OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sisor barakensis

Sisor barakensis és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Manipur (l'Índia).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Hamilton F. (Buchanan), 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges . i-vii + 1-405.
* ↑ «Sisor barakensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Vishwanath, W. & A. Darshan. 2005. A new catfish species of the genus Sisor Hamilton (Teleostei: Siluriformes) from Manipur, India. Zoos' Print J. v. 20 (núm. 8): 1952-1954.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H., 2003: A revision of the south Asian sisorid catfish genus Sisor (Teleostei: Siluriformes). Journal of Natural History v. 37 (núm. 23): 2871-2883.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sixt Dietrich

Sixt Dietrich (Xistus Theodericus) (Augsburg, Alemanya, al voltant de 1494 - Sankt Gallen, Suïssa, 21 d'octubre de 1548) fou un compositor alemany.
Malgrat haver nascut a Augsburg va romandre quasi tota la seva vida a Constança (Alemanya) durant el segle xvi. El nom de Theodoricus que es veu en algunes de les seves composicions és tan sols una llatinització del seu nom.
Entre les seves obres deixà impreses un Magnificat octo tonarum, auctore Xisto Thodorico Liber primus (Argentorati...1535); Novum ac insigne opus musicum 36 antiphonarum quatuor vocum (Vitebergue, 1541). A més deixà d'altres composicions soltes i salms, entre elles: ?Selectissimae necnon familiarissimae cantiones ultra centum, publicades a Augsburg el 1540 en el Tomus primus Psalmorum selectorum praestantissimus musicus (Nuremberg, 1538).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 1ª, part. pàg. 1037 (ISBN 84-239-4518-9)
# Skiffia francesae

Skiffia francesae és una espècie de peix de la família dels goodèids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles i les femelles poden assolir 5 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 30-35.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical (21 °C-27 °C) i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Teuchitlan (Mèxic).

## Estat de conservació

És extint en estat salvatge.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Meek S. E., 1902. A contribution to the ichthyology of Mexico. Field Columbian Mus. Zool. Ser. v. 3 (núm. 6). 63-128.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Kingston, D. I., 1978. Skiffia francesae, a new species of goodeid fish from western Mexico. Copeia 1978 (núm. 3): 503-508.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 [ FishBase] (anglès)
* ↑ Axelrod, H.R., W.E. Burgess, N. Pronek i J.G. Walls, 1991. Dr. Axelrod's Atlas of freshwater aquarium fishes. Sisena edició. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* De la Vega-Salazar, M.Y., Avila-Luna, E. & Macías-García, C. (2003.) Ecological evaluation of local extinction: the case of two genera of endemic Mexican fish, Zoogoneticus and Skiffia. Biodiversity and Conservation 12: 2043 – 2056.
* Hubbs, C. L., 1924: Studies of the fishes of the order Cyprinodontes. V. Notes on species of Goodea and Skiffia. Occasional Papers of the Museum of Zoology University of Michigan Núm. 148: 1-8.
* Langhammer, J.K. (1995). Skiffia francesae: A fish on the edge of tomorrow. Can we save it? Aquatic Survival: Bulletin of the Aquatic Conservation Network 4: desembre de 1995.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Districte de Nogent-sur-Seine

El Districte de Nogent-sur-Seine és un dels tres districtes amb què es divideix el departament francès de l'Aube, a la regió del Gran Est. Té 6 cantons i 82 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Nogent-sur-Seine

## Cantons

cantó de Marcilly-le-Hayer - cantó de Méry-sur-Seine - cantó de Nogent-sur-Seine - cantó de Romilly-sur-Seine-1 - cantó de Romilly-sur-Seine-2 - cantó de Villenauxe-la-Grande

## Vegeu també

* Cantons de l'Aube
# Răzvan Lucescu

Răzvan Lucescu (17 de febrer de 1969, Bucarest, Romania). És un exfutbolista professional romanès. Actualment és entrenador del PAOK Salónica. És el fill del també entrenador Mircea Lucescu.

## Biografia
### Com a jugador

La carrera professional de Răzvan no ha estat del tot reeixida, ja que ha jugat en cinc clubs locals en els seus gairebé vint anys de trajectòria (Rapid Bucarest, FC Sportul Studențesc, FC Național Bucureștu, avui conegut com a Progresul Bucureștu, el FCM Bacăo i l'FC Brașov), dels quals només en la temporada 2002-03 va guanyar la seva primera i única lliga com a jugador, militant en les files del Rapid Bucarest.

### Com a entrenador

Va començar la seva carrera d'entrenador en l'FC Brașov, en el qual només va poder entrenar-ho per la meitat de la temporada. El 2004 va signar amb el Rapid Bucarest, aconseguint dues copes romaneses amb l'equip ferroviari. També va aconseguir classificar al Rapid en els quarts de final de la Copa de la UEFA, on va ser eliminat per l'equip romanès Steaua Bucarest.
Amb el Brașov el 2008 va guanyar la segona divisió, i va entrenar en la Lliga I fins que a l'abril de 2009 va ser escollit per entrenar a la selecció romanesa, substituint a Victor Pițurcă, pels mals resultats en les classificatòries europees rumb al Mundial de Sud-àfrica 2010.
Va continuar sota el comandament tècnic del combinat romanès durant la Classificació per l'Eurocopa 2012, deixant el càrrec el 5 de juny de 2011, després d'una victòria sobre Bòsnia i Hercegovina. L'endemà va signar pel Rapid Bucureștu. Després d'acabar en quarta posició en la Lliga I amb el Rapid en 2011-12, Lucescu va signar pel Jaish de la primera divisió de Qatar.

### Equips entrenats

* 2003–2004 : FC Brașov
* 2004–2007 : Rapid Bucarest
* 2007–2009 : FC Brașov
* 2009–2011 : Selecció de Romania
* 2011–2012 : Rapid Bucarest
* 2012–2014 : El Jaish
* 2014 : Petrolul Ploieștu
* 2014–2017 : Skoda Xanthi
* 2017–2019 : PAOK Salónica
* 2019–2021: Al-Hilal
* 2021–Present : PAOK Salónica

## #Palmarès
### Entrenador
#### Rapid Bucarest

* Copa de Romania: 2005–06, 2006–07.

#### El Jaish

* Copa dels Estels de Qatar: 2012–13.

#### PAOK Salónica

* Superliga de Grècia: 2018–19.
* Copa de Grècia: 2017–18, 2018–19.

#### Al-Hilal

* Lliga de Campions de la AFC: 2019.
* Lliga Saudíta: 2019–20.
* Copa del Rei de Campions: 2019–20.

### Distincions individuals

* Entrenador de l'any a Romania: 2018, 2019, 2020.
* Entrenador de l'any a Grècia: 2019.

## Referències

* ↑ «Lucescu deja Rumania». UEFA.com. [Consulta: 5 juny 2011].
* ↑ Răzvan Lucescu a demisionat de la echipa naţională. Copos: „A semnat pe patru ani cu Rapid” (en romanès)
* ↑ «El Jaish signs deal with new coach Lucescu» (en anglès). All Qatar Stars League, 31-05-2012. [Consulta: 4 juny 2012].

## Enllaços externs

* Răzvan Lucescu a RomanianSoccer (romanès)
# Joan Soler i Riber

Joan Soler i Riber (Barcelona 1913 - setembre de 1979) fou un geògraf català.
A principis de la dècada de 1960 la Fundació Patxot li encarregà i el finançà perquè fes un estudi sobre la realitat territorial dels Països Catalans.
Joan Soler, per a aquesta tasca, seguí una metodologia similar a l'emprada per la Generalitat republicana en la Ponència de la divisió comarcal de Catalunya. Soler va fer un gran nombre d'enquestes a institucions i experts i també va fer-ne una recopilació estadística. Elaborà un mapa amb les àrees funcionals i de mercat d'un àmbit que abasta Catalunya (inclosa la Catalunya Nord), el País Valencià i les Illes Balears, així com bona part d'Aragó (fins al Meridià de Greenwich) d'aquesta manera va tenir en compte la possible influència de les zones frontereres. En el cas de la comarcalització de la part catalanoparlant la seva proposta xoca amb la de la Gran Enciclopèdia Catalana (essencialment pel que fa a la Ribagorça).
Des dels inicis de la recerca, Soler sol·licità l'ajut del geògraf Enric Lluch i Martín per tal d'interpretar i projectar els resultats de les enquestes i també va cooperar ocasionalment l'escriptor valencià Joan Fuster i Ortells. D'aquest treball, en part, en sorgí el mapa comarcal del País Valencià actual. Soler no respectava els límits provincials i sí els lingüístics, proposa per al País Valencià comarques, a les que va posar noms que no referissin a la capital, i regions. Bé que no seria publicada en bloc fins al 1970 (Nomenclàtor geogràfic del País Valencià, opuscle aparegut anònimament), la proposta de Soler i Riber quant al País Valencià es popularitzà ràpidament en ésser aplicada a la GEC des de l'inici (1968) i assumida per altres obres emblemàtiques com L'estructura econòmica del País Valencià (Ed. 3i4, 1970), la segona edició del mapa dels Països Catalans d'Antoni Bescós (1971) i la Gran enciclopedia de la Región Valenciana (1r vol., 1972).

## Vegeu també

* Proposta de divisió regional de Joan Soler i Riber

## Referències

* ↑ «esquela de Joan Soler i Riber». La Vanguardia, 18-09-1979, pàg. 28.
* ↑ «Regions i comarques del País Valencià. Proposta de Joan Soler i Riber (1970)». Societat Catalana de Geografia. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r gener 2015].
* ↑ El desarrollo territorial valenciano: Reflexiones en torno a sus claves (en castellà). Universitat de València, 2014, p. 58-59. ISBN 843709545X.

## Enllaços externs

* Enric Lluch i Martín l'obra escrita
* «La divisió administrativo-territorial de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-08-02. [Consulta: 15 abril 2010].
* Joan Soler i Riber (Societat Catalana de Geografia) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Adela Maria Trepat i Massó

Adela Maria Trepat i Massó (Barcelona, 2 de maig de 1905 – 21 d'agost de 1964) fou una llatinista i traductora, alumna de Joaquim Balcells i Pinto.
Estudià a la universitat de Barcelona, obtingué el premi extraordinari de llicenciatura (1924) i es doctorà el 1926 amb un estudi sobre Lucreci. Obtingué una càtedra de llengua i literatura francesa d'ensenyament mitjà el 1928 i ocupà un lloc a Reus; l'any 1930 passà a l'Institut Maragall de Barcelona. Això li permeté fer classes d'epigrafia a la Universitat Autònoma. Acabada la guerra, després de dos expedients de depuració, feu encara algun curs universitari però es dedicà totalment a l'ensenyament mitjà.
Durant els anys d'estudis havia fet un curs d'història, cosa que li permeté introduir-se en els temes de l'arqueologia, numismàtica i epigrafia. Va col·laborar amb Bosch i Gimpera i obtingué una beca per seguir estudis de filologia clàssica a Berlín. A partir de l'any 1933, interrompé les estades a Alemanya amb l'ascens de Hitler al poder. Trepat dominava diverses llengües: francès, italià, anglès, a més de l'alemany i les llengües clàssiques.
Amb Anna Maria de Saavedra treballà per la Col·lecció Fundació Bernat Metge (Literatura llatina), per la qual traduïren les Heroides (1927) i Les Metamorfosis (1930-1932) d'Ovidi. De fet, foren les úniques traduccions publicades en aquesta col·lecció per dones fins a l'any 1965.

## Referències

* ↑ Borrell 2011, 331 indica que en el registre civil hi consta erròniament el 5 de maig.
* ↑ Borrell, 2011, 331

## Bibliografia

* Esperança Borrell Vidal, "Adela Maria Trepat i Massó (1905-1964)", en La nissaga catalana del món clàssic, Barcelona, Auriga, 2011, p. 331-333
* «Adela Maria Trepat i Massó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Joaquim Vayreda, "Una doctora catalana, catedràtica d'institut", Imatges 11 (20 d'agost de 1930), p. 17
# Brigitte Vasallo

Brigitte Vasallo (Barcelona, 1973) és una escriptora i activista, centrada en les construccions d'alteritat i les seves interseccions amb el gènere i el capitalisme.
És autora de les novel·les PornoBurka, prologada per Juan Goytisolo, Pensamiento Monógamo: Terror Poliamoroso, i de nombrosos relats en llibres col·lectius com Un esforç més, coordinat per Espai en Blanc, (H)amor o Relatos Marranos, entre d'altres. Participa en mitjans com Catalunya Ràdio, eldiario.es o Periódico Diagonal. És docent al Màster de Gènere i Comunicació de la UAB, del postgrau de Cultura de Pau de la UAB, del LAP del Museu es Baluard d'art contemporani de Mallorca i ha estat consultora internacional del projecte INTIMATE – Citizenship, Care and Choice: The Micropolitics of Intimacy in Southern Europe, del Centro de Estudios Sociales (CES) de la Universitat de Coimbra.
El 2019 comissiona el I Festival de Cultura Txarnega de Barcelona dins del marc del programa de la Primavera Republicana.
S'identifica com a marimacho i com a xarnega, atès que els seus pares provenen d'un poble de Galícia anomenat Chandrexa de Queixa.

## Obra
### Novel·la

* Pornoburka, 2013.

### No ficció

* Amores: redes afectivas y revoluciones, amb ilustracions d'Alex Xavier Aceves Bernal, 2015.
* Pensamiento monógamo, terror poliamoroso, 2017, publicat també com El desafío poliamoroso.
* Mentes insanas. Ungüentos feministas para males cotidianos, 2020.
* Lenguaje inclusivo y exclusión de clase, 2021.
* Tríptic del silenci. La condició txarnega, 2023.
* Tríptico del silencio. El exilio sin nombre, 2023.
* Tríptico do silencio. A intemperie, 2023.

### Teatre

* Drama en tres planys i un parell d’actes (Trilogia de Naxos – Primera Part), 2020. Premi Filadora de Cultura (2021).
* Un cos (possible) i lesbià, a partir de l'obra de Monique Wittig, amb Alba G. Corral, 2021.

### Comissariat

* I Festival de Cultura Txarnega de Barcelona, 2019.
* 3rd. Non-monogamies and Contemporary Intimacies Conference, 2022.

## Vegeu també

* Purplewashing
* Pinkwashing
* Homonacionalisme

## Referències

* ↑ Aguilar, Ana Requena. «"La monogamia no es una práctica, es un sistema opresor"» (en castellà). [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ «Brigitte Vasallo». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 abril 2016].
* ↑ Montañés, José Ángel. «“Jo també soc xarnego, i què!”», 14-04-2019. [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ Picazo, Sergi. «Entrevista a Brigitte Vasallo, autora de 'Trípic del silenci'». El Crític, 30-01-2024. [Consulta: 22 febrer 2025].
# Enric Isidre Canela i Campos

Enric Isidre Canela i Campos (Barcelona, 3 de desembre de 1949) és un químic català, professor i catedràtic de bioquímica i biologia molecular de la Universitat de Barcelona. És també activista del moviment independentista català, com a col·laborador de diverses entitats.
Llicenciat i doctorat en Química el 1972 i 1976, respectivament, per la Universitat de Barcelona, especialitzat en bioquímica i professor d'aquest centre des des de 1974. El 1991 va esdevenir catedràtic de bioquímica i biologia molecular. El seu tema de recerca és la neurobiologia molecular i la bioquímica teòrica, sobretot aplicada en el camp de la nutrició. Ha estat president de l'Associació Àgora de Nutrició i Salut i és expert també en els anomenats nutracèutics, aliments funcional o alicaments. Ha escrit diversos articles acadèmics sobre la temàtica i ha assessorat a empreses i institucions al respecte.
Activista del moviment independentista català, és membre de Plataforma per la Sobirania, col·laborador del Centre d'Estudis Sobiranistes, a més de promotor del manifest de suport Suma Independència i cofundador de l'Assemblea Nacional Catalana el 2008. El mateix any va ser un dels promotors de Deu Mil a Brussel·les, que va fer possible la manifestació del 7 de març de 2009 a Brussel·les reclamant la independència de Catalunya.
Va militar a Convergència Democràtica de Catalunya des de l'any 1984 fins a 2009, on va ocupar diversos càrrecs dels òrgans directius, habitualment lligats a la universitat i a la recerca, tant dels de governs de Catalunya, com en àmbit espanyol. El 2009 va abandonar Convergència perquè el partit no va votar a favor d'admetre a tràmit la Iniciativa Legislativa Popular per convocar un referèndum d'autodeterminació el 2010.

## Referències

* 1 2 3 «Enric I. Canela». CCCB, 2012. [Consulta: 15 juny 2021].
* ↑ Fernàndez, Mercè. «Enric Canela, catedràtic de bioquímica i biologia molecular i expert en nutracéuticos». Consumer.es - Fundació Eroski, 01-04-2004. [Consulta: 15 juny 2021].
* ↑ «Enric I. Canela». Saül Gordillo - saul.cat, 12-02-2015.
* ↑ Munné, Ramon «Enric I. Canela – 7 anys dels 10 Mil a Brussel·les: “Teníem raó en tot el que dèiem aleshores. Ara hi veig discurs, però no acció clara”». L'Unilateral, 04-03-2016.
* ↑ «"Més enllà de l'11 de setembre" - Conferència del Dr. Enric Canela a la seu de Reagrupament». Reagrupament, 22-09-2010. Arxivat de l'original el 16 de juny 2021. [Consulta: 15 juny 2021].
* ↑ «Enric Canela demana una unió de partits per la independència». Directe!Cat - La República, 23-06-2009.
* ↑ «Enric Canela estripa el carnet de CDC». Directe!Cat - La República, 20-06-2009.
# Montserrat Aguadé i Porres

Montserrat Aguadé i Porres (Barcelona, 28 de maig de 1949) és catedràtica emèrita de genètica a la Universitat de Barcelona, i membre numerària de l'Institut d'Estudis Catalans.
Montserrat Aguadé ha publicat prop d'un centenar d'articles científics en les revistes més presitigioses en el camp de les ciències experimentals com Nature, Proceedings of the National Academy of Science (PNAS), Genetics i Genome Research, entre d'altres, i és internacionalment reconeguda per la seva recerca en el camp de l'evolució i la genètica de poblacions.
Entre altres reconeixements, Montserrat Aguadé ha rebut la Distinció de la Generalitat de Catalunya per a la Promoció de la Recerca Universitària, el Premi Nacional de Genètica, i la Medalla d'Or al Mèrit Científic de l'Ajuntament de Barcelona.
Al llarg de la seva carrera Montserrat Aguadé ha estat presidenta de la Society for Molecular Biology and Evolution i de la Societat Espanyola de Genètica, tresorera de la Societat Catalana de Biologia, editora de diverses revistes científiques internacionals com Genetics i Heredity, i ha format part de diverses comissions nacionals i internacionals d'avaluació científica.

## Bibliografia

* Hudson, Richard R., Martin Kreitman, and Montserrat Aguadé. "A test of neutral molecular evolution based on nucleotide data." Genetics 116.1 (1987): 153-159.
* Clark, Andrew G., et al. "Evolution of genes and genomes on the Drosophila phylogeny." Nature 450.7167 (2007): 203-218.
* Clark, Andrew G., et al. "Variation in sperm displacement and its association with accessory gland protein loci in Drosophila melanogaster." Genetics 139.1 (1995): 189-201.
* Comeron, Josep M., Martin Kreitman, and Montserrat Aguadé. "Natural selection on synonymous sites is correlated with gene length and recombination in Drosophila." Genetics 151.1 (1999): 239-249.
* Kirkness, Ewen F., et al. "Genome sequences of the human body louse and its primary endosymbiont provide insights into the permanent parasitic lifestyle." Proceedings of the National Academy of Sciences 107.27 (2010): 12168-12173.

## Referències

* ↑ «Montserrat Aguadé pronuncia el discurs de presentació com a membre de la Secció de Ciències Biològiques». El BUtlletí de l'Institut d'Estudis Catalans, Número 198, 01-05-2015. [Consulta: abril 2024].
* 1 2 «Montserrat Aguadé i Porres». IEC. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «Les investigadores Montserrat Aguadé i Montserrat Baiget, Premis Nacionals de Genètica 2010» (en català). [Consulta: 19 juliol 2016].
* ↑ «S’atorguen medalles d’or al mèrit científic a tres referents | Info Barcelona | Ajuntament de Barcelona». [Consulta: 7 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Universitat de Barcelona dedicada al grup de recerca dirigit per la Dra. Montserrat Aguadé Arxivat 2016-08-17 a Wayback Machine.
# Rosa Maria Boldú Menasanch

Rosa Maria Boldú Menasanch (Barcelona, 1946) és una docent, investigadora de la llengua de signes catalana i activista pels drets de les persones sordes.
Des del 1989 és docent de la llengua de signes catalana. Va organitzar i impulsar els primers cursos i el primer Centre d’Ensenyament de Llengua de Signes Catalana (LLESIG). Vinculada en diverses associacions, participa en la Federació de Persones Sordes de Catalunya (FESOCA). El 2017 va formar part de l'equip d'experts que van elaborar el vocabulari bàsic interactiu en llengua de signes catalana. El 2022 va rebre el Premi de Foment de la Llengua de Signes Catalana de la Generalitat de Catalunya per la seva tasca com a docent.
El març de 2023, va ser una de les personalitats homenatjades per l'Ajuntament de Barcelona en la campanya Ciutat de Dones.

## Referències

* ↑ Morales-Lopez, Esperanza; Boldu-Menasanch, Rosa Maria; Alonso-Rodriguez, Jesus Amador; Gras-Ferrer, Victoria; Rodriguez-Gonzalez, Maria Angeles «The Verbal System of Catalan Sign Language (LSC)» (en anglès). Sign Language Studies, 5, 4, 2005, pàg. 441–496. DOI: 10.1353/sls.2005.0018. ISSN: 1533-6263.
* ↑ Lucas, Ceil. Turn-taking, Fingerspelling and Contact in Signed Languages (en anglès). Gallaudet University Press, 2002. ISBN 978-1-56368-128-8.
* ↑ «Rosa Maria Boldú Menasanch». Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. [Consulta: 15 abril 2023].
* 1 2 «IV Premi». Generalitat de Catalunya, 2022. [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ Bellés, Rosa M. «¿Qué dicen los sordos adultos de la educación de los niños sordos?: Entrevista a Rosa M. Boldú. Mercè Calalell, Pepi Cedillo y Menchu González de La Federación de Sordos de Cantalunya (FESOCA)» (en castellà). Infancia y Aprendizaje, 18, 69-70, 1-1995, pàg. 61–74. DOI: 10.1174/021037095321263079. ISSN: 0210-3702.
* ↑ «Publiquen un vocabulari bàsic interactiu de llengua de signes catalana». [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ «Garriga reivindica a las persones sordas y sordociegas como "ejemplo" de compromiso e implicación» (en castellà). Diario Alerta, 26-01-2022. [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ «Biografies». Ciutat de Dones. Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-03-25. [Consulta: 19 abril 2023].

## Vegeu també

* Viquiprojecte:Ciutat de dones