OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ricuzenius nudithorax

Ricuzenius nudithorax és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 15-157 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el canal Notsukesuido (Hokkaido, el Japó).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Starks E. C., 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358). 231-335.
* ↑ Bolin, R. L., 1936. New cottid fishes from Japan and Bering Sea. Proceedings of the United States National Museum v. 84 (núm. 3000): 25-38.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Parin, N.V., V.V. Fedorov i B.A. Sheiko, 2002. An annotated catalogue of fish-like vertebrates and fishes of the seas of Russia and adjacent countries: Part 2. Order Scorpaeniformes. J. Ichthyol. 42(Suppl.1):S60-S135.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ricuzenius pinetorum

Ricuzenius pinetorum és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 6 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical que viu fins als 60 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó i Corea del Sud.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Starks E. C., 1904. A review of the Cottidae or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358). 231-335.
* ↑ Jordan, D. S. & E. C. Starks, 1904. A review of the [Cottidae] or sculpins found in the waters of Japan. Proceedings of the United States National Museum v. 27 (núm. 1358): 231-335.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, Japó, pp v-866.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Vassili Titov

Vassili Polikàrpovitx Titov, rus: Василий Поликарпович Титов, fou un compositor rus del segle xvii. Les seves obres principals són el Salteri de Simeó de Pólotsk; una litúrgia a sis veus, i el cèlebre cant Molts anys.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 62, pàg. 151 ISBN 84-239-4562-6
# Districte de Le Blanc

El Districte de Le Blanc és un dels quatre del departament francès de l'Indre a la regió del Centre-Vall del Loira. Té 6 cantons i 56 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Le Blanc.

## Cantons

* cantó de Bélâbre
* cantó de Le Blanc
* cantó de Mézières-en-Brenne
* cantó de Saint-Benoît-du-Sault
* cantó de Saint-Gaultier
* cantó de Tournon-Saint-Martin

## Vegeu també

* Cantons de l'Indre
# Riera de Talamanca

Riera de Talamanca és una riera de la comarca del Bages que té els seus orígens en els vessants nord-occidentals del massís del Montcau. Es forma per la unió de quatre torrents: el torrent del Coll de Baldric, el torrent de la Vall, el torrent de les Refardes i el torrent de la Font d'Apolònia, a l'extrem sud-oest de la serra del Riquer, al lloc conegut com els Entreforcs, dins del terme municipal de Talamanca.
Discorre pel mateix terme, passant entre la serra del Rossinyol, on està situat el poble de Talamanca, i les serres per on passa el termenal d'aquest municipi amb els veïns de Monistrol de Calders, Calders i Navarcles: el serrat de Mussarra, el serrat del Vintró i el serrat dels Alous.
Encara dins del terme de Talamanca, a Sant Esteve de Vila-rasa, la riera de Talamanca s'aboca en la de Mura, la qual aiguavessa en el riu Llobregat a l'alçada de Viladordis, al límits dels termes municipals de Manresa, Talamanca i el Pont de Vilomara i Rocafort. Tota l'estona la riera marca un fort desnivell amb les serres que l'emmarquen, sempre al voltant de 150 metres més elevades que la llera de la riera.

## Història

Fou un dels escenaris de la batalla de Talamanca durant la guerra de successió espanyola.

## Referències

* ↑ Lorenzo, Cecília; Fernández, Isaac. Diputació de Barcelona. Rutes de Patrimoni Arquitectònic. Xarxa de Parcs Naturals de la Diputació de Barcelona. Barcelona: Ormobook serveis editorials, novembre 2009. B-38.667-2009.
* ↑ Mata, Jordi «6 batalles decisives». Especial 1714. Monogràfic de la Revista Sàpiens [Barcelona], núm. 108, 9-2011, p.32-37. ISSN: 1695-2014.
# Districte de Chinde

El districte de Chinde és un districte de Moçambic, situat a la província de Zambézia. Té una superfície de 4.403 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 119.898 habitants. Limita al nord amb el districte de Mopeia, a l'oest amb el districte de Marromeu de la província de Sofala, al sud i sud-est amb l'oceà Índic i al nord-est amb el districte d'Inhassunge.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en dos postos administrativos (Chinde, Luabo i Micaune), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo de Chinde:
** Vila de Chinde
** Matilde
** Mucuandaia
** Pambane
* Posto Administrativo de Luabo:
** Luabo
** Mangige
** Nzama
** Rovuma
** Samora Machel
** 25 de Setembro
* Posto Administrativo de Micaune:
** Arijuane
** Magaza
** Micaune
** Mitange
** Nhamatamanga

