OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# San Carlos (Negros Occidental)

San Carlos, oficialment la Ciutat de San Carlos (cebuà: Dakbayan sa San Carlos; ilongo: Dakbanwa/Syudad sang San Carlos; filipí: Lungsod ng San Carlos) és una ciutat de segona classe a la província de Negros Occidental, a Filipines. Segons el cens de 2020, té una població de 132.650 habitants.
L'estatus del municipi va ser elevat a ciutat l'1 de juliol de 1960, per la Llei de la República núm. 2643, aprovat el 18 de juny de 1960 i la Proclama presidencial núm. 685 s. 1960.

## Referències

* ↑ «Republic Act No. 2643 - An Act Creating the City of San Carlos». Arellano Law Foundation, 18-06-1960. Arxivat de l'original el 6 de novembre 2019. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ «Proclamation No. 685, s. 1960 - Declaring July 1, 1960, as The Date for The Formal Organization of The City of San Carlos». Republic of the Philippines, 29-06-1960. [Consulta: 6 novembre 2019].
# San Pedro de Atacama

San Pedro de Atacama és una comuna al nord de Xile, de la Província de El Loa a la II Regió d'Antofagasta, situada a 2.436 msnm. Té una superfície de 23.439 km². Integra, amb les comunes de Tocopilla, María Elena, Ollagüe i Calama, el districte electoral núm. 3 i pertany a la 2a Circumscripció Senatorial (Antofagasta).
El poble fou el principal centre de la cultura atacamenya, fins a la seva conquesta per part dels inques de Tupac Yupanqui el 1450. Estava compost d'unes 15 comunitats o ayllus, que es repartien les terres cultivades regades pel riu Grande, que fou canalitzat per aquest motiu. L'arribada dels inques va transformar el poblat en un important centre administratiu i del govern, sobretot gràcies a l'assentament de Catarpe, al nord. El 1536 va ser visitat pels espanyols de Diego de Almagro, quan aquest va entrar a Xile. El 1540 Pedro de Valdivia va acampar aquí en el seu viatge des del Perú per preparar la conquesta de Xile, enfrontant-se amb els nadius a la pucará (fortalesa) de Quitor, propera al poblat. Rebatejada com Atacama la Grande, fou designada seu administrativa dependent del Corregiment de Lipez, a Bolívia. Durant el segle xix va ser un important punt de pas de les caravanes mercantils entre Salta i el port bolivià de Cobija, fins que l'administració va passar a la localitat veïna de Calama. Actualment les seves principals activitats econòmiques són les extraccions mineres del Salar de Atacama (liti i bòrax) i l'activitat agropecuària el mercat principal de la qual és Calama. A més a més, el turisme ha fet d'aquest modest poble un reconegut centre internacional, la població del qual s'eleva substancialment en temporada alta.

## Referències

* ↑ sudo.cl. «Guía Histórica y Cultural de San Pedro de Atacama». [Consulta: 20 juny 2021].
* ↑ «Pedro de Valdivia | Real Academia de la Historia». [Consulta: 20 juny 2021].
* ↑ sudo.cl. «Guía de Actividades Sugeridas en San Pedro de Atacama». [Consulta: 20 juny 2021].

## Vegeu també

* Aldea de Tulor

## Enllaços externs

* SanPedrodeAtacama.Net & Org
# Sancho Blázquez Dávila

Sancho Blázquez Dávila fou un religiós castellà, d'origen noble, que esdevingué bisbe d'Àvila entre 1312 i 1355.
D'origen nobiliari, el llinatge havia estat una de les primeres pobladores d'Àvila i posseïa la senyoria de Navamorcuende-Cardiel, era fill de Blasco Ximeno, i germà de Fernán Blázquez, que fou alcalde d'Àvila. Fou bisbe d'Àvila entre 1312 i 1355. Ostentà altres càrrecs al llarg de la seva vida, i combinats amb el càrrec episcopal: fou notari major de Castella entre 1313 i 1320; canceller major de Castella entre 1325 i 1326, aquest darrer càrrec, el va compatibilitzar amb el de notari major de la casa del rei. Era, a més, senyor de la població de Villatoro, un mayorazgo que va fundar el 1328. Al final del seu episcopat va intervenir en les desavinences matrimonials del rei Pere I. També va participar en el setge de Gibraltar i va ser una figura important durant la minoria d'Alfons IX, especialment amb les revoltes de Toro, Valladolid i Zamora. Finalment, va fundar el monestir cistercenc d'Àvila i l'hospital de San Vicente, i va actuar en la basílica de San Vicente, en aprovar les constitucions de la confraria en honor del màrtir.
Gràcies a haver ostentat durant més de quaranta anys el bisbat d'Àvila, va fer ús de pràctiques de caràcter nepotista: va col·locar en el capítol catedralici als seus parents, com el seu renebot, Sancho Sánchez, que fou canonge i ardiaca d'Olmedo el 1338, i el canonge Fernán Blázquez. Gil González Dávila diu que Blázquez va morir a Valladolid, i va ser enterrat a la catedral d'Àvila, a la capella de sant Blai.

