OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Percis

Percis és un gènere de peixos pertanyent a la família dels agònids.

## Taxonomia

* Percis japonica (Pallas, 1769)
* Percis matsuii (Matsubara, 1936)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Pallas, P. S., 1769. Spicilegia Zoologica quibus novae imprimis et obscurae animalium species iconibus, descriptionibus atque commentariis illustrantur. Berolini, Gottl. August. Lange. Spicilegia Zoologica quibus novae imprimis et obscurae animalium species iconibus, descriptionibus atque commentariis illustrantur. v. 1 (fasc. 7): 1-42, Pls. 1-6.
* ↑ Matsubara, K., 1936. On two new species of fishes found in Japan. Annotationes Zoologicae Japonenses v. 15 (núm. 3): 355-360.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Pere Coll i Rataflutis

Pere Coll i Rataflutis (Barcelona, 20 de novembre de 1854– París, 8 d'abril de 1906) fou un crític d'art català. Fill de Joan Coll i Sagristà comerciant i Dorotea Rataflutis i Ubiñana nascuts a Barcelona, neix al carrer Hospital, 47 primer pis. .
Corresponsal de La Veu de Catalunya a París, ciutat on morí el 1906, les seves cròniques donaven una àmplia i interessant informació sobre els esdeveniments artístics. En aquella ciutat fou també secretari particular del banquer Ivo Bosch i Puig.
Ramon Casas, el qual va visitar els preparatius de l'Exposició Universal de París l'abril del 1900 amb Coll i Rataflutis, va fer un altre retrat al carbó d'aquest personatge que va formar part de l'exposició monogràfica d'aquest artista celebrada a la Sala Parés el 1899.

## Referències

* ↑ «Registre de naixements. Any 1854. Llibre tercer. Registre núm. 3726. (pdf pàg. 185)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 20-11-1854. [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ Boronat i Trill, Josep Maria. La política d'adquisicions de la Junta de Museus, 1890-1923. Publicacions l'Abadia de Montserrat, p. 254. ISBN 84-8415-095-X.
* ↑ «CRITICART: EL PERIODISTA PERE COLL I RATAFLUTIS, UN PERSONATGE DE QUEVEDO AL PARÍS DELS MODERNISTES.», 04-07-2017. [Consulta: 18 octubre 2019].
* ↑ Mendoza 1995: 51

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.
# Pere Gabriel i Carreras

Pere Gabriel Carreras (Terrassa, 1836 - ?) fou un compositor i organista català del segle xix.
El 1858, després de renyides oposicions, guanyà la plaça de mestre de capella i organista de Sant Pere de Terrassa, a més el 1862, fundà allà mateix, un notable orfeó. Va escriure més de 500 obres musicals, tant del gènere religiós com profà.

## Referències

* ↑ «Pere Gabriel i Carreras». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Tom núm. 25, pàg. 356, de l'Enciclopèdia Espasa (ISBN 84 239-4525-1)
# Pere Quetglas i Nicolau

Pere Quetglas i Nicolau (Palma, 1952) és un filòleg, investigador i catedràtic especialitzat en filologia llatina.
El desembre de 2012 fou nomenat vicerector de Comunicació i Projecció de la Universitat de Barcelona, càrrec que va ocupar fins al 2016. Des del 2016 és membre numerari de la Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Trajectòria

Estudià Filologia Clàssica a la Universitat de Barcelona, on fou alumne de Joan Bastardas, amb qui es doctorà amb una tesi intitulada La modalidad factitiva en latín (1979; publicada el 1981). Com a investigador i catedràtic de Filologia llatina de la Universitat de Barcelona, les seves línies d'investigació se centren en la lingüística llatina, l'obra i la figura de Juli Cèsar i, més concretament, en la filologia llatina medieval. Com a lingüista Quetglas ha treballat en l'àmbit de la lingüística històrica, la lingüística estructural i la gramàtica transformacional, fent aportacions importants en el camp de la sintaxi i la gramàtica.
Actualment diregeix el projecte del Glossarium Mediae Latinitatis Cataloniae (GMLC), projecte de la Unió Acadèmica Internacional compartit entre l'IEC, la UB i el CSIC, en el qual, a més d'elaborar i publicar el corresponent diccionari, s'està desenvolupant el portal documental CODOLCAT (Corpus Documentale Latinum Cataloniae) que pretén posar a l'abast dels investigadors i interessats la documentació que serveix de base per a l'elaboració del GMLC. Quetglas forma part del comitè assessor de diverses col·leccions i revistes en les àrees de filologia llatina i de llatí medieval. Ha treballat en la producció literària alt medieval a Catalunya amb la introducció en el cànon d'autors com el comte bisbe Miró Bonfill de Girona o el jutge Ermengol Bernat d'Urgell, l'obra poètica dels quals s'ha ocupat d'estudiar i editar.