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 8 març 2008].
# Velthur Spurinna

Velthur Spurinna o Velthur el Gran va ser un personatge etrusc, nascut a Tarquínia, que probablement va viure al segle v aC. Formava part de la família Spurinna, una antiga família aristocràtica etrusca.
Estava casat amb Ravnthu Thefrinai, i era fill de Larth Spurinna i oncle de Vèl·lia Spurinna i Avle (Aulus) Spurinna. Va ser un conegut dirigent de Tarquínia i havia comandat dos exèrcits contra Siracusa.
Al fòrum de Tarquínia es van trobar fragments de marbre amb inscripcions que semblen afirmar que «Aulus Spurinna va ser tres vegades pretor, i el primer a dirigir un exèrcit regular a través dels mars». Probablement va comandar la flota etrusca a la batalla d'Alàlia que va tenir lloc a la mar Tirrena, entre Còrsega i Sardenya, entre el 541 i el 535 aC. Va dirigir també una segona expedició contra Sicília.

## Referències

* ↑ Noguerol, Élisabeth «Le traitement des figures du père et de la mère dans le livre VI de la Correspondance de Pline le Jeune. Preuves et épreuves» (en francès). Vita Latina, 2003, pàg. 84-87.
* ↑ Holloway, R. Ross «Who Were the Tribuni Militum Consulari Potestate?» (en anglès). L'antiquité classique, 77, 2008, pàg. 116-119. DOI: 10.3406/antiq.2008.3716.
* ↑ Liébert, Yves. Regards sur la truphè étrusque. Llemotges: PULIM, impr, 2006, p. 136. ISBN 9782842874117.

## Bibliografia

* Palmucci, Alberto. «Gli elogi delli Spurinna». A: Bollettino Società Tarquiniense d'Arte e Stroria núm. 28, 1999 [Consulta 18 d'agost de 2022]
# Monument a Rius i Taulet

El monument a Rius i Taulet es troba al passeig de Lluís Companys de Barcelona i està catalogat com a bé cultural d'interès local. Està dedicat a Francesc de Paula Rius i Taulet, alcalde de Barcelona durant l'Exposició de 1888.

## Història i descripció

És obra de l'arquitecte Pere Falqués i l'escultor Manuel Fuxà, després d'haver guanyat el concurs. La primera pedra es va col·locar el 26 de setembre de 1897, i les obres van durar quatre anys, inaugurant-se el 17 de setembre de 1901.
El monument consta d'un obelisc a sobre d'un pedestal que, a la part frontal, és presidit pel bust de bronze de Rius i Taulet, flanquejat per un obrer forjador, que simbolitza el Treball, i una figura femenina coronada, com a personificació de la ciutat de Barcelona, que apropa una corona de llorer a l'alcalde. Als peus hi ha el geni de les arts, que lliura a la matrona una branca de llorer.
A la part posterior hi ha una imatge alada de la Fama que porta una palma, símbol associat a la Victòria, i aixeca una torxa, símbol vinculat amb el progrés. Als peus hi ha els genis de les ciències (assegut sobre un globus terraqüi) i el comerç (amb un casc alat del déu Mercuri).
La peanya està decorada amb quatre medallons de bronze que contenen baixos relleus amb imatges de les obres més importants que l'alcalde va impulsar durant el seu mandat: el monument a Colom, la Gran Via, el Parc de la Ciutadella i l'Arc de Triomf.

## Vegeu també

* Art públic de Barcelona

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «MONUMENT A FRANCESC DE P. RIUS I TAULET». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 «A Francesc Rius i Taulet». Art Públic. Ajuntament de Barcelona.

## Enllaços externs

* «Monument a Rius i Taulet». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Vensilló

Vensilló (en espanyol es coneix com a Vencillón) és un municipi catalanòfon de la comarca de la Llitera, dins la Franja de Ponent; administrativament està inclòs a la província d'Osca. A causa de la història peculiar d'aquesta població, d'origen força recent, la seva catalanitat lingüística passà desapercebuda per a la ciència durant dècades.
Vensilló fou fundat per l'Instituto Nacional de Colonización franquista (IRYDA d'ençà 1971), als anys quaranta, com a nucli de colonització agrícola sobre un sector despoblat del municipi hispanòfon d'Esplucs (paradoxalment, un dels de la Ribera de Cinca descatalanitzats al segle XVII). Els colons eren majoritàriament de la veïna Llitera, i, per tant, catalanòfons.
Amb la nova localitat ja consolidada, Vensilló es constituí en municipi el 20 de juny de 1989, segregat d'Esplucs.
L'IEC inclogué Vensilló en el nomenclàtor oficial de municipis de la Franja de Ponent el 15 de gener de 1999.
Lògicament, és considerat part de la Llitera.
L'avantprojecte de Llei de llengües d'Aragó de 2001 incloïa Vensilló entre els municipis de predomini lingüístic català.
A partir de la publicació del primer volum de l'ALDC (2001), els mapes del domini lingüístic català tendeixen a incloure Vensilló, generalment eludit fins llavors.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Vencillón». Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: 6 setembre 2016].
* ↑ Folch Monclús, Rafel. "Aigua salada en una terra de frontera: paisatge i cultura a la Clamor Amarga". Shikar, revista del Centre d'Estudis Comarcals del Segrià, núm. 2 (2015), p. 120-128.
* ↑ «ésAdir > Topònims > Vensilló». [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «Noms dels municipis de la Franja de Ponent». http://www.ascuma.org/.
# Cantó de Ròcamaura

El cantó de Roquemaure és un cantó francès del departament del Gard, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Nimes, té 9 municipis i el cap cantonal és Ròcamaura.

## Municipis

* Laudun
* Lirac
* Montfaucon
* Ròcamaura
* Sent Genièis de Comolaç
* Sent Laurenç deis Aubres
* Sent Victor de la Còsta
* Sauvatèrra
* Tavèus

## Vegeu també

* Cantons del Gard
# Mare de Déu de la Roca

La Mare de Déu de la Roca és una ermita romànica del poble d'Escart, en el terme municipal de la Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertany al territori de l'antic terme d'Escaló. Està situada a uns 850 metres en línia recta a l'est-nord-est del poble d'Escart, al paratge de Siselledo, a l'esquerra del riu d'Escart. Està situada en un penyal que forma una petita cinglera, al mig de la qual es troba l'ermita.

## Descripció

Construcció penjada a mitja paret rocosa, la qual aprofita com a paret en un costat. S'aixeca sobre unes grans arcades i contraforts de dimensions molt superiors a les de l'ermita. La nau és llarga i estreta; un petit presbiteri comunica amb l'absis poligonal, de costats irregulars i desplaçat respecte a l'eix de la nau, que es cobreix amb volta d'arestes.
Un gran cor de fusta ocupa gran part de la nau, a fi de donar-li més capacitat. La porta, d'arc de mig punt, es troba a ponent, i al seu damunt s'obre una espitllera. A un costat de la façana hi ha una petita espadanya.
Antigament, la coberta devia ser a dues aigües, però avui només en té una.

## Història

Existeixen els Goigs de la Mare de Déu de la Roca, en els quals es recorda la guerra que sostingueren l'any 1079 els comtes d'Urgell i de Pallars per la possessió del castell de Sant Just d'Escart.
L'ermita ha estat objecte de nombroses reformes i reconstruccions, així per exemple sobre la porta d'entrada hi ha gravades les dates de dues d'elles: 1707 i 1748.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mare de Déu de la Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu de la Roca. Escart (Pallars Sobirà, Lleida)». [Consulta: 8 març 2025].

## Bibliografia

* Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Santa Maria de la Roca». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Unarre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* La Mare de Déu de la Roca en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rineloricaria formosa

Rineloricaria formosa és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als rius Orinoco i Amazones.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Isbrücker, I. J. H. & H. Nijssen 1979. Three new South American mailed catfishes of the genera Rineloricaria and Loricariichthys (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Bijdr. Dierkd. v. 48 (núm. 2): 191-211.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rineloricaria hasemani

Rineloricaria hasemani és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Amazones.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Isbrücker, I. J. H. & H. Nijssen 1979. Three new South American mailed catfishes of the genera Rineloricaria and Loricariichthys (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Bijdr. Dierkd. v. 48 (núm. 2): 191-211.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rineloricaria jubata

Rineloricaria jubata és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 21 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1902. Descriptions of two new fishes of the genus Loricaria from north-western Ecuador. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 7) v. 9 (núm. 49): 69-71.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.