## Referències

* ↑ González Dávila, 1618, p. 66.
* ↑ Díaz Ibáñez, 2005, p. 571.
* ↑ Moreno Núñez, 2001, p. 398.
* ↑ Ferrer García, 2008, p. 345.
* ↑ Díaz Ibáñez, 2005, p. 571-572.
* ↑ González Dávila, 1618, p. 71.

## Bibliografia

* Díaz Ibáñez, Jorge «La incorporación de la nobleza al alto clero» (en castellà). Anuario de Estudios Medievales, núm. 35/2, 2005, pàg. 557-603. ISSN: 0066-5061.
* Ferrer García, Félix A «Clérigos y feligreses en la Basílica de San Vicente de Ávila: actividades litúrgicas, lúdicas y funerarias (siglos XVI-XVII)» (en castellà). Hispania. Revista Española de Historia, volum LXVIII, núm. 229, maig-agost 2008, pàg. 341-374. ISSN: 0018-2141.
* González Dávila, Gil. Teatro eclesiástico de las iglesias metropolitanas y catedrales de los Reynos de las dos Castillas (en castellà). Tom I. Madrid: Imprenta de Pedro de Horna y Villanueva, 1618.
* Moreno Núñez, José Ignacio «Poder económico e influencia social de un clérigo castellano» (en castellà). En la España Medieval, núm. 24, 2001, pàg. 395-419.
# Sangaris

D'acord amb la mitologia grega, Sangaris (en grec antic Σάγγαρις) o també Sagaritis (Σάγαρίτις, va ser una hamadríada estimada per Atis, segons la versió que en dona Ovidi.
Atis, déu de la natura i pàredre de Cíbele, havia promès a la deessa, que es mantindria cast, però es va unir a la nimfa Sangaris. Cíbele, gelosa i irritada, va tallar l'arbre al qual anava lligada la seua vida i va fer embogir al jove Atis, que es va emascular.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 482. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 194. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 84-297-4146-1
# Sanisera

Sanisera és una ciutat romana de Menorca citada per Plini el Vell a la seva Naturalis Historia quan diu:
    Baliares funda bellicosas Graeci Gymnasias dixere. maior C
    p. est longitudine, circuitu vero CCCCLXXV
    . ppa habet civium Romanorum Palmam et Pollentiam, Latina Guium et Tucim, et foederatum Bocchorum fuit. ab ea XXX
    distat minor, longitudine XL,
    circuitu CL
    . Civitates habet Iamonem, Saniseram, Magonem.
    Traducció:
    Les Balears, bel·licoses per la fona, van anomenar-les els grecs "Gymnasiai". La Major té una longitud de 100.000
    passos i un contorn de 475.000;
    comptant amb les poblacions següents: de ciutadans romans, Palma i Pol·lència; de ciutadania llatina, Guius i Tucis i va ésser ciutat federada Bocchoris. D'ella, dista 30.000
    passos la Menor, amb una longitud de 40.000 passos
    i un contorn de 150.000;
    com a poblacions té Iamo, Sanisera i Mago.
La seva ubicació va ésser discutida durant molt temps, fins que a mitjan segle xx va ésser relacionada amb les ruïnes romanes tardoantigues trobades en el lloc que rep el nom de port de Sanitja (Es Mercadal), a la costa nord de l'illa, on recentment ha aparegut també un campament romà republicà.
No obstant això, la grandària de les restes trobades, entre les quals probablement es troba una basílica paleocristiana, es desdiu de la importància que sembla atorgar-li Plini i la semblança entre els vocables Sanisera i Sanitja, en el qual es basen alguns investigadors, no sembla realment ser gaire concloent, la qual cosa ha portat a altres arqueòlegs, a rebutjar que les esmentades ruïnes siguin les d'aquesta població, que creuen més probable es trobi al fons del veí port de Fornells, igual que Mago, l'actual Maó, es troba al fons d'un gran port natural i Iamo, l'actual Ciutadella, en un altre. En aquest cas, podria potser relacionar-se amb les ruïnes d'una gran basílica paleocristiana, amb el que sembla un nucli urbà al seu voltant, coneguda com es Cap des Port (Fornells, es Mercadal).