## Publicacions

* Elementos básicos de filología y lingüística latinas (1985; 2a ed. 2006)
* Josep Balari i Jovany. Escrits filològics (1990)
* Cançoner de Ripoll (2009), en col·laboració amb J. Raventós,
* "El camino que lleva a Otogesa", a Julio César: textos, contextos y recepción. De la Roma Clásica al mundo actual (2010).
* «L'edició de textos medievals: problemes, recursos i solucions. El cas de les dobles edicions», en col·laboració amb Mercè Puig, dins Anuari de Filologia. Antiqua et Mediaevalia, núm. 4 (2014).
* La literatura furtiva (2017).

## Referències

* 1 2 3 4 «L'Institut d'Estudis Catalans incorpora Pere Quetglas, Lluís Jou i Jaume Mensa com a nous membres numeraris, i Anthony Bonner i Martina Camiade com a corresponents». Butlletí. Institut d'Estudis Catalans (IEC), 29-02-2016. [Consulta: 3 maig 2018].
* 1 2 3 4 Argenter i Giralt, Joan A. «Pere J. Quetglas Nicolau». A: Memòria: curs 2015-2016. Institut d'Estudis Catalans, 2018, p. 67–69 [Consulta: 3 maig 2018].
* ↑ «Presa de possessió dels nous càrrecs de l'equip de govern de la UB». UB, 14-12-2012. [Consulta: 3 maig 2018].
# Pere Sampol i Rosselló

Pere Sampol i Rosselló (Palma 1837-1914) va ser un propietari rural, empresari, advocat i polític mallorquí.
Estudià el batxillerat a Palma i es llicencià en dret a la Península. En acabar la carrera es donà d'alta en el Col·legi d'Advocats i es dedicà a l'exercici lliure de l'advocacia, amb bufet obert al carrer Pont i Vic, núm. 7, de Ciutat, on tenia també la seva casa.
Propietari de Son Curt a Alaró. President de la societat La Isleña. En un moment de gran ebullició financera a Mallorca, va ser vicepresident del Banc Agrícola i Comercial, constituït el 1881, que el 1884 es fusiona amb el Canvi Mallorquí. Tengué una posició important dins el Banc de Crèdit Balear. Entre el final del s. XIX i el 1914 va ser consultor lletrat de la Comissió de la Creu Roja a Palma i vocal de la seva junta directiva.
Polític conservador, va ser el principal representant a Mallorca de Josep Cotoner Allendesalazar, comte de Sallent. Va controlar per complet durant anys la política i l'Ajuntament d'Alaró, essent un dels més clars exponents del caciquisme rural conservador. Un dels seus lloctinents en el poble va ser l'escriptor Joan Rosselló de Son Fortesa, cunyat de Joan Alcover.
Va ser elegit diputat provincial pel districte d'Inca a les eleccions de desembre de 1882. Tornà a ser elegit diputat provincial per Partit Conservador l'agost de 1884 i poc després va ser president de la Diputació Provincial (1884-1885). El 1886 formà part de la comissió permanent de la Diputació. Mantengué unes relacions amistoses amb els mauristes de Palma. El 1894, amb Joan Massanet, el marquès d'Ariany, Guillem Moragues i altres persones participà en la reorganització a Mallorca del Partit Liberal Conservador. El 1895 va tornar a ser elegit diputat provincial.
Casat amb Maria Josepa Ripoll Planas, tengué 5 fills: Joana Maria, Francesca, Maria Josepa, Josep i Pere. Els seus fills Josep i Pere Sampol Ripoll feren la carrera de dret, però no l'exerciren. Pere s'especialitzà com a bibliòfil i fou membre de la Societat Arqueològica Lul·liana.

## Referències

* ↑ Pere Fullana Puigserver a Antoni Maura i el maurisme a Mallorca (1853-1925) (Lleonard Muntaner Editor: Palma, 1998.- (Llibres de la Nostra Terra, 35)) aporta informació sobre el paper de Sampol en la política insular i en la d'Alaró en concret.
* ↑ Segons Francisco Feo (Propiedad rústica en Baleares segun el registro de la propiedad expropiable (1933) Papeles de Geografía 27 (1998) 41-59) Pere Sampol Ripoll era propietari de 106 hectàrees a Alaró, i el seu germà Josep havia estat elegit vocal regional per Balears al Tribunal de Garanties Constitucionals, el 3 de setembre de 1933, en la candidatura encapçalada per Joan March i Ordinas (que no la pogué ocupar per estar empresonat)..
* ↑ Alenyà, Miquel | Pere Sampol Rosselló (Palma 1837-14 de març de 1914)Miquelcinema. El bloc de Miquel Alenyà.
# Santa Isabel

«Santa Isabel» té aquests significats:
* Forma alternativa de Santa Elisabet
* Toponímia:
** Santa Isabel (el Port de la Selva), població de la comarca de l'Alt Empordà, al municipi del Port de la Selva.
** Santa Isabel (Puerto Rico), municipi de la costa sud de Puerto Rico
** Santa Isabel de Utinahica, (ca. 1610-ca. 1640) missió espanyola del segle xvii que s'ubicaria en l'actual comtat de Telfair (Geòrgia)
** Santa Isabel d'Alba de Tormes, convent de l'Orde Tercera de San Francisco a Alba de Tormes (Província de Salamanca, Espanya)
# Pericoma blandula

Pericoma blandula és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Euràsia (entre d'altres, França, la Gran Bretanya, Finlàndia, Dinamarca, Txèquia i Rússia) i l'Àfrica del Nord (Algèria).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Muséum National d'Histoire Naturelle, 2003-2012 (francès)
* ↑ List of Finnish "semiaquatic flies" Arxivat 2016-07-30 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Growth and Life-cycle of Invertebrates from Danish Springs (anglès)
* ↑ Jan Jezek, 2006.Psychodidae (Diptera) of the Jeseníky Protected Landscape Area and its environs with descriptions of two new Berdeniella species from the Czech Republic. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae. Vol. 46, pp. 151-192. ISSN 0374-1036.
* ↑ Jan Jezek i Josef Hájek, 2007. Psychodidae (Diptera) of the Orlické hory Protected Landscape Area and neighbouring areas with descriptions of two new species from the Czech Republic. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae. Vol. 47, pp. 237-285. ISSN 0374-1036.
* ↑ Rüdiger Wagner, 1981. Some Psychodidae (Diptera) from the southern Caucasus and Iran. Aquatic Insects. Vol. 3, núm. 1.
* ↑ Rudiger Wagner, Jurgen Marxsen, Peter Zwick i Eileen Cox, 2011. Central European Stream Ecosystems: The Long Term Study of the Breitenbach. John Wiley & Sons. ISBN 3527634665.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* Diptera.info (anglès)
# Pericoma margininotata

Pericoma margininotata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Moth Flies and Sand Flies (Diptera: Psychodidae) of India (anglès)
* ↑ D. A. Duckhouse, 2008. Observations on the Himalayan species of Thornburghiella (Diptera; Psychodidae). Aquatic Insects. Vol. 9, núm. 2.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Perifetes

Perifetes (en grec antic Περιφήτης), va ser, d'acord amb la mitologia grega, un bandit, fill d'Hefest i d'Anticlea.
Aquest Perifetes vivia a Epidaure. Tenia les cames dèbils i per caminar s'aguantava amb una maça (o una crossa) de bronze. Amb aquesta arma assaltava i matava els viatgers que passaven per la seva porta camí d'Eleusis. Teseu el va trobar en el seu viatge de tornada a l'Àtica i el matà amb la seua mateixa arma. Aquesta maça Teseu se la va quedar per a ell.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 431. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 172. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Peripsychoda empheres

Peripsychoda empheres és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: ulls separats per poc menys de 3 facetes de diàmetre; sutura interocular formant un angle obtús; vèrtex 3 vegades l'amplada del pont ocular; occipuci arrodonit; front amb una àrea triangular pilosa; palp núm. 1 engrandit; antenes de 0,71 mm de llargària i amb l'escap 1,5 vegades la mida del pedicel; tòrax sense patagi; ales d'1,40 mm de llargada i 0,50 mm d'amplada, amb la vena subcostal acabant lliure (no pas unida a R1), R2 interrompuda a la base; fèmur més curt que la tíbia.
* Femella: similar al mascle, però amb els ulls separats per 2,5 facetes de diàmetre; la sutura interocular formant un angle més petit; espermateca hemisfèrica i lleugerament reticulada; antenes de 0,71-0,73 mm de longitud i ales d'1,35-1,45 mm de llargada i 0,50-0,57 mm d'amplada.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin, 1935, 246-249.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Systema Dipterorum (anglès)
* ↑ Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek J., 1987. Results of the Czechoslovak-Iranian entomological expeditions to Iran 1977. Peripsychoda iranica sp. n. (Diptera, Psychodidae) with comments to the genus and redescriptions of included species. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae 42: 189–206.
# Serrabrycon magoi

Serrabrycon magoi és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,1 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Negro, Casiquiare i Orinoco.

## Referències

* 1 2 Vari, R. P. 1986. Serrabrycon magoi, a new genus and species of scale-eating characid (Pisces: Characiformes) from the Upper Río Negro. Proc. Biol. Soc. Wash. v. 99 (núm. 2): 328-334.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Taphorn, D., R. Royero, A. Machado-Allison i F. Mago Leccia 1997. Lista actualizada de los peces de agua dulce de Venezuela. p.55-100. A E. La Marca (ed.) Catálogo zoológico de Venezuela. vol. 1. Vertebrados actuales y fósiles de Venezuela. Museo de Ciencia y Tecnología de Mérida, Veneçuela.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Cricetulus migratorius

Cricetulus migratorius és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a l'Afganistan, l'Azerbaidjan, Bulgària, la Xina, l'Índia, l'Iran, l'Iraq, Israel, Jordània, el Kazakhstan, el Líban, Moldàvia, Mongòlia, el Pakistan, Romania, Rússia, Síria, Turquia, Ucraïna i, possiblement, Grècia. S'alimenta de llavors, brots i arrels. El seu hàbitat natural són els herbassars secs, les estepes i els semideserts. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, migratorius, significa ‘migratori’ en llatí.

## Referències

* ↑ Kryštufek, B.; Bukhnikaixvili, A.; Sozen, M.; Isfendiyaroglu, S. Cricetulus migratorius. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 abril 2016.
* ↑ Entrada «Cricetulus» d'Animalia (en anglès).
# Rodríguez (Uruguai)

Rodríguez és una localitat de l'Uruguai, ubicada a l'est del departament de San José, sobre el límit amb el departament de Canelones.
Es troba a 30 metres sobre el nivell del mar. Té una població aproximada de 2.561 habitants.

## Referències

* ↑ Mapa, localització, clima i altres dades (anglès)
* ↑ «San José» (XLS). Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai, 2004. Arxivat de l'original el 2012-03-29. [Consulta: 7 juny 2011].

## Enllaços externs

* Informació sobre Rodríguez (en anglès)
* Mapa de Rodríguez (INE)
# Cobaltoblödita

La cobaltoblödita és un mineral que pertany al grup de la blödita. És l'anàleg de cobalt de la blödita i el seu nom expressa aquesta relació.

## Característiques

La cobaltoblödita és un mineral de fórmula química Na₂Co(SO₄)₂· 4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al: Museu de Mineralogia Fersman de l'Acadèmia Russa de les Ciències amb el número de registre 4271/1, i al museu Victòria de Melbourne amb el número de catàleg m52196.

## Formació i jaciments

A la seva localitat tipus va trobar-se tot formant agregats de grans anhèdrics de fins a 200 micròmetres que formaven crostes a la superfície d'altres sulfats. A la localitat tipus ha estat descrit associat a sideronatrita, quars, johannita, guix, feldespats, calcantita i blödita.

## Referències

* ↑ «Cobaltoblödite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2019].
* 1 2 Kasatkin, A. V.; Nestola, F.; Plášil, J.; Marty, J.; Belakovskiy, D. I. «Manganoblödite, Na2Mn(SO4)2·4H2O, and cobaltoblödite, Na2Co(SO4)2·4H2O: two new members of the blödite group from the Blue Lizard mine, San Juan County, Utah, USA» (en anglès). Mineralogical Magazine, 77, 3, 01-04-2013, pàg. 367–383. DOI: 10.1180/minmag.2013.077.3.10. ISSN: 0026-461X.
* ↑ Marinova, Delyana; Wildner, Manfred; Bancheva, Tsvetelina; Stoyanova, Radostina; Georgiev, Mitko «Synthesis, structure and properties of blödite-type solid solutions, Na2Co1−xCux(SO4)2·4H2O (0 » (en anglès). Physics and Chemistry of Minerals, 45, 8, 01-09-2018, pàg. 801–817. DOI: 10.1007/s00269-018-0963-0. ISSN: 1432-2021.
# Wilhelm Teschner

Wilhelm Teschner (24 d'agost de 1868 - 30 de setembre de 1928)) fou un compositor alemany.
Es distingí com a professor i com a compositor de grans obres corals, destacant entre aquestes les titulades Gorm Grymme i Ein Frühlingsgebet für gemischten Chor' (op. 27), ambdues amb acompanyament d'orquestra. També va escriure i publicar obres per a orgue, lieder, peces per a piano i una serenade per a instruments d'arc i vent.

## Referències

* ↑ «Dades a musicanet.org». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 21 desembre 2013].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 61, pàg. 9 ISBN 84-239-4561-8
# Tscherskia triton

Tscherskia triton és una espècie de rosegadors de la família dels cricètids. Viu a la Xina, Corea del Nord, Corea del Sud i Rússia. Es tracta d'un animal principalment nocturn i arborícola que s'alimenta de fulles i llavors. Els seus hàbitats naturals són les zones xèriques i les ribes dels rius. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, triton, significa ‘tritó’ en llatí.

## Referències

* ↑ Tsitsulina, K. Tscherskia triton. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 abril 2016.
* ↑ Entrada «Tscherskia» d'Animalia (en anglès).
# Microtus paradoxus

Microtus paradoxus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 300 i 2.500 msnm a l'Iran i el Turkmenistan. S'alimenta de les parts verdes de les plantes, arrels, bulbs i llavors. Els seus hàbitats naturals són les estepes de cereals i herbes i les vores de rius i barrancs humits. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, paradoxus, significa ‘paradoxal’ en llatí.

## Referències

* ↑ Schönbrodt, G.; Kryštufek, B. Microtus paradoxus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 13 abril 2016.
* ↑ Entrada «Microtus» d'Animalia (en anglès).
# Phaiomys leucurus

Phaiomys leucurus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids, l'única del gènere Phaiomys. Viu a la Xina, l'Índia i el Nepal. Es tracta d'un animal diürn i excavador. Els seus hàbitats naturals són els boscos temperats i les zones herboses situades a gran altitud. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, leucurus, significa ‘cuablanc’ en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Microtus leucurus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Molur, S. Phaiomys leucurus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 19 abril 2016.
* ↑ Entrada «Phaiomys» d'Animalia (en anglès).
# Dicrostonyx hudsonius

Dicrostonyx hudsonius és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del Canadà (Labrador, Terranova, Nunavut i Quebec). Els seus hàbitats naturals són la tundra, les terrasses costaneres, els vessants rocosos i els prats alpins per sobre del límit arbori. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, hudsonius, significa ‘de Hudson’ en llatí.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.). Dicrostonyx hudsonius. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 abril 2016.
* ↑ Entrada «Dicrostonyx» d'Animalia (en anglès).
# Ellobius

Ellobius és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Les espècies d'aquest grup són oriündes de l'oest i el centre d'Àsia. Passen gran part del temps sota terra. Tenen una llargada de cap a gropa de 10–15 cm i una cua d'entre 5 mm i 2 cm. El pelatge dorsal és marró o gris, mentre que el ventral és gris o blanc. Es caracteritzen per les seves dents incisives grosses. El nom genèric Ellobius deriva d'ἐλλόβιον, que en grec significa ‘arracada’.

## Referències

* ↑ Entrada «Ellobius» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Entrada «Ellobius» d'Animalia (en anglès).