OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nicolae Ciupercă

Nicolae Ciupercă (20 d'abril de 1882 – 25 de maig de 1950) va ser un polític i militar romanès. Va graduar-se a l'Escola Superior de Guerra de París. Entre 1900 i 1902 va assistir a l'Acadèmia d'Oficials d'Infanteria i Cavalleria, obtenint el rang de tinent de 2a. El 1907 va ser promogut a tinent, i el 1911 a capità. El mateix any va ser admès a l'Acadèmia Militar, on es graduà el 1913.
Serví com a Ministre de la Guerra el 1938, i durant la Segona Guerra Mundial, com a Comandant del Segon i del Quart Exèrcit. Durant la retirada de Bessaràbia intentà evitar qualsevol fricció amb els soviètic, ja que no esperava que respectessin el programa convingut per ambdues parts.
Un any després, encara es trobava al comandament del Quart Exèrcit (Cossos 3r, 5è i 11è), i s'estava preparant per combatre per reconquerir els territoris perduts. L'ofensiva s'inicià el 5 de juliol de 1941, lluitant al costat de l'exèrcit alemany. Cap al 26 de juliol les tropes romaneses ja arribaven al riu Dnièster, i el 3 d'agost començaren a travessar la frontera de 1940, dirigint-se cap a Odessa. Les ordres del Quarter General romanès eren entrar ràpidament a la ciutat, ja que l'enemic es trobava desorganitzat i no presentaria gaire resistència; però Ciupercă replicà que això era un error i que els soviètics estaven fermament decidits a defensar la ciutat. El 4t Exèrcit va ser reforçat, i començà la seva ofensiva el 18 d'agost, avançant lentament i confirmant les opinions de Ciupercă. Començà una discussió sobre com se suposava que s'havia de llançar l'atac. Mentre que el mariscal Antonescu i l'estat major general volien llançar un assalt general des de múltiples posicions, Ciupercă proposava una concentració de forces en un front estret al sector Dalnik-Tatarka. Aquest conflicte d'opinions portà a la dimissió del comandament del 4t Exèrcit, i el 13 d'octubre de 1941 va retirar-se de l'exèrcit.
Després de la guerra va unir-se al grup anticomunista "Graiul Sângelui", i el 12 de setembre de 1948 va ser detingut per les autoritats comunistes acusat de tramar i maquinar contra l'ordre social, sent internat a la presó de Jilava el 31 de desembre de 1948. Va morir a l'hospital central de la presó de Văcăreşti malalt d'esclerosi cerebral, Parkinson i miocarditis.

## Historial militar i condecoracions
### Dates de promocions

* Subtinent - (1902)
* Tinent - (1907)
* Capità - (1911)
* Major - (1916)
* Tinent coronel - (1917)
* Coronel - (1920)
* General de Brigada - (1930)
* General de Divisió - (1937)
* General de Cos d'Exèrcit - (1941)
* Retir (1941)

### Condecoracions

* Orde de Miquel el Valent de 3a classe – 17 d'octubre de 1941
* Gran Creu de l'Orde de la Corona de Romania – 1942
* Medalla de la Croada contra el Comunisme

## Referències

* ↑ http://www.worldwar2.ro/generali/?article=93
* ↑ «Generals from Romania». Generals.dk. [Consulta: 24 novembre 2008].
* «WorldWar2.ro - Lt. general Nicolae Ciuperca».
* Florica Dobre & Alesandru Duţu, Drama generalilor români, Editura Enciclopedică, Bucureşti, 1997.
# Sierra de Cádiz

La Sierra de Cádiz o Sierra de Grazalema és una comarca andalusa englobada a la província de Cadis, a Andalusia. Inclou els municipis d'Alcalá del Valle, Algar, Algodonales, Arcos de la Frontera, Benaocaz, Bornos, El Bosque, El Gastor, Espera, Grazalema, Olvera, Prado del Rey, Puerto Serrano, Setenil de las Bodegas, Torre Alháquime, Ubrique, Villaluenga del Rosario, Villamartín i Zahara de la Sierra. Limita amb la Campiña de Jerez, la Serranía de Ronda, el Bajo Guadalquivir i la Sierra Sur de Sevilla.
Es tracta de l'extrem occidental de la Serralada Penibètica i està composta per altres sub-serres, com la Sierra de Zafalgar, la Sierra del Endrinal i la Sierra del Pinar, on s'alça el cim de la Pineda o Torreón, la muntanya més elevada de la província amb 1654 metres d'altitud. Per gran part del seu territori s'estén el Parc Natural de la Sierra de Grazalema, que és Reserva de la biosfera des de 1977 i que té nombrosos paratges singulars com la Cova del Gato, la Cova de la Pileta i la Garganta Verde. És un dels punts de major pluviometria d'Espanya, i un dels últims reductes del pinsap en el seu entorn natural. La majoria de línies de cria del gos d'aigua espanyol, entès com a raça canina normalitzada, prové dels gossos d'aigua o gossos turcs de la Sierra de Cádiz.
Arcos de la Frontera és cap del partit judicial núm. 2 de la província de Cadis, sota la qual es troben Alcalá del Valle, Algar, Algodonales, Bornos, Espera, El Gastor, Olvera, Puerto Serrano, Setenil de las Bodegas, Torre Alháquime i Villamartín. Ubrique és cap del partit judicial núm. 15 de la província, sota la jurisdicció de la qual es troben Benaocaz, El Bosque, Grazalema, Prado del Rey, Villaluenga del Rosario i Zahara de la Sierra.
Les seves localitats formen part de la Mancomunitat de Municipis de la Sierra de Cádiz i de la Diòcesi d'Asidonia-Jerez, sota la jurisdicció eclesiàstica del bisbat homònim, sufragani de l'Arquebisbat de Sevilla. El territori de la Sierra de Cádiz estava repartit entre l'antic Regne de Sevilla i l'antic Regne de Granada. Després de la reconquesta, gran part d'ell va estar durant segles sota la jurisdicció senyorial de la Casa d'Arcos, llinatge titular del Ducat d'Arcos de la Frontera.

## Referències

* ↑ Japón, Juan Manuel Suárez. El habitat rural en la Sierra de Cádiz: un ensayo de geografía del poblamiento (en castellà). Excma. Diputación Provincial de Cádiz, 1982. ISBN 978-84-500-5170-4.
* ↑ Melús, Joaquín del Val; Maestre, Manuel Jesús Gálvez. El agua subterránea en el Parque Natural Sierra de Grazalema (Cádiz y Málaga) (en castellà). IGME, 2010. ISBN 978-84-7840-837-5.

## Enllaços externs

* sierradecadiz.com
* sierrasurdecadiz.es Arxivat 2009-04-16 a Wayback Machine.
# Sigmops

Sigmops és un gènere de peixos pertanyent a la família dels gonostomàtids.

## Taxonomia

* Sigmops bathyphilus (Vaillant, 1884)
* Sigmops ebelingi (Grey, 1960)
* Sigmops gracilis (Günther, 1878)
* Sigmops longipinnis (Mukhacheva, 1972)

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1883. Diagnosis of new genera and species of deep-sea fish-like vertebrates. Proceedings of the United States National Museum v. 6 (núm. 380). 253-260.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Filhol, H., 1884. Explorations sous-marines. Voyage du "Talisman.". La Nature, Paris Núm. 559, 16 Feb. 1884: 182-186.
* ↑ Grey, M., 1960. A preliminary review of the family Gonostomatidae, with a key to the genera and the description of a new species from the tropical Pacific. Bull. Mus. Comp. Zool. v. 122 (núm. 2): 57-125.
* ↑ Günther, A., 1878. Preliminary notices of deep-sea fishes collected during the voyage of H. M. S. 'Challenger.'. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 5) v. 2 (núms. 7/8/9): 17-28, 179-187, 248-251.
* ↑ Mukhacheva, V. A., 1972. On the systematics, distribution and biology of the Gonostoma species (Pisces, Gonostomatidae). Trudy Instituta okeanologii im. P.P. Shirshova v. 93: 205-249.
* ↑ Ozawa, T. i H. Katayama, 2003. Early ontogeny of the South Pacific gonostomatid fish Sigmops longipinnis. Ichthyol. Res. 50(2):195-197.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Miya, M. i M. Nishida, 2000. Molecular systematics of the deep-sea fish genus Gonostoma (Stomiiformes: Gonostomatidae): two paraphyletic clades and resurrection of Sigmops. Copeia (2):378-389.
# Sigurd Ibsen

Sigurd Ibsen (Oslo (Noruega), 23 de desembre de 1859 – Friburg de Brisgòvia, (Alemanya), 14 d'abril de 1930), va ser un autor, advocat i estadista noruec, que va exercir com a primer ministre de Noruega a Estocolm (1903–1905) i va tenir un paper central en la dissolució de la unió entre Noruega i Suècia el 1905.
Des de 1864 va estudiar a l'estranger, on s'havia traslladat amb els seus pares, primer a Múnic i després a Roma, a la Facultat de Dret del qual es va graduar amb la tesi La camera alta nel governo representativo. Tornat a Noruega el 1884, el 1845 va ingressar a la carrera diplomàtica, i va ocupar alguns càrrecs a la cort d'Estocolm, Washington i Viena, però ja el 1889 es va retirar a causa d'una dissidència que va tenir amb un dels superiors. Aleshores es va domiciliar a Cristiania (avui Oslo), on va començar una campanya a la premsa a favor de la supressió de la comunitat dels serveis consular i diplomàtic de Suècia i Noruega.
Des de 1896 fins a 1897 va donar conferències a la Universitat sobre sociologia. Entre 1892 i 1895 va ser redactor del diari Nyt Tidsskrift, després va editar el setmanari Ringeren (1898/99), des de les columnes del qual va defensar les opinions polítiques del seu pare polític Bjørnstjerne Bjørnson. El 1899 va ser nomenat director de la secció de Comerç, Navegació i Negocis estrangers del departament de l'Interior, i l'abril de 1902 membre de la secció del Consell d'Estat noruec d'Estocolm. Al comitè d'unió, encarregat de dur a terme la modificació de la institució consular fins aleshores vigent respecte dels dos països, va adoptar una posició intermèdia, advocant per un amigable conveni amb Suècia.
Combatut per aquesta causa per una part dels seus col·legues, va provocar una crisi parcial del Gabinet, que va acabar a primers de juny del 1903 amb la dimissió dels seus adversaris. El resultat de les eleccions desfavorable per als radicals, va obligar al Gabinet Blehr á dimitir; Ibsen es va encarregar, juntament amb Hagerup, de formar un ministeri (22 d'octubre de 1903) de caràcter liberal conservador, obtenint la cartera d'Estat i la Prefectura del Consell d'Estat noruec a Estocolm.
Entre els seus escrits relatius al problema de la unió, destaquen:
* Unionen (Cristiania, 1891);
* Maend og magler (Cristiania, 1894);
* Spoergsmaalet om et saerkilt konsulatvaensens, etc...(1901).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 28, 1ª. part, pàg. 833. (ISBN 84-239-4528-6)
# Silhouettea dotui

Silhouettea dotui és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1959. Gobioid fishes of the families Gobiidae, Periophthalmidae, Trypauchenidae, Taenioididae and Kraemeriidae of the western Indian Ocean. Ichthyol. Bull. J. L. B. Smith Inst. Ichthyol. Núm. 13. 185-225.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Takagi, K., 1957. Descriptions of some new gobioid fishes of Japan, with a proposition on the sensory line system as a taxonomic appliance. J. Tokyo Univ. Fish. v. 43 (núm. 1): 97-126.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Okiyama, M., 1988. An atlas of the early stage fishes in Japan. Tokai University Press, Tòquio (Japó). 1157 p.

## Bibliografia

* Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Silurichthys indragiriensis

Silurichthys indragiriensis és una espècie de peix de la família dels silúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,5 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 46-50.

## Alimentació

Menja principalment insectes terrestres i artròpodes aquàtics.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Sumatra central i la Malàisia peninsular.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Bleeker P., 1856. Verslag van eenige verzamelingen van zee- en zoetwatervisschen van het eiland Banka. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 11. 415-420.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Volz, W., 1904. Fische von Sumatra, gesammelt von Herrn G. Schneider. Rev. Suisse Zool. v. 12 (núm. 2): 451-493.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Ng, H. H. i P. K. L. Ng, 1998: A revision of the South-east Asian catfish genus Silurichthys. Journal of Fish Biology v. 52 (núm. 2): 291-333.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Silvio Hein

Silvio Hein (Nova York, 15 de març de 1879 - 19 de desembre de 1928) fou un compositor del Romanticisme estatunidenc.
Estudià a Trieste i Viena, i va estrenar nombroses òperes còmiques, entre les quals cal mencionar:
* Nancy Brown;
* Molly Moonshine;
* Marryng Mary;
* The Roys and Betty;
* Judy Forgol;
* A Matinee Idol;
* The Yankee Girl;
* The Paradise of Mahomet;
* When Oreams;
* Come Trese;
* All Over Town;
* The Red Cloak;
* Furs and Frills;
* The Bride Show.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 905 (ISBN 84 239-4527-8)
# Silvius Leopold Weiss

Silvius Leopold Weiss (Breslau, Silèsia, actual Wrocław a Polònia, 12 d'octubre de 1687 – Dresden, Alemanya, 16 d'octubre de 1750) fou un compositor i intèrpret de llaüt alemany del Barroc.
Era fill del també músic i llaütista Johann Jacob Weiss. Fins fa poc temps es creia que havia nascut el 1686, però recents investigacions indiquen que l'any del seu naixement fou el 1687. Als 7 anys actuà davant l'emperador del Sacre Imperi Romanogermànic, Leopold I. El 1706 estava al servei del comte Carles III Felip del Palatinat, que en aquell temps residia a Breslau.
Entre 1710-14 restà a Roma sota la protecció del príncep polonès Aleksander Benedykt Sobieski, fill de Johann III Sobieski. Allí entrà en contacte amb Alessandro Scarlatti i el seu fill Domenico Scarlatti que estaven al servei de la mare del Príncep Aleksander, la reina a l'exili Maria Casimira.
El 23 d'agost de 1718 fou nomenat músic de cambra del Príncep Elector de Saxònia August. Allí romangué gaudint d'una bona situació econòmica i professional fins a la seva mort. Aquest lloc li donà l'oportunitat de contactar amb alguns dels millors músics de l'època, entre ells J. S. Bach, amb el qual interpretà obres de forma conjunta i assolí a gaudir de gran amistat. Amb el mateix càrrec tingué diversos alumnes entre ells Carl David Stegmann. També l'obligava a viatjar sovint, com el viatge que realitzà entre finals de 1718 i principis de 1719 junt amb d'altres dotze músics de la cort a Viena amb motiu de les noces de l'Elector de Saxònia.
Fou un dels més importants i prolífics compositors per a llaüt de la història de la música, i destacà també per la seva tècnica d'interpretació. Escriví unes 600 peces per a llaüt, la majoria d'elles sonates (no confondre amb la forma sonata del període clàssic), així com música de cambra i concerts dels que només en coneixem avui les parts solistes.
Sembla ser, què mostrà poc interès a publicar les seves obres. Igual que d'altres virtuosos, com Paganini, les utilitzava probablement per un ús personal exclusiu.

## Discografia

* Ars Melancholiae - Sylvius Leopold Weiss: Música per a llaüt - José Miguel Moreno - Glossa
* Weiss: Sonatas for Lute, 8 volúms - Robert Barto - Naxos
* Weiss, S. L.: The Silesian Master of Lute (J.Lindberg) - BIS
* Weiss: Ouverture and Suites. Konrad.Junghanel - EMI

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 1054 (ISBN 84 239-4556-1)
# Simfonia núm. 1 (Goldmark)

La simfonia núm. 1 anomenada Boda rústica (Ländliche Hochzeit), op. 26, és una simfonia en mi bemoll major de Karl Goldmark, escrita el 1875, un any abans del seu cèlebre Concert per a violí núm. 1. La simfonia va ser estrenada a Viena el 5 de març de 1876, dirigida per Hans Richter. L'estrena americana va tenir lloc en un concert de la Nova York Philharmonic Society, dirigit per Theodore Thomas, el 13 de gener de 1877.
El treball no s'ajusta a l'estructura estàndard d'una simfonia, i només podria ser anomenada suite. Consta de cinc moviments en lloc dels quatre habituals, tal com ho fan la Simfonia Pastoral de Beethoven, la Simfonia fantàstica de Berlioz i la Simfonia renana de Schumann. Goldmark no va proporcionar cap programa específic per a l'obra, però el que va fer és donar a cada un dels moviments suggerents títols dels aspectes d'un casament al camp.
El primer moviment és una marxa nupcial (Hochzeitsmarsch), seguit d'una sèrie de 13 variacions. Si bé les variacions es troben normalment en les simfonies, és molt rar que apareguin en el primer moviment. Les variacions ofereixen constants canvis de tempo, metro, ritme, estats d'ànim i harmonia, i mostren una delicada construcció.

## Referències

* ↑ David Ewen: Music for the Millions – The Encyclopedia of Musical Masterpieces
* ↑ «The Free Dictionary». Arxivat de l'original el 2012-02-13. [Consulta: 12 març 2014].
* 1 2 Joseph Braunstein, notes to Abravanel recording
* ↑ Michael Talbot, The Finale in Western Instrumental Music
# Simfonia núm. 1 (Quilmetes)

La Simfonia núm. 1 de Carles Quilmetes, està datada del 1804. El manuscrit original el podem trobar a la Biblioteca de Catalunya, ja que el mestre de capella Carreras Dagas el va vendre, prop de l'any 1900, a la Diputació de Barcelona. És d'estil galant i se situa en el primer romanticisme, i la influència de la música de Haydn, concretament de les seves simfonies, és molt present a Catalunya.
Està composta per tres moviments:
* El primer moviment és Largo i Allegro vivace, el qual comença amb una introducció lenta, per continuar amb un allegro en forma de sonata. És una forma típica dels primers moviments de les simfonies que s'estaven component en el moment en territori espanyol, amb la tonalitat ben establerta i dos temes clarament definits. Aquest introducció lenta té un caràcter directe i misteriós, amb mètrica simple (2/4), ritmes puntejats predominants i harmonies atrevides.
* El segon moviment és un minuet allegro, amb una mètrica de 6/8, gens freqüent en els altres minuets de l'època, que optaven per Presto i Vivace. Ens presenta el minuet inicial amb la seva repetició, seguint l'estil galant. El trio és interpretat per la flauta, i acaba amb el retorn al minuet inicial.
* El tercer moviment, un rondó allegro non tanto, consisteix en un rítmic tema principal que es va repetint amb seccions intermèdies.
Els instruments per als quals fou composta la simfonia són un quartet vocal (soprano, contralt, tenor i baix), flauta traversa, trompa natural, violins, viola, violoncel, violone i arpa barroca.
Aquesta simfonia cal entendre-la dins un marc en el qual l'oïda del nou públic format per la burgesia ascendent demanava uns espais, unes formes i uns efectes musicals nous. A Catalunya, la difusió i el ressò de la simfonia va ser molt més important que a la resta de l'estat, degut a l'expansió del nou públic burgès, tot i que es desconeix si aquesta simfonia va ser presentada mai al públic gironí.

## Discografia

* Girona i Napoleó. Música Antiga de Girona, Albert Bosch, dir. Girona: Ajuntament de Girona, D.L. 2010

## Referències

* ↑ «Historia de la Sinfonía - Quilmetas». Arxivat de l'original el 2016-12-30. [Consulta: 29 desembre 2016].
* ↑ Boyd, Malcolm. Music in Spain during the eighteenth century (en anglès). EUA: Cambridge University Press, 1998, p. 160-167.
* ↑ «Música antiga de Girona - Obres de Rafael Compta i Carles Quilmetes».

## Enllaços externs

* Enregistrament de Música Antiga de Girona - Catedral de Girona - Novembre 2009
# Maria das Graças Carvalho Dantas

Maria das Graças Carvalho Dantas (Aracaju, 21 de maig de 1969) és una jurista, activista social i política catalana d'origen brasiler.
És llicenciada en dret i especialista en dret ambiental. Treballa com a especialista financera. És activista de lluites socials i pels drets de les persones migrants. És col·laboradora de l'agència de comunicació intercultural Itacat i membre d'Unitat Contra el Feixisme i el Racisme. Va ser vocal de mobilitzacions de la sectorial de moviments socials d'Esquerra Republicana de Catalunya, partit pel qual va ser escollida diputada a les Corts en la XIII i XIV legislatura. En les eleccions de 2023 no va poder revalidar l'escó.
Des de Catalunya, va fer campanya contra el govern de Jair Bolsonaro (2019-2022).
El 2025 és va saber que Dantas s'havia donat de baixa d'ERC dos anys abans, per assetjament laboral per part de la diputadaPilar Vallugera.

## Referències

* ↑ «La història de Maria Dantas, a ‘Barcelona diversa’». Betevé, 19-04-2017 [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ «L'abjecte titular sobre una diputada d'ERC (respost rotundament per Rufián)». El Nacional, 03-05-2019. [Consulta: 2 octubre 2023].
* ↑ «El camino 'indepe' de María Dantas: de la policía de Brasil a llamar "fascista" a Olona» (en castellà), 27-06-2021. [Consulta: 2 octubre 2023].
* ↑ «Qui és qui a la llista d'ERC al Congrés més enllà de Junqueras». El Crític, 27-03-2019. [Consulta: 2 octubre 2023].
* ↑ «El nuevo Congreso contará con un 43,7% de mujeres, dos diputadas más que en la pasada legislatura» (en castellà). Europa Press, 24-07-2023. [Consulta: 2 octubre 2023].
* ↑ «Estat de Gràcia - Maria Dantas, jurista: "Bolsonaro va ser jutjat per l'exèrcit brasiler per ser massa feixista"». Catalunya Ràdio, 29-10-2018. [Consulta: 2 octubre 2023].
* ↑ «Dues ex-diputades d'ERC denuncien que van rebre assetjament laboral per part Pilar Vallugera». [Consulta: 9 març 2025].
# Simfonia núm. 2 (Milhaud)

La Simfonia núm. 2, op. 247, és una obra per a orquestra del compositor francès Darius Milhaud. Va ser escrita als Estats Units el 1944 per encàrrec de la Koussevitzky Music Foundations en memòria de la segona esposa de Serge Koussevitzky, Natalie, que havia mort el 1942. L'estrena de l'obra va ser interpretada per l'⁣Orquestra Simfònica de Boston el 1946, sota la direcció del mateix compositor.
La Segona Simfonia de Milhaud consta de cinc moviments, amb una durada total d'uns 27 minuts. Els títols dels moviments, que són més descripcions de caràcters que marques de tempo, són els següents:
* Paisible (aprox. 5'40")
* Mystérieux (aprox. 5'25")
* Douloureux (aprox. 8'25")
* Avec Sérénité (aprox. 3'15")
* Alleluia (aprox. 4'10")
Aquesta simfonia (que no s'ha de confondre amb la Simfonia de cambra núm. 2 de Milhaud de 1918 "Pastorale", op. 49) va ser publicada per Heugel &amp; Cie.

## Enregistraments

* Orchestre de la Société des Concerts du Conservatoire, Director: Georges Tzipine (Columbia) - 1953
* Toulouse Capitole Orchestra, Director: Michel Plasson (Deutsche Grammophon) - 1991
* Radio-Sinfonieorchester Basel, Director: Alun Francis (CPO) - 1997

## Referències

* ↑ Schulz, Reinhard. Album notes for Darius Milhaud Symphonies 2 & 3, 8–9. CPO, 1998.