## Referències

* ↑ Plini, Naturalis Historia, III,77

## Enllaços externs

* Ecomuseo de Cavalleria Arxivat 2010-01-09 a Wayback Machine.: Caserna general dels arqueòlegs que excaven a Sanitja, amb un petit museu dedicat a les ruïnes.
* JAQUEMOT, A. (2002): El topònim preromà de Sanisera. “Butlletí”, 104-105 (XXVIII Col·loqui de Maó i Ciutadella 2002). Págs. 197-202. Societat d'Onomàstica. Barcelona, 2007. Arxivat 2012-03-02 a Wayback Machine.
* Declaració de la delimitació d'entorn de la zona arqueològica de la ciutat romana de Sanitja, BOIB núm. 167, 25-11-2004.
# Sant Jordi de Faió

Sant Jordi de Faió és una petita ermita del segle xvii situada al municipi de Faió, a la comarca del Matarranya.
És d'estil barroc i fou construïda entre 1650 i 1652. L'any 1833, el temple fou reformat i ampliat.
Enfront de l'ermita hi ha un pi centenari de forma singular.

## Referències

* ↑ Farradellas, Víctor «Conquerir l'Ebre». Sàpiens [Barcelona], núm. 124, 12-2012, p.65. ISSN: 1695-2014.

## Enllaços externs

* «Sant Jordi de Faió». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa a Turismodezaragoza.es Arxivat 2009-12-21 a Wayback Machine. (castellà)
# Sant Pere Màrtir de la Masia de Beneta

Sant Pere Màrtir de la Masia Beneta és una església dins de l'antic terme de la Pobleta de Bellveí, al terme municipal de la Torre de Cabdella a la comarca del Pallars Jussà, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És a prop de la Masia de Beneta, al sud del terme, gairebé al límit amb Senterada, a la confluència del barranc de Sant Genís en el Flamisell.

## Descripció

És una església amb absis a llevant i porta amb arc de mig punt a ponent. És en estat ruïnós, completament esfondrada. L'absis tenia fornícules i obertures tapiades. S'observen els forats de les bastides per a la construcció i reformes posteriors.

## Història

El castro de Belvidin (Bellveí) figura amb altres castells del Pallars en una donació del comte del Pallars Arnau Mir als comtes de Barcelona, vers 1057. L'advocació de sant Pere és de les més antigues a la comarca.

## Referències

* 1 2 «Sant Pere Màrtir de la Masia Beneta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].

## Bibliografia

* Lloret, T. «La Torre de Cabdella. La Pobleta de Bellveí». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* Gavín, Josep Maria. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981. ISBN 84-85180-25-9. .

## Enllaços externs

* «Masia Beneta». Vissir3. Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 18 novembre 2024].-
# Nikolai Belov

Nikolai Belov (Fjodorovskoje, 23 de novembre de 1919 - Moscou, 14 d'octubre de 1987) va ser un lluitador rus que va competir sota bandera soviètica durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on va guanyar la medalla de bronze en la competició del pes mitjà del programa de lluita grecoromana. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat d'Europa de lluita de 1947. A nivell nacional va guanyar quatre títols soviètics, de 1948 a 1951.
Una vegada retirat va treballar com a entrenador de lluita a Moscou.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Nikolay Belov». [Consulta: 9 agost 2022].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 9 agost 2022].
* 1 2 «БЕЛОВ Николай Григорьевич | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 9 agost 2022].
# Trial de Sant Llorenç 1968

L'edició de 1968 del Trial de Sant Llorenç fou la 2a d'aquesta prova, organitzada pel Motor Club Terrassa. El trial tingué lloc el 20 d'octubre pels voltants de Sant Llorenç del Munt, amb sortida a Can Marcet (Matadepera, Vallès Occidental). Hi participaren 62 pilots, els quals hagueren de superar diverses zones repartides al llarg d'un recorregut que calia completar 2 vegades.

