OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tyrannochromis

Tyrannochromis és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes endèmic del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Taxonomia

* Tyrannochromis macrostoma (Regan, 1922)
* Tyrannochromis maculiceps (Ahl, 1926)
* Tyrannochromis nigriventer (Eccles, 1989)
* Tyrannochromis polyodon (Trewavas, 1935)

## Referències

* ↑ Eccles, D. H. & E. Trewavas 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, H. W. Dieckhoff, Alemanya Occidental. Malawian cichlid fishes: 1-334.
* ↑ Maréchal, C., 1991. Tyrannochromis. p. 534-535. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* ↑ Regan, C. T. 1922. The cichlid fishes of Lake Nyassa. Proceedings of the Zoological Society of London. 1921 (pt 4) (núm. 36): 675-727, Pls. 1-6.
* ↑ Eccles, D. H. & E. Trewavas. 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, H. W. Dieckhoff, Alemanya Occidental. Malawian cichlid fishes: 1-334.
* ↑ Trewavas, E. 1935. A synopsis of the cichlid fishes of Lake Nyasa. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 10) v. 16 (núm. 91): 65-118.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ 2008 IUCN Red List of Threatened Species (anglès)
* ↑ NCBI (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Torre del Cucurull

La Torre del Cucurull, antic Castell de Roda, és un monument del municipi de Roda de Berà (Tarragonès) declarat bé cultural d'interès nacional. Construït als voltants del segle x.

## Descripció

És una torre medieval i avui dia totalment en ruïnes. Es troba a la muntanya dels Molins, al cim d'una petita elevació anomenada el Cucurull, pujol que domina Roda de Berà. Disposa d'un extens control visual del seu entorn, especialment en direcció sud, on s'albira bona part del litoral.
És de planta circular. Els tres metres inferiors, d'uns 3,5 m de diàmetre, són massissos i, a partir d'aquest nivell, el diàmetre interior de l'edifici és de 200 cm i el guix de les parets és de 110 cm. Només es conserva en una alçada de 3 m més (per damunt dels 3 m de la base massissa) i tota la part meridional de la construcció està molt malmesa. No hi ha cap resta de la porta, que segurament devia ésser en un pis superior, per tant, a més de sis metres del sòl exterior. La paret és feta, de manera general, amb pedres no gaire grans (uns 15 per 30 cm), sense treballar, arrenglerades en filades i unides amb morter de calç de poca qualitat. A tot el seu voltant sembla que hi havia una muralla de tancament, que es va conservar millor al costat sud i, en part, al costat est. A més, es conserva un mur que surt de la torre vers el sud, per enllaçar amb la muralla meridional, i una altra paret que surt de l'est de la torre i enllaçava amb la muralla oriental. El recinte clos devia fer de sud a nord uns 18,5 m de llarg i devia tenir uns 13 m d'amplada. La paret que surt de la torre en direcció sud té uns 70 cm de gruix, amb un tipus de pedra i morter molt similars als de la torre, fet que fa suposar que serien coetanis.
El 2011 la Torre del Cucurull va ser rehabilitada davant l'evident risc d'ensorrament.

## Referències

* ↑ «Torre del Cucurull - Roda de Berà». - Pobles de Catalunya, s.d. [Consulta: 19 maig 2019].
* ↑ «Torre del Cucurull». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Torre del Cucurull». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Bluelizardita

La bluelizardita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom de la mina Blue Lizard, a Utah (Estats Units), la seva localitat tipus.

## Característiques

La bluelizardita és un sulfat de fórmula química Na₇(UO₂)(SO₄)₄Cl(H₂O)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Blue Lizard, situada al districte de White Canyon, al comtat de San Juan (Utah, Estats Units). També ha estat descrita a la propera mina Markey. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bluelizardite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 abril 2019].
# Bobcookita

La bobcookita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom en honor del Dr. Robert B. "Bob" Cook (1944-), antic professor i cap del Departament de Geologia i Geografia de la Universitat Auburn, Auburn, Alabama.

## Característiques

La bobcookita és un sulfat de fórmula química NaAl(UO₂)₂(SO₄)₄·18H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014, i la primera publicació data del 2015. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Blue Lizard, situada al Red Canyon, al districte de White Canyon, dins el comtat de San Juan (Utah, Estats Units). Posteriorment també ha estat descrita a les properes mines de Markey i Giveway-Simplot, així com la mina Widowmaker, al proper White Canyon. Aquestes quatre mines són els únics indrets a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bobcookite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 abril 2019].
# Umbrina milliae

Umbrina milliae és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i bentopelàgic que viu fins als 183 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: Colòmbia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G., 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Miller, R. V., 1971. A new sciaenid fish (Pisces: Umbrinini) with a single mental barbel, from the southern Caribbean. Copeia 1971 (núm. 2): 300-306.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Smith, C.L., 1997. National Audubon Society field guide to tropical marine fishes of the Caribbean, the Gulf of Mexico, Florida, the Bahamas, and Bermuda. Alfred A. Knopf, Inc., Nova York, Estats Units. 720 p.
* ↑ Chao, N.L., 2002. Scianidae. Croakers. p. 1583-1653. A: K.E. Carpenter (ed.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Atlantic. Vol. 3: Bony fishes part 2 (Opistognathidae to Molidae), sea turtles and marine mammals.
* ↑ Duarte, L.O., C.B. García, I. Moreno, G. Melo, P. Navajas, N. Sandoval i D. von Schiller, 1999. Atlas demográfico de los peces demersales del Golfo de Salamance, Caribe Colombiano. Dinámica poblacional, distribución, alimentación y reproducción. Digital Book (CD-ROM). Invemar - Colciencias.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Notoraja ochroderma

Notoraja ochroderma és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Alimentació

Menja invertebrats.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 444–450 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic occidental central.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1958. Studies on the rajid fishes (Rajidae) found in the waters around Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 7 (núms. 2-3). 191-394.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ McEachran, J. D. & Last, P. R., 1994. New species of skate, Notoraja ochroderma, from off Queensland, Australia, with comments on the taxonomic limits of Notoraja (Chondrichthyes, Rajoidei). Copeia 1994 (núm. 2): 413-421.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Last, P.R. i Compagno, L.J.V., 1999. Rajidae. A: Carpenter, K.E. i Niem, V.H. (eds). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of Western Central Pacific, Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes Part 1 (Elopidae to Linophrinidae), pp. 531-557. FAO.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Fritzsch, B. i P. Moller, 1995. A history of electroreception. p. 39-55. A: P. Moller (ed.) Electric fishes: history and behavior. Fish and Fisheries Series 17. Chapman & Hall, Londres.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Pangio borneensis

Pangio borneensis és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest de Borneo.

## Referències

* ↑ Blyth E. 1860. Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2). 138-174.
* ↑ Boulenger, G. A. 1894. Descriptions of new freshwater fishes from Borneo. Annals and Magazine of Natural History (Series 6) v. 13 (núm. 75): 245-251.
* ↑ «Pangio borneensis». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Pangio borneensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Thomas Attwood

Thomas Attwood (Halesowen, Shropshire, 6 d'octubre de 1783 - Malvern, Worcestershire, 6 de març de 1856) fou un organista i compositor anglès.
Protegit pel príncep de Gal·les, completà els estudis musicals a Nàpols; Rebé a Viena lliçons de Mozart i assolí la plaça d'organista de Sant Pau de Londres, i després la de compositor de la capella reial, on va tenir entre altres alumnes per a orgue en John Goss. Escriví 18 òperes, avui oblidades completament, entre les que hi figuren: El castell de Caernarvon, El pobre mariner, Els pobres amics, El presoner o Els cavallers de la Creu Roja. Compongué també música religiosa, per a piano, romanços i els motets The King shall Rejoice, obra de molt mèrit escrita per la coronació de Jordi IV, i d'altres dos que escriví per les coronacions de Guillem IV i de la Reina Victòria del Regne Unit, respectivament. Atwood es va mantenir sempre fidel a les tradicions de Mozart i Haydn i fou el vertader propagandista de la música de Mendelssohn a Anglaterra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 6, pàg. 981 ISBN 84-239-4587-1
# Regina Strinasacchi

Regina Strinasacchi, per matrimoni Regina Schlick (Ostiglia prop de Màntua, 1764- Dresden, 1839), fou una violinista italiana que en el seu temps assolí celebritat arreu d'Europa, però que avui és coneguda únicament per haver sigut la solista per la que Mozart va compondre la seva sonata per a violí i piano n.º 32, en si bemoll major, KV. 454, denominada por això "sonata Strinasacchi", que fou estrenada en el "Kärntnertortheater" el 29 d'abril de 1784, en presencia de l'emperador.
Va fer els estudis en el Conservatori della Pietà de Venècia, i es va fer aplaudir arreu d'on visità donant concerts. Estava casada amb el violoncel·lista Johann Konrad Schlick (1748-1818).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1913 (ISBN 84 239-4557-X)
# Tussock

Tussock és el nom que reben les formacions vegetals caracteritzades pel predomini de gramínies coriàcies amb alçades que es troben entre un metre i dos metres. Les formacions de Tussock es desenvolupen principalment en les zones fredes de l'Hemisferi Sud sobre sòls podsòlics o sobre sòls pobres en matèria orgànica i en climes on sovint el vent bufa fort, per aquest motiu les mates són típicament arrodonides.
Moltes de les espècies que formen Tussock tenen arrels llargues que poden arribar a 2 metres o més de fondària dins el sòl, cosa que fa que ajudin a l'estabilització dels pendents, el control de l'erosió i la porositat del sòl. A més les seves arrels poden arribar a la humitat més ràpidament que altres formacions vegetals.
Segons el tipus de sòl i la humitat es presenten Tussocks secs i Tussocks humits. Els Tussocks humits són densos, amb poc espai entre les plantes, mentre que els Tussocks secs presenten formacions d'estepa amb força espai entre les mates.

## Exemples de gèneres que formen Tussock

* Brachypodium
* Calamagrostis
* Chionochloa
* Deschampsia
* Festuca
* Heteropogon - (de climes tropicals)
* Leymus
* Melica
* Muhlenbergia
* Nassella
* Stipa
Exemples de Tussocks humits són al nord de l'Terra del Foc, les Illes Malvines, altres illes subàrtiques com les Kerguelen –on hi ha l'anomenat Plateau du Tussock (Planura del Tussock)– a les Antilles del Sud com ocorre en certes zones de les illes Geòrgies del Sud i en el sud-est de l'illa Sud de Nova Zelanda a la Planura de Canterbury, on predomina l'espècie Poa flabellata, com més meridional és la distribució del Tussock més s'assembla a la tundra. El Tussock sec és característic de la regió de Comahue i la Patagònia Oriental on predominen la Festuca gracillima i d'altres del mateix gènere, Mulinum spinosum, espècies de Verbena i espècies de Larrea.

## A Austràlia

* Nassella trichotoma, és una espècie invasora provinent d'Amèrica del Sud

## A Nova Zelanda

* Chionochloa australis
* Poa colensoi
* Poa caespitosa
* Festuca novaezelandiae
* Chionochloa flavescens
* Chionochloa rubra

## A Europa

* Ampelodesmos mauritanica

## Referències

* Walker, T.W. 1955 “The Ecology of Tussock Grasslands: Discussion” Proc. NZ Ecol. Soc 3:7 “Una cinquena part de Nova Zelanda té vegetació de tussock“
# Les Oluges

Les Oluges és un municipi de la comarca de la Segarra, situat a banda i banda de la vall alta de la ribera del Riu Sió. El poble està coronat pel castell d'Oluja que formà part al segle xi de la marca de Berga, dins el comtat de Cerdanya. Al segle xiv els senyors del castell eren la família Oluja. El 1433 passà a ésser del veïnatge de Cervera. Hom hi parla la modalitat del català dita xipella. Els conreus de secà ocupen gairebé tot el terme, predominant (ordi i blat), seguits per les oliveres, els ametllers i la vinya, la qual havia tingut gran importància abans de la crisi de la fil·loxera. La ramaderia i l'avicultura complementen l'economia.
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| les Oluges | 117 |
| Santa Fe | 29 |
| Montfalcó Murallat | 18 |
| Font: Idescat ||

## Geografia

* Llista de topònims de les Oluges (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc)

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 40 | 41 | 38 | 136 | 197 | 889 | 735 | 761 | 520 | 514 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 691 | 598 | 560 | 550 | 404 | 327 | 288 | 227 | 213 | 213 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 195 | 192 | 187 | 180 | 181 | 174 | 186 | 176 | 167 | 158 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 152 | 172 | 171 | 166 | 167 | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Patrimoni i monuments

* Sant Pere de Montfalcó Murallat
* Santa Maria de les Oluges

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament
* Dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya
* Dades generals de l'ajuntament Arxivat 2004-04-15 a Wayback Machine.
* Pàgina de gent del municipi
# Reinhold Ludwig Herman

Reinhold Ludwig Herman (Prenzlau, Brandenburg, 21 de setembre de 1849 - Nova York, 1919)fou un cantant, pianista, compositor i director d'orquestra, actiu als EUA.
Herman va rebre la seva formació musical al Conservatori Stern d'H. Ehrlich (piano), F. Kiel (composició) i J. Stern (cant). El 1870 marxa als Estats Units i des de 1871-8 va ensenyar veu i direcció a Nova York. En 1878, va ser anomenat de tornada a Berlín com a cap temporal del Conservatori de Stern. Posteriorment tornà a Nova York, on dirigí la Haendel and Haydn Society.
Va compondre es òperes Vineta; Lanzelot; Spielmansglück (Cassel, 1894); Wulfrin (Colònia,1896), i Dundari (1911), així com alguns poemes simfònics, cors i melodies vocals.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 1189. (ISBN 84-239-4527-8)
# Sigmund Theophil Staden

Sigmund Theophil Staden (Nuremberg, 6 de novembre de 1607 - 30 de juliol de 1655) fou un organista i compositor. Igual que el seu pare Johann (1581-1634), fou organista de l'església de Sant Llorenç de la seva vila natal. Staden és autor de la primera òpera alemanya coneguda, Seelewig que va compondre cap a l'any 1644. També compongué Seelen-Musiktrostreicher Lieder (1644); Der 7 Tugenden Planeten Töne oder Stimmen, així com algunes melodies en el Neue Himmlische Lieder, de Rist (1651). També edità Psalmen und geistliche Lieder aux die gemeynen Melodeyen, de Hassler, als que hi afegí 18 lieder del seu pare, alguns de seus i altres de dos autors anònims (1637).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 934 ISBN 84 239-4556-1
# Noturus lachneri

Noturus lachneri és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Arkansas (Estats Units).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rafinesque C. S. 1818. Further account of discoveries in natural history, in the western states, made during a journey through the western region of the United States. Am. Monthly Mag. Crit. Rev. v. 4 (núm. 1). 39-42.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units). 784 pàg.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pangio goaensis

Pangio goaensis és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,1 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia: Goa i Kerala.

## Referències

* ↑ Blyth E. 1860. Report on some fishes received chiefly from the Sitang River and its tributary streams, Tenasserim Provinces. J. Asiatic Soc. Bengal v. 29 (núm. 2). 138-174.
* ↑ Tilak, R. 1972. Study of the freshwater and estuarine fishes of Goa. 1. Acanthophthalmus goaensis. A new cobitid from Goa, with notes on Zenarchopterus striga (Blyth). Journal of the Inland Fishery Society of India v. 4: 61-68.
* ↑ «Pangio goaensis». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 [ FishBase] (anglès)
* ↑ Dahanukar, N., R. Raut i A. Bhat 2004. Distribution, endemism and threat status of freshwater fishes in the Western Ghats of India. J. Biogeogr 31: 123-136.
* ↑ Gopalakrishnan, A. i A.G. Ponniah 2000. Cultivable, ornamental, sport and food fishes endemic to Peninsular India with special reference to Western Ghats. p. 13-32. A A.G. Ponniah i A. Gopalakrishnan (eds.) Endemic Fish Diversity of Western Ghats. NBFGR-NATP Publication. National Bureau of Fish Genetic Resources, Lucknow, U.P., Índia. 1, 347 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia.775 p.
* ↑ Menon, A.G.K. 1999. Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* ↑ Shaji, C.P., P.S. Easa i A. Gopalakrishnan 2000. Freshwater fish diversity of Western Ghats. p. 33-35. A Ponniah, A.G. i A. Gopalakrishnan. (eds.). Endemic Fish Diversity of Western Ghats. NBFGR-NATP Publication. National Bureau of Fish Genetic Resources, Lucknow, U.P., Índia. 1, 347 p.
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam, Països Baixos. 541 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB