OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sundadanio axelrodi

Sundadanio axelrodi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (23 °C-26 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Borneo i Sumatra.

## Referències

* ↑ Kottelat, M. & K.-E. Witte. 1999. Two new species of Microrasbora from Thailand and Myanmar, with two new generic names for small southeast Asian cyprinid fishes (Teleostei: Cyprinidae). J. South Asian Nat. Hist. v. 4 (núm. 1): 49-56.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Brittan, M. R., 1976. Rasbora axelrodi, a new cyprinid from Indonesia. Trop. Fish Hobby. v. 25 (núm. 4): 92, 94-96, 98.
* ↑ «Sundadanio axelrodi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* ↑ Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1): 1-33.
* ↑ Kottelat, M. i A.J. Whitten, 1996. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi: additions and corrections. Periplus Editions, Hong Kong. 8 p.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Parenti, L.R. i K.K.P. Lim, 2005. Fishes of the Rajang basin, Sarawak, Malaysia. Raffles Bull. Zool. Supplement (13):175-208.
* ↑ Roberts, T.R., 1989. The freshwater fishes of Western Borneo (Kalimantan Barat, Indonesia). Mem. Calif. Acad. Sci. 14:210 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* Danios and Devarios (anglès)
# Sundoreonectes sabanus

Sundoreonectes sabanus és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes present al nord de Borneo (Indonèsia i Malàisia) És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical, el qual és capaç d'enfonsar-se en el fang, la sorra o la grava quan és molestat.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kottelat M., New species and populations of cave nemacheilines in south and south-east Asia (Osteichthyes: Balitoridae). Méms. Biospéléol. 1990. v. 17. 49-56
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 Chin, P. K., A new Bornean species of loach, Elxis sabanus (Cobitidae) from Mendolong, Sabah. Malayan Nat. J. 1990. v. 43 (2): 72-76.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Chong, V. C., P. K. Y. Lee i C. M. Lau, Diversity, extinction risk and conservation of Malaysian fishes. J. Fish Biol. 2010. 76(9):2009-2066.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ FishWise (anglès)
* ↑ UICN (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1):1-33.
* Eschmeyer, William N., 1990. Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0940228238.
* Eschmeyer, William N., ed. 1998. Catalog of Fishes. Special Publication of the Center for Biodiversity Research and Information, núm. 1, vol. 1-3. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. 2905. ISBN 0940228475.
* Hanel, L. i J. Novák, Ceské názvy zivocichu V. Ryby a ryboviti obratlovci (Pisces) 3., maloústí (Gonorhynchiformes) - máloostní (Cypriniformes). 2002. Národní muzeum (zoologické oddelení), Praga.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 2000.4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall.
* Nelson, J.S. 2006: Fishes of the world. 1985, Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# Erciş

Erciş és un districte i un poble de la província de Van a Turquia. La població és de 173.795 habitants (2015). La superfície del districte és de 2.115 km² i inclou 143 localitats amb 3 municipalitats, 85 pobles i 39 entitats diverses; la població total del districtes és de 145.229 habitants. En el passat, fou una ciutat de l'antiga Armènia, prop de la costa nord-est del llac Van, i a la riba del llac Ardjish cap del districte d'Arjishakoit a Vaspurakan.

## Història

Existia ja en temps del regne d'Urartu i fou documentada per grecs i romans. Va pertànyer a Armènia i en el segle vii fou ocupada pels àrabs durant el califat d'Uthman, però abandonada. El 772 va passar junt amb Akhlat (Khelat) a mans dels qaysites de Manazkert. El 849 el nou califa al-Mutawàkkil va enviar un exèrcit a Armènia sota el comandament del recentment nomenat ostikan Abu Said Muhammad ben Marwazi; aquest va exigir un fort tribut als nakharark armenis, que feia un temps que de fet no pagaven; l'emir qaysita de Manazkert, Ala al-Djahapi, que darrerament estava sotmès al califa, fou encarregat de fer operacions militars a Vaspurakan. Ala al-Djahapi va saquejar els districtes d'Albag i sud-est del llac Van i després va entrar a Vaspurakan i es va instal·lar a Artxeix, però fou sorprès pel príncep Ashot Artsruní que el derrota completament però lo que va fugir i es va refugiar a Berkri (850).
L'emir rawwàdida de l'Azerbaidjan, Mamlan, fou derrotat pels prínceps armenis i georgians col·ligats sota la direcció del curopalata bagràtida David de Taoklardjètia al llogaret de Dzumb, prop d'Artxeix, el 18 d'octubre del 998; Mamlan va fugir després de la derrota.
Artxeix fou conquerida pel segon catepà romà d'Orient de Baspracània, Nicèfor Comnè, entre el 1023 i el 1026.
El 1055 va caure en poder de Toghril Beg I, sultà seljúcida i formà part després de l'estat del Shah-Armin d'Akhlat i seguidament dels seus successors aiúbides. Al segle xiii fou saquejada primer pels georgians i després pels mongols.
A començaments del segle xiv fou fortificada (abans no ho estava) per ordre d'Ali Khan visir dels il-kan. Fou possessió dels Kara Koyunlu. Saquejada per Tamerlà fou després possessió otomana i capital d'un districte fins al segle xvii en què la ciutat de Van va ocupar el seu lloc.
Fou abandonada a la meitat del segle xix per la pujada de les aigües del llac que la van cobrir quasi del tot. Una ciutat moderna ha sorgit una mica més al nord; aquesta ciutat nova, fundada el 1841, va portar inicialment el nom d'Alada. Fou ocupada pels russos el 1914 però recuperada pels otomans l'1 d'abril de 1918.

## Enllaços externs

* http://www.ercis.gen.tr Arxivat 2017-05-18 a Wayback Machine.
* http://ercis.wordpress.com/2007/03/04/yesil-ercis/
# Zonnemaire

Zonnemaire és un poblet del municipi de Schouwen-Duiveland, a la província neerlandesa de Zelanda.
Té prop de 715 habitants, dels quals 160 treballen (120 a jornada completa). Les principals font d'ocupació són el comerç i les reparacions, el sector agrari (amb 30 empreses) i el sector del lleure i el turisme (amb 12 càmpings i una urbanització).
El 1865 hi nasqué el físic Pieter Zeeman, que rebé el premi Nobel de Física el 1902.
# Unitat perifèrica d'Argòlida

Argòlida (en grec antic Ἀργολίς) o també Argeia (ἡ Ἀργεία) o simplement districte d'Argos era el territori dominat per la ciutat d'Argos a l'antiga Grècia. Limitava amb Fliunt, Cleones i Corint al nord; Epidaure a l'est (separat per les muntanyes Aracnaon, amb la ciutat de Lessa a la frontera); el golf Argòlid i Cinúria al sud; i Arcàdia a l'oest (separat per les muntanyes Artemision). Els dos rius del districte eren l'Inacos i l'Erasinos.
Actualment forma la unitat perifèrica d'Argòlida (en grec Νομός Αργολίδας), que fins a l'1 de gener del 2011 era una de les 51 prefectures de Grècia.
Inicialment la formaven diverses ciutats independents, les principals eren Micenes, uns 10 km al nord d'Argos, i Tirint (Tiryns) uns 8 km al sud-est, però a la guerra del Peloponès ja apareix tot el districte sotmès per Argos.
Les ciutats del districte eren:
* Micenes
* Cleones
* Ènoe
* Lirceia
* Ornea
* Cencrea
* Hísies
* Lerna
* Genesion
* Apobathmi
* Tirea
* Temenion
* Tirint
* Nàuplia
* Àsine
* Trezè
* Midea
* Herèon (Temple d'Hera)

## Notes

* ↑ Segons Heròdot
* ↑ Segons Tucídides i Estrabó

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Argos». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 juny 2021].

## Vegeu també

* Anaxícrates
# Sensuntepeque

Sensuntepeque és la capital del departament de Cabañas, al Salvador. Té una població estimada de 41.215 habitants (2006), i una extensió territorial de 306,33 km². Està dividida administrativament en 22 cantons i 154 caserius.
La localitat va ser fundada com poble d'indis pipils en 1550. En 1799 es va convertir en capçalera del partit de Titihuapa. El 20 de desembre de 1811, els seus pobladors es van alçar contra el domini colonial espanyol. Proclamada la independència en 1821, durant el govern de José María Cornejo (1829-1832) va rebre el títol de vila. El 10 de febrer de 1873, Sensuntepeque, va ser nomenada capçalera departamental de Cabañas. En el període 2006-2009, el seu alcalde és Jesús Edgar Bonilla Navarrete, del partit ARENA.
# Óblast d'Astracan

L'óblast d'Astracan (en rus Астраха́нская о́бласть, Astrakhànskaia óblast) és un subjecte federal de Rússia.
# Tulalip

Els tulalip són una tribu ameríndia reconeguda federalment que està situada a la vila de Marysville (Washington). Es consideren successors de les bandes snohomish, snoqualmie, skykomish, samish, Sauk-Suiattle, i altres que parlen una llengua salish, lushootseed (dx$^w$ləšúcid); la pronunciació lushootseed de Tulalip és dx$^w$lilap.

## Localització

Originàriament habitaven els marges dels rius Stillaguamish i riu Fraser, als voltants de les illes Whidbey i Camano, en la zona del Puget Sound. Actualment tenen una reserva de 22.000 acres adjacent a la ciutat d'Everett.

## Demografia

Segons el cens dels EUA del 2000, hi havia enregistrats 2.632 tulalip. Nogensmenys, el 2004 hi havia enregistrats a la reserva 3.611 individus.

## Història

Originàriament eren un dels clans dels twana, una tribu salish que habitaven en el canal de Hood. El seu territori originari, Hebolb, era a les boques del riu Snohomish.
Els seus avantpassats foren les 22 tribus signants del Tractat de Point Elliot a Mulkiteo el 22 de gener del 1855, que els garantia diners i drets de pesca i cacera. la seva economia es basava en la pesca del salmó, la recollida de fruita i la cacera.
El 1873 fou creada la Reserva Tulalip per ordre del govern federal. Alhora, el 1857 el p. Chirouse va establir-hi una missiói catòlica amb capellans quebequesos. Això comportaria un sistema educatiu que provocaria el desarrelament i l'aculturació tribal, de manera que el 1992 només uns 17 ancians parlaven la llengua lushootseed.
Del 1883 al 1909 la reserva els fou parcel·lada, tot trencant la propietat col·lectiva. El 1934 els obligaren a formar un Consell Tribal i aprovar una constitució.
Durant els anys setanta uns 13.995 acres de terra tribal foren venuts a no indis, de manera que només els restaren 4.571, cosa que provocaria nombroses protestes i recursos davant el Tribunal Suprem.
El 1994 compraren l'illa de Camano Head, que fou aconvertida immediatament en un important centre cultural.

## Enllaços externs

* Pàgina de les Tribus Tulalip
* Informació i història dels Tulalip
# Synchiropus grinnelli

Synchiropus grinnelli és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, d'aigües profundes i demersal que viu fins als 357 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines i Indonèsia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1859. On the genus Callionymus of authors. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11. 128-130.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fowler, H. W., 1941. New fishes of the family Callionymidae, mostly Philippine, obtained by the United States Bureau of Fisheries steamer "Albatross.". Proceedings of the United States National Museum v. 90 (núm. 3106): 1-31.
* 1 2 3 4 «Synchiropus grinnelli» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 2. Fusiliers - Dragonets, Caesionidae - Callionymidae. Zoonetics, Austràlia. 304-622 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1981: Revision of the genus Synchiropus (Teleostei: Callionymidae). Theses Zoologicae v. 1: 1-194.
* Fricke, R., 1982. Nominal genera and species of dragonets (Teleostei: Callionymidae, Draconettidae). Ann. Mus. Civ. Stor. Nat. Genova 84:53-92.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Synchiropus rosulentus

Synchiropus rosulentus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 5-24 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Hawaii i l'Illa Johnston.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1859. On the genus Callionymus of authors. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11. 128-130.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Randall, J. E., 1999. Review of the dragonets (Pisces: Callionymidae) of the Hawaiian Islands, with descriptions of two new species. Pac. Sci. v. 53 (núm. 2): 185-207.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Gosline, W.A. i V.E. Brock, 1960. Handbook of Hawaiian fishes. University of Hawaii Press, Honolulu. 372 p. + 277 figs.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1981: Revision of the genus Synchiropus (Teleostei: Callionymidae). Theses Zoologicae v. 1: 1-194.
* Fricke, R., 2001. Callionymidae. Dragonets. p. 3549-3571. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Districte de Kolubara

El Districte de Kolubara (Kolubarski okrug, Колубарски округ) ocupa la part central de l'oest de Sèrbia. Té una població de 174.513 habitants. La capital del districte és la ciutat de Valjevo, a la conca del riu Kolubara.
Està format pels municipis de:
* Osečina
* Ub
* Lajkovac
* Valjevo
* Mionica
* Ljig

## Composició ètnica (2002 census)

Composició ètnica (cens 2011) :
| Grup ètnic | Població |
| Serbis | 166.325 |
| Gitanos | 4.045 |
| Montenegrins | 215 |
| TOTAL | 174.513 |
| 85% ||||||||||

## Cultura

Aquest districte es distingeix pels seus monuments històrico-culturals: el Palau de Muselimi, un exemple típic de l'arquitectura turca construït al segle xiii, la Torre de la Família Nenadovic, construïda el 1813 per en Duke Janko, l'església de Valjevo del 1838, un estrany exemple d'estil classicista monumental a Sèrbia.

## Economia

Les indústries predominants de la regió són: la metal·lúrgica, la producció agrícola i la indústria de l'alimentació.

## Turisme

La majoria d'atraccions turístiques naturals del districte són les Muntanyes Divcibare i el Balneari de Vrujci.
Nota: Tot el material oficial fet pel Govern de Sèrbia és públic per llei. La informació s'ha tret de la seva pàgina oficial Arxivat 2010-03-28 a Wayback Machine..
# Cantó de Saint-Louis-1

El cantó de Saint-Louis-1 és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a una fracció de la comuna de Saint-Louis.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2004 - | Cyrille Hamilcaro | Nou Centre |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Sobral de Monte Agraço

Sobral de Monte Agraço és un municipi portuguès, situat al districte de Lisboa, a la regió del Centre i a la Subregió de l'Oeste. L'any 2004 tenia 9.789 habitants. Limita al nord amb Torres Vedras i Alenquer, al sud-est amb Arruda dos Vinhos i al sud i oest amb Mafra.

## Població

Població del concelho de Sobral de Monte Agraço (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 952 | 3921 | 5747 | 6845 | 7744 | 7863 | 7245 | 8927 | 9789 |

## Freguesies

* Santo Quintino (Sobral de Monte Agraço)
* Sapataria
* Sobral de Monte Agraço
# Pirna

Pirna és una ciutat del districte de Saxònia, Alemanya, en el cercle de Dresden, i és la capital del mateix nom. Ubicada a 18 km de Dresden, en la confluència del riu Gottleuba amb l'Elba.
Té grans passeigs, una església catòlica, i tres evangelistes, essent la principal Marienkirche. Ajuntament, monument al rei Albert, a en Bismarck i al compositor Ernst Julius Otto.

## Industria, comerç i cultura

Les principals indústries són la fabricació de cristall, llosa esmaltada, cigarretes, olis d'essència, cel·lulosa, maquinària, teixits, pells i finalment, construccions navals. La seva explotació de jaciments de granit ocupa molts operaris i radica en les muntanyes de l'Elba. El comerç consisteix principalment en el granit i els cereals.
Pirna té escola d'arts i oficis, progimnasma, escola normal i de comerç, orfenat, museu, asil, tribunal, duana, etc. En un angle del turó de granit de l'Elba, el príncep elector August (1573), menà construir en el solar que ocupava l'antic burg de Pirna, la fortalesa de Sonnenstein, que durant molts any fou sanatori.
Pirna empalma en ferrocarril, les línies Dresden-Rodembach amb Arnsdorf-Groscotta. Al peu del turó es troba el brollador d'aigües minerals Erlenpeter.

## Història

Pirna fou cedida el 933 pel rei Enric I d'Alemanya al bisbat de Meissen i més tard passà a Bohèmia; el 1249 formà part dels béns matrimonials de la princesa Agnès en enllaçar amb Enric l'Il·lustre, marcgravi de Meissen; però Albert el Dolent, la cedí de bell nou al bisbat de Meissen, del qual passà altra volta a Bohèmia el 1298.
El rei Venceslau I la donà en feu, al marcgravi Guillem el 1405. El 14 de novembre de 1634 si celebrà el pacte entre els saxons i l'emperador Ferran II, que precedí a la pau de Praga.
Durant la Guerra dels Set Anys els prussians s'apoderaren del quarter general de l'exèrcit saxó establert pels voltants de Pirna. L'exèrcit del regne de Saxònia es va rendir el 14 d'octubre, i va ser incorporat per la força a l'exèrcit prussià. Saxònia es ret el 15 d'octubre, un dia després d'haver-se rendit l'exèrcit saxó. Tot i això, Saxònia va aconseguir de retardar la campanya prussiana.

## Fills il·lustres

* Hermann Finck compositor
* Benjamin Robert Papperitz (1826-1903) compositor

## Ciutats agermanades

* Baienfurt (Suàbia)
* Boleslawiec (Baixa Silèsia)
* Decin (Bohèmia)
* Longuyon (Mosel·la)
* Remscheid (Colònia)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàgs. 1371-72 (ISBN 84-239-4544-8)

## Referències

* ↑ Szabo, Franz A.J.. The Seven Years War in Europe, 1756-1763 (en anglès). Pearson, 2008, p. 45-46.
# Pisístrat (fill de Nèstor)

Pisístrat (en grec antic Πεισίστρατος, Peisístratos) va ser, segons la mitologia grega, un heroi grec, fill de Nèstor.
Tenia l'edat de Telèmac, i l'acompanyà en el seu viatge quan el fill d'Odisseu anà de Pilos a Esparta.
Segons es deia, el tirà d'Atenes, Pisístrat, explicava que era un descendent seu, i remuntava el seu origen a aquest heroi.

## Vegeu també

* L'Odissea

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 441-442. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana, Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 177. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Pius Puigcorbé i Galceran

Pius Puigcorbé i Galceran (Tremp, Pallars Jussà, 1853 - Cervera, Segarra, 1909) va ésser un notari que és esmentat com a representant d'una agrupació catalanista de Cervera, la qual s'adherí al Missatge a la Reina Regent (1888), i figura com a delegat a les Assemblees de la Unió Catalanista celebrades a Manresa (1892), Reus (1893), Girona (1897), Terrassa (1901) i Barcelona (1904).

## Referències

* ↑ Ollé i Romeu, Josep. M.: Homes del catalanisme.Bases de Manresa. Diccionari biogràfic. Rafael Dalmau (editor), col·lecció Camí Ral, núm. 6. Barcelona, abril del 1995. ISBN 84-232-0484-7, planes 203-204.

## Bibliografia

* Llobet i Portella, Josep Maria: "La recuperació lingüística, un objectiu del periòdic cerverí La Veu de la Segarra (1903-1904)". Miscel·lània Cerverina, núm. 5 (Cervera, 1987).