## Classificació "Experts"

Font:
| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Pere Pi | Montesa | 25,2 |
| 2 | Oriol Puig Bultó | Bultaco | 42 |
| 3 | Manuel Marquès | Bultaco | 52 |
| 4 | Oriol Galí | ? | 56,6 |
| 5 | Joan Soler Bultó | Bultaco | 60,4 |
| 6 | Jaume Bordoy | ? | 61 |
| 7 | Isidre Marquès | Bultaco | 64 |
| 8 | Jaume Marquès | Bultaco | 73,9 |
| 9 | Scualo Juan | ? | 83,8 |
| 10 | Casimir Verdaguer | Bultaco | 84,3 |

## Classificació "No experts"

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Joan Bordas | Montesa? | 43 |
| 2 | Ignasi Bultó | Bultaco | 52 |
| 3 | A. Casals | ? | 69,6 |
| 4 | Pasqual Puges | ? | 70,3 |
| 5 | Jordi Permanyer | Montesa | 73,3 |
| 6 | Manuel Fabregat | ? | 73,6 |
| 7 | Amadeu Torrens | ? | 74,5 |
| 8 | Rafael Viladomiu | Bultaco | 87 |
| 9 | Josep Estrada | ? | 104 |
| 10 | Joaquim Flo | ? | 104 |

## Referències

* ↑ «El II Trial de Sant Llorenç de Munt, para el domingo del "Moto Sport Tarrasa"» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 18-10-1968. [Consulta: 14 gener 2010].
* ↑ «Pedro Pi (Montesa), vencedor del II Trial de Sant Llorenç de Munt» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 21-10-1968. [Consulta: 14 gener 2010].

### Bibliografia

* Alguersuari, Jaume (Director) «Historial Trial Sant Llorenç de Munt» (en castellà). Solo Moto. Garbo Editorial, S.A. [Barcelona], núm. 131, 09-03-1978, p. 47.
* «Historial Trial Sant Llorenç del Munt». A: Programa XIII Trial de Sant Llorenç del Munt (en castellà). Terrassa: Motor Club Terrassa, 11 març 1979, p. 14.
* «Historial Trial de Sant Llorenç del Munt». A: Programa XV Trial de Sant Llorenç del Munt (en castellà). Terrassa: Motor Club Terrassa, 22 febrer 1981, p. 4.
# Wofford Heights

Wofford Heights és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 2.276 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wofford Heights tenia 2.276 habitants, 1.162 habitatges, i 670 famílies. La densitat de població era de 145 habitants/km².
Dels 1.162 habitatges en un 14,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,2% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 42,3% no eren unitats familiars. En el 36,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,94 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,46.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,4% tenia menys de 18 anys, un 3,2% entre 18 i 24, un 15% entre 25 i 44, un 28,5% de 45 a 60 i un 38,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 58 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.326 $ i la renda mediana per família de 29.157 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.641 $ mentre que les dones 30.294 $. La renda per capita de la població era de 15.937 $. Entorn del 13,4% de les famílies i el 20,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wofford Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wofford Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Vamsadhara

Vamsadhara (també Bongsadhara, riu Bambú) és un riu de l'Índia que neix a Madhya Pradesh i corre cap al sud-est cap als districtes de Vizagatam i Ganjam. En aquest districte segueix un curs en direcció sud-est fins que desaigua a la badia de Bengala a Kalingapatam després d'un recorregut total de 274 km dels quals aproximadament la meitat són navegables per bots.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Temple d'Apol·lo Palatí

El temple d'Apol·lo Palatí estava situat en un dels set turons de Roma, al Palatí. En fou el primer edificat per l'emperador Cèsar August en honor del déu Apol·lo i el segon dedicat a aquest déu a Roma després del temple d'Apol·lo Sosià. El temple estava situat al costat del temple de Cíbele.
Les restes de l'edifici van ser excavades als anys 60 per Gianfilippo Carettoni, en una àrea escarpada inclinada cap al circ Màxim. El recinte del temple (l'àrea Apollinis) era una terrassa artificial (70 x 30 m), creada damunt una estructura d'opus quadratum. Contenia un altar on al frontal hi havia el grup escultòric conegut com el Ramat de Miró, amb una base molt elaborada. A la part nord de la terrassa del temple es va aixecar un podi alt, construït amb blocs de pedra calcària i travertí a les parts que havien d'aguantar pes i, la resta, amb ciment.
El temple en si estava edificat amb blocs de marbre de Carrara, amb un pòrtic de columnes senceres a la part frontal i un ordre de semicolumnes adossades a les parets exteriors de la cel·la.
Durant les excavacions se'n van recuperar les diferents lloses policromades de terracota, que mostren diferents temes mitològics.
La biblioteca adjacent (o Biblioteca Apollinis, segons la Forma Urbis) era constituïda per dues sales amb absis, amb les parets adornades per una fila de columnes.

## Bibliografia

* Olivier Hekster i John Rich, «Octavian and the Thunderbolt: The Temple of Apollo Palatinus and Roman traditions of tremp building», The Classical Quarterly, núm. 56 (2006), pàgs. 149-168 (anglès).
* Olivier Hekster i John Rich, Apollo Palatinus and the manipulation of ritual. Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. (anglès)
* Linda Jones Rocco: «Apollo Palatinus: The Augusta Apollo on the Sorrento base«, American Journal of Archaeology, vol. 93, núm. 4 (octubre de 1989), pàgs. 571-588. (anglès)
* Charles L. Babcock: «Horace Carm. 1.32 and the Dedication of the Temple of Apollo Palatinus«, Classical Philology, vol. 62, núm. 3 (juliol de 1967), pàgs. 189-194. (anglès)
* Ulrich Schmitz: Guiding Strangers through Rome: Plautus, Propertius, Vergil, Ovid, Ammianus Marcellinus, and Petrarch (anglès).
* John F. Miller: Apollo Medicus in the Augusta Age (anglès).
# Caseosaure

El caseosaure (Caseosaurus) és un gènere de dinosaure que visqué al període Triàsic al que avui en dia és Nord-amèrica. Fou anomenat per E.C.Case. L'espècie tipus, Caseosaurus crosbyensis, fou descrit formalment per Hunt, Lucas, Heckert, Sullivan i Lockley l'any 1998. Les restes fòssils de caseosaure foren trobades a la formació de Dockum a Texas, en estrats que daten del Triàsic superior. De fet és probable que es tracti del mateix Chindesaurus, un altre dinosaure primerenc del mateix període i regió geològica. S'ha classificat com a parent d'Herrerasaurus.

## Referències

* http://www.dinoruss.com/de_4/5caac98.htm Arxivat 2009-04-09 a Wayback Machine. (anglès)
* http://users.tamuk.edu/kfjab02/dinos/vptexas.htm Arxivat 2007-03-08 a Wayback Machine. (anglès)
* http://www.users.qwest.net/~jstweet1/dinosauromorpha.htm Arxivat 2009-03-27 a Wayback Machine. (anglès)
Avemetatarsalia / Pan-Aves :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Archosauria :
Vegeu també: Ornithoscelida
Phytodinosauria
Origen dels ocells :
# Weedpatch

Weedpatch és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 2.726 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Weedpatch tenia 2.726 habitants, 634 habitatges, i 554 famílies. La densitat de població era de 344 habitants/km².
Dels 634 habitatges en un 59% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59% hi vivien parelles casades, en un 17,4% dones solteres, i en un 12,5% no eren unitats familiars. En el 9,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,46.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 41,8% tenia menys de 18 anys, un 11,7% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 13,2% de 45 a 60 i un 4,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 23 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.838 $ i la renda mediana per família de 20.734 $. Els homes tenien una renda mediana de 17.740 $ mentre que les dones 19.500 $. La renda per capita de la població era de 7.655 $. Entorn del 40,7% de les famílies i el 43,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Weedpatch». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Weedpatch». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Tustin Foothills

Tustin Foothills és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 24.044 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tustin Foothills tenia 24.044 habitants, 8.269 habitatges, i 6.945 famílies. La densitat de població era de 1.385,6 habitants/km².
Dels 8.269 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,2% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 16% no eren unitats familiars. En l'11,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,89 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 28,2% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 96.230 $ i la renda mediana per família de 103.257 $. Els homes tenien una renda mediana de 71.688 $ mentre que les dones 42.785 $. La renda per capita de la població era de 42.656 $. Entorn del 2,2% de les famílies i el 3,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tustin Foothills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tustin Foothills». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].