OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nezumia soela

Nezumia soela és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 35 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 830-1500 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S.; Starks, E. C. «List of fishes dredged by the steamer Albatross off the Coast of Japan in the summer of 1900, with descriptions of new species and a review of the Japanese Macrouridae» (en anglès). Bulletin of the United States Fish Commission, 22, 1, 1904, pàg. 577-630.
* ↑ Iwamoto, T. & Williams, A. 1