OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serang

Serang és una ciutat de l'illa de Java, Indonèsia.

## Particularitats

Serang es troba a l'etrem oest de Java, a la província de Banten. L'any 2003 comptava amb un total de 1,786,000 habitants.
És la capital de la província indonesia de Banten i el centre administratiu de la regència de Serang. Aquesta ciutat té l'estatus de kota.

## Vegeu també

* Merak, el port d'embarcament dels ferris per Sumatra.
* Cilegon, centre industrial, amb els alts forns de la PT Krakatau Steel.
# Petxina (arquitectura)

La petxina o copinya, en arquitectura, és cadascun dels elements constructius triangulars que resol l'encontre entre la base circular d'una cúpula i un espai inferior quadrat. Té una superfície esfèrica triangular limitada per tres arcs de circumferència. És molt comú inserir un tambor cilíndric amb vitralls entre les petxines i la cúpula per augmentar l'elevació de la cúpula i al mateix temps millorar la il·luminació del recinte.
Amb freqüència se sol confondre la petxina amb la trompa, puix que són dos elements que tenen una funcionalitat molt semblant.

## Desenvolupament

La volta bufada és aquella que s'obté per la intersecció d'una cúpula esfèrica amb els quatre plans verticals que delimiten la planta quadrada inscrita en la circumferència base de la cúpula. Les càrregues es transmeten des de la superfície cap a quatre suports aïllats, cada dos d'ells paral·lels entre si. Si se seccionara per un pla horitzontal tangent als arcs laterals, el resultat seria, quatre triangles esfèrics que no són altra cosa que les petxines que es van utilitzar per a suportar cúpules circulars sobre els vèrtexs d'un quadrat.
Els primers intents d'utilització van ser realitzats pels romans, però, este recurs arquitectònic va començar a utilitzar-se plenament a l'Imperi Romà d'Orient en el segle vi. Més tard són els musulmans els que imiten esta forma de construcció. A Europa són molt comunes en esglésies renaixentistes i barroques. L'edifici més destacat que utilitza este tipus de suport per a la seua cúpula és l'església de Santa Sofia (Istanbul).

## Altres usos del mot en arquitectura

* Porció triangular esfèrica d'una volta de quatre punts. (Vegeu imatge)
* Element ornamental en forma de cloïssa. Poden ser de pedra, estuc, escaiola... o inclús naturals.
* Nínxol obert en una paret i decorat amb forma de petxina de pelegrí, en el qual es posa algun petit element decoratiu.

## Elements similars

Quan efectua la transició des d'una cúpula a un octògon i d'ací a l'espai rectangular sobre el qual s'aguanta es denomina trompa.
* Volta de quatre punts: cada porció triangular es denomina petxina.
* La cúpula de la mesquita de Sehzade camii a Istanbul.
* Les petxines (pintades de groc).

## Vegeu també

* Cúpula bulbosa
* Volta de quatre punts

## Bibliografia

* GOMBRICH, Ernest, (1997). La Historia del Arte, Barcelona: Debate, Círculo de Lectores S.A.. ISBN 84-226-6430-5
* FULLANA, Miquel, (1974). Diccionari de l'art i dels oficis de la construcció. Editorial Moll. ISBN 84-273-0372-6

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.155. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 6 desembre 2014].
* ↑ INSTITUT INTERUNIVERSITARI DE FILOLOGIA VALENCIANA, (1995). Diccionari Valencià, València: Generalitat Valenciana, Bromera. ISBN 84-7660-243-X
* ↑ BARRAL I ALTET, Xavier; DALMASES, Nuria de, (2002). "Glosario", El arte medieval cristiano, (p. 166), Barcelona: Círculo de Lectores S.A.. (El arte de España. Vol. II). ISBN 84-226-9376-3
Viccionari
# Tilesina gibbosa

Tilesina gibbosa és una espècie de peix pertanyent a la família dels agònids i l'única del gènere Tilesina.

## Descripció

* Fa 36 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat (4 °C-13 °C) que viu entre 15 i 400 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: des del sud del mar d'Okhotsk fins al nord del mar del Japó i la costa pacífica del nord del Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 Jordan, D. S. & E. C. Starks, 1904. A review of the Japanese fishes of the family of Agonidae. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1365): 575-599.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nóvikov, N. P.; Sokolovski, A. S.; Sokolóvskaia, T. G.; Iàkovlev, I. M., 2002. The fishes of Primorye. Vladivostok, Far Eastern State Tech. Fish. Univ., 552 p.
* ↑ Parin, N.V., V.V. Fedorov i B.A. Sheiko, 2002. An annotated catalogue of fish-like vertebrates and fishes of the seas of Russia and adjacent countries: Part 2. Order Scorpaeniformes. J. Ichthyol. 42(Suppl.1):S60-S135.
* ↑ Dudarev, V.A., 1996. Composition and biomass of the benthic and benthopelagic fishes on the northern Primor'ye shelf. J. Ichthyol. 36(4):307-312.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Sokolovskaya, T.G., A.S. Sokolovskii i E.I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Sheiko, B.A. i C.W. Mecklenburg, 2004. Family Agonidae Swainson, 1839 - poachers. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (30):27.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Balta Bou Aouane

Balta Bou Aouane (àrab: بلطة بوعوان, Balṭa Bū-ʿAwān) és una ciutat de Tunísia, a la governació de Jendouba, capital de la delegació o mutamadiyya homònima, situada al nord-est de Jendouba i al sud de Tabarka. La ciutat té prop de 10.000 habitants i la delegació, 42.229 habitants.

## Administració

La delegació o mutamadiyya duu el codi geogràfic 22 59 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en onze sectors o imades:
* Assila (22 59 51)
* Ghezala (22 59 52)
* El Aouaoudha (22 59 53)
* El Baldia (22 59 54)
* Cheouaoula (22 59 55)
* Beni M’hamed (22 59 56)
* Somrane (22 59 57)
* Balta (22 59 58)
* Abdeljaber (22 59 59)
* Bou Aouane (22 59 60)
* Oued Kesseb (22 59 61)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 22 19).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 65-68. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «مواقع واب البلديات» (en àrab). بوابة الجماعات المحلية [Portal de les Col·lectivitats Locals]. وزارة الداخليّة [Ministeri de l'Interior]. [Consulta: 2 novembre 2023].
# Bab Bhar

Bab Bhar (àrab: باب البحر, Bāb al-Baḥr, pronunciat localment Bab Bḥar o Bab el-Bḥar, literalment ‘Porta de la Mar’) és una delegació o mutamadiyya de la governació de Tunis, a la ciutat de Tunis, formada per la part de la ciutat al costat de la medina o ciutat antiga. Té una població d'uns 45.000 habitants (2004).

## Etimologia

Rep el nom de l'antiga porta de les muralles coneguda com a Bab al-Bahr o Porta de la Mar, perquè marcava l'obertura de la muralla vers la mar, punt que, sota els francesos, va marcar la separació entre la ciutat colonial i la ciutat àrab i que fou coneguda com a Porta de França. Va recuperar el seu nom original després de la independència.

## Administració

Com a delegació o mutamadiyya, duu el codi geogràfic 11 53 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en vuit sectors o imades:
* Bab El Bhar (11 53 51)
* Les Jardins (11 53 52)
* Lac de Tunis (11 53 53)
* Mongi Slim (11 53 54)
* Habib Thameur (11 53 55)
* Taïeb El M’hiri (11 53 56)
* Hédi Chaker (11 53 57)
* Sidi El Bahri (11 53 58)
Al mateix temps, constitueix una de les circumscripcions o dàïres, amb codi geogràfic 11 11 12, de la municipalitat o baladiyya de Tunis (codi geogràfic 11 11).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 31-37. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 131-132. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Chihia

Chihia (àrab: الشيحية, ax-Xīḥiyya) és una ciutat de Tunísia a la governació de Sfax, a la delegació de Sakiet Ezzit, situada uns 15 km al nord-est de la ciutat de Sfax. Té una població de 23.625 habitants, darrerament en creixement per l'establiment de gent que treballa a Sfax. La ciutat es va crear vers el 1967 com un merkez, un nucli urbà de la perifèria, però al començament dels anys vuitanta fou incorporat a la ciutat de Sfax. Va recuperar la seva condició de vila separada el 1987, quan tenia uns 15.000 habitants. Es troba propera a la regió agrícola, amb grans plantacions d'oliveres.

## Administració

Forma una municipalitat o baladiyya, amb codi geogràfic 34 13 (ISO 3166-2:TN-12). La municipalitat fou creada el 1987.
Al mateix temps, constitueix un sector o imada, amb codi 34 53 54, de la delegació o mutamadiyya de Sakiet Ezzit (34 53).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 153-154. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 91-96. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Tisamen (fill de Tersandre)

D'acord amb la mitologia grega, Tisamen (en grec antic Τισαμενός) va ser un rei de Tebes, fill de Tersandre i de Demonassa. És descendent d'Èdip.
Era massa jove, a l'època de la guerra de Troia, per comandar les tropes tebanes, (el seu pare havia mort a mans de Tèlef durant el desembarcament de Mísia a la primera expedició a Troia). Quan va ser adult, Tisamen va regnar a Tebes. Va tenir un fill, Autesió, que no el va succeir, sinó que es va haver d'exiliar, reunint-se amb els Heràclides al Peloponès. Un net de Penèleu, Damasíction, va succeir Tisamen.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. barcelon: Edicions de 1984, 2008, p. 529. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 211. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Den Den

Den Den o Den-Den (àrab: الدندان, ad-Dandān) és una ciutat de la rodalia de Tunis, a la governació de Manouba, delegació de Manouba, a la part oriental de la governació i al límit amb la governació de Tunis. És propera a la ciutat de Manouba i tenia 24.732 habitants el 2004.

## Etimologia

El seu nom deriva d'un sant local anomenat Sidi Ahmed Den Den, en honor del qual cada any es fa una desfilada.

## Patrimoni

Els beis husseínites hi van tenir alguna residència d'hivern, la més destacada de les quals fou el palau Zarrouk (del nom del ministre Mohamed Larbi Zarrouk), avui dia utilitzat per a actes culturals.

## Economia

Fa uns anys era una vila principalment agrícola, però avui dia ha quedat pràcticament integrada amb la ciutat de Tunis, a la que està unida per un metro de 9 km.
La vila té al seu territori l'hipòdrom de Ksar Saïd, el més important de Tunísia.

## Administració

Juntament amb la ciutat de Ksar Saïd, forma una municipalitat o baladiyya amb codi geogràfic 14 12.
Al mateix temps, forma part de la delegació o mutamadiyya de Manouba, amb codi geogràfic 14 51 (ISO 3166-2:TN-12), de la qual constitueix tres sectors o imades: Den-Den (14 51 54), Ksar-Said (14 51 55) i Den-Den Sud (14 51 56).

## Enllaços externs

* Den Den - Lloc web oficial

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 135. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 45-47. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Gafsa Sud

La delegació o mutamadiyya de Gafsa Sud (àrab: معتمدية قفصة الجنوبية, muʿtamadiyyat Qafṣa al-Janūbiyya) és una delegació de Tunísia a la governació de Gafsa. Formada per la major part de la ciutat de Gafsa, també s'estén en direcció al nord-oest pels dos costats de la carretera que uneix Gafsa amb Kef Darbi i continua després fins a Kasserine i, cap al sud-oest, per la carretera que porta a Metlaoui i continua després fins a Tozeur. La delegació té una població de 85.830 habitants segons el cens del 2004.

## Administració

La delegació o mutamadiyya, amb codi geogràfic 61 54 (ISO 3166-2:TN-12), està dividida en dotze sectors o imades:
* Gafsa Ville (61 54 51)
* Gafsa Est (61 54 52)
* Cité Essourour (61 54 53)
* El Assala (61 54 54)
* Sidi Ahmed Zarrouk (61 54 55)
* Oued Ailou (61 54 56)
* El Moula (61 54 57)
* Cité Ennour (61 54 58)
* Cité Ech-Chabab (61 54 59)
* El Aguila (61 54 60)
* Kef Derbi (61 54 61)
* En-Nadhour (61 54 62)
Al mateix temps, forma part de la municipalitat o baladiyya de Gafsa (61 11).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 123-126. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 162. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Dàctils

En la mitologia grega, els dàctils (en grec antic: Δάκτυλοι, Dàktyloi) són uns éssers fabulosos de Frígia o bé del mont Ida, a Creta, als quals s'atribuïa el descobriment del ferro i la metal·lúrgia. El mot prové del grec, i té el significat de 'dits'. Es deia que la seva mare (Rea o una nimfa del mont Ida), en el moment en què van néixer, va clavar, adolorida, les mans a terra, i les empremtes marcades van servir per donar nom als seus fills. El seu nombre varia molt segons les fonts, però la més acceptada és que eren cinc, anomenats Epimedes, Heracles, Iasos, Idas i Peoneu, però s'elevarien a deu comptant les germanes o mullers que també els atribuïen. De vegades es deia que eren cent.
Els dàctils eren mags i se'ls atribuïa la invenció dels Misteris. Eren parents dels curets i es considerava que també havien tingut cura de Zeus nen. Ells haurien organitzat els primers Jocs Olímpics per distreure el déu infant. També es deia que havien ensenyat música a Paris, quan aquest vagava pel mont Ida de la Tròade.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 125. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 59. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1

## Vegeu també

* Llista de cràters de Dàctil
# Alcolapia alcalica

Alcolapia alcalica és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Tanzània i Kenya.

## Referències

* 1 2 «Alcolapia alcalicus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Seegers, L. i H. Tichy, 1999. The Oreochromis alcalicus flock (Teleostei: Cichlidae) from lakes Natron and Magadi, Tanzania and Kenya, with descriptions of two new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 10(2):97-146.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hilgendorf, F. M. 1905. Fische von Deutsch und Englisch Ost-Africa. Zool. Jahrb., Syst. (Jena) v. 22 (núm. 4): 405-420.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tomba dels Relleus

La tomba dels Relleus (en italià, Tomba dei Rilievi) és una tomba etrusca de tipus túmul, en hipogeu, que data del segle iv aC, descoberta a la necròpoli de la Banditaccia a Cerveteri.

## Descripció

Com indiquen les inscripcions, la tomba pertanyia a la família dels Matuna. És accessible per un llarg dromos que acaba en un vast vestíbul (una sala a camera, és a dir, en volta i amb una lluerna simulada) de 6,5 m × 7,8 m, el sostre de la qual el sostenen dues columnes amb capitell d'ordre eòlic. Conserva tots els aixovars, els objectes que acompanyaven els difunts, penjats de les parets, i els frescs estan ben conservats.
Consta de 13 nínxols funeraris dobles de color roig i un sortint tallat amb espai suplementari per a 34 cadàvers. Els baixos relleus d'estuc representen objectes: armes, elements de culte o de la vida quotidiana dels etruscs (fona, carro, armer amb ganivets, destral, matxets, tenalles, pinces, bossa de cuir, gaiates de pastor…).

## Referències

* ↑ Detalls de l'informe de la UNESCO núm. 1158 de 2004 sobre l'estat de les necròpolis de Monterozzi i de Cerveteri (en anglés i francés). Consultat el 17 de febrer de 2013.
* ↑ Jacques Heurgon, La Vie quotidienne des Étrusques, Hachette, 1961 i 1989, pàgs. 208-209.
# Iranocichla hormuzensis

Iranocichla hormuzensis és una espècie de peix de la família dels cíclids i l'única del gènere Iranocichla.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de l'Iran.

## Estat de conservació

A causa de la seua distribució geogràfica limitada
Degut a la gamma limitada d'aquest peix i la contínua guerra i la contaminació per hidrocarburs a la zona, aquest peix pot ser així en el seu camí a l'extinció

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units, 495 p.
* Konings, A. 2001. Malawi Cichlids in their natural habitat. Cichlid Press, Estats Units. 3a edició.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Konia eisentrauti

Konia eisentrauti és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,3 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 29.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical entre 25 °C-27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: és una espècie de peix endèmica del llac Barombi-ma-Mbu (oest del Camerun).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Teugels, G.G., 1991. Konia. p. 206. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Fish collection database of the American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Dominey, W.J. i A.M. Snyder, 1988. Kleptoparasitism of freshwater crabs by cichlid fishes endemic to Lake Barombi Mbo, Cameroon, West Africa. Env. Biol. Fish. 22(2):155-160.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott, 1991. World fishes important to North Americans. Exclusive of species from the continental waters of the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Publ. (21):243 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Scliewen, U.K., D. Tautz i S. Pääbo, 1994. Sympatric speciation suggested by monophyly of crater lake cichlids. Nature 368:629-632.
* Thys van den Audenaerde, D.F.E., 1963. La distribution géographique des Tilapia au Congo. Bull. Séanc. ARSOM 9(3):570-605.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB