacions

En el camp de l'esport del judo és responsable de la publicació d'un llibre i alguns articles en revistes especialitzades:
* Experiencias con éxito de aprendizaje cooperativo en educación física, conjuntament amb Isabel Gelabert Udina i Carles González Arévalo (2009)
* "Condiciones de la educación física en el proceso de enseñanza-aprendizaje". Tándem: Didáctica de la educación física, Núm. 40, pàgs. 67-74, conjuntament amb Josep Morales (2012)
* "El judo: un exemple d'educació a través de l'esport". Aloma: revista de psicologia, ciències de l'educació i de l'esport, Núm. 15, 2005, pàgs. 58-68, conjuntament amb José Morales Aznar, Vanessa García Núñez i Albert Pujol Janè (2005)

## Referències

* 1 2 «Cristina Curto Luque». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Les precursores olímpiques de Catalunya: Cristina Curto». L'Esportiu de Catalunya, 08-03-2020 [Consulta: 11 març 2020].
* ↑ «Cristina Curto Luque». Història del Judo Català: recull històric de la Federació Catalana de Judo (6a part): “Grans competidors...”. Comissió de recerca i documentació de la Història del Judo a Catalunya [Consulta: 14 març 2020].
* ↑ «Experiencias con éxito de aprendizaje cooperativo en educación física». Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya. Consorci de Serveis Universitaris de Catalunya. [Consulta: 14 març 2020].
* ↑ «Cristina Curto Luque». Artículos de revistas. Dialnet. [Consulta: 14 març 2020].
# Esteban Domingo Solans

Esteban Domingo Solans (Barcelona, 27 de maig de 1943) és un bioquímic català, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

El 1965 es llicencià en química a la Universitat de Barcelona, on el 1969 es doctorà en bioquímica amb premi extraordinari amb la tesi "Cinética de la xantíndeshidrogenasa hepática con diversos sustratos. Va fer estades de postgrau a la Universitat de Califòrnia a Irvine (1969-1973) i a la Universitat de Zúric (1973-1976). De 1978 a 1992 fou professor a la Universitat Autònoma de Madrid i des d'aleshores és professor d'Investigació en el Centre de Biologia Molecular Severo Ochoa (CBMSO) i del CSIC.
Ha treballat en virologia molecular, principalment amb els virus d'ARN, en els que ha fet el primer càlcul d'una taxa de mutació i ha demostrat l'estructura de quasiespècies i una proposta de tractament combinat com a teràpia per les seves infeccions.
És un dels científics fundadors del Centre d'Astrobiologia a Torrejón de Ardoz. Ha publicat més de 260 treballs en revistes científiques, des de 1998 és membre de l'Academia Europaea i des de 1997 de la Societat Europea de Virologia Veterinària. És doctor honoris causa per la Universitat de Lieja (1999) i per la Universitat de Berna (2004). En 2011 fou elegit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, ingressant en 2013 amb el discurs Implicaciones teóricas y médicas de la variabilidad vírica.

## Llibres

* Virus en evolución: una aproximación a la dinámica poblacional de los virus y al origen de nuevas enfermedades víricas EUDEMA Universidad, 1994. ISBN 84-7754-191-4
* Una Perspectiva sobre la Situación Actual de la Virología amb Margarita Salas Falgueras

## Referències

* ↑ Currículum
* ↑ Esteban Domingo Solans a vitolo92
* ↑ «Col·laboradors al Centre d'Astrobiologia». Arxivat de l'original el 2016-08-10. [Consulta: 29 maig 2016].
* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-05 a Wayback Machine. al web de la RAC

## Enllaços externs

* Domingo Solans: "Cada año emerge o resurge una nueva enfermedad viral", La Nueva España, 3 de març de 2015
* Tesis dirigides per Esteban Domingo Solans Arxivat 2016-07-01 a Wayback Machine.
«Obra de Esteban Domingo Solans» a Dialnet.
# Paragnetina excavata

Paragnetina excavata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1907. Rozpr. Ceské. Akad. 16(31):17.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klapálek, 1921. Ann. Soc. ent. Belg. 61:63
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:495.
* Ignac Sivec, Bill P. Stark i Shigekazu Uchida, 1988: Synopsis of the World Genera of Perlinae (Plecoptera: Perlidae). Scopolia, núm. 16, pp. 1-66, Ljubljana (Enllaç).

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Can Móra

«Can Mora o Can Móra» té aquests significats:
* Can Mora (Barcelona), casa pairal al barri del Carmel, al districte d'Horta - Guinardó de Barcelona
* Can Móra (Badalona), masia catalogada com a bé cultural d'interès local del municipi de Badalona (Barcelonès)
* Can Mora (Girona), casal al municipi de Girona
* Can Mora (la Torre de Claramunt), molí del municipi de la Torre de Claramunt
* Can Móra (Sant Cugat del Vallès), edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental)
* Can Móra (Teià) al Maresme
* Can Móra de Baix, masia del segle xvi al terme de Sant Vicenç de Montalt (Maresme)
* Can Móra de Dalt, antiga masia adaptada com hotel de Sant Vicenç de Montalt (Maresme)
* Torre de Can Mora, torre del municipi de la Torre de Claramunt
# Essex (Illinois)

Essex és una vila dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 554 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Essex tenia 554 habitants, 199 habitatges, i 160 famílies. La densitat de població era de 105,4 habitants/km².
Dels 199 habitatges en un 36,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,3% hi vivien parelles casades, en un 6% dones solteres, i en un 19,1% no eren unitats familiars. En el 16,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 0% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 0% entre 25 i 44, un 0% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.238 $ i la renda mediana per família de 51.118 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.577 $ mentre que les dones 24.531 $. La renda per capita de la població era de 18.686 $. Aproximadament el 5,5% de les famílies i el 5,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Essex». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Essex». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sobradillo

Sobradillo és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita amb La Redonda i Lumbrales a l'Est, Ahigal de los Aceiteros al Sud, amb Portugal a l'Oest i Hinojosa de Duero al Nord.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 464 | 403 | 351 | 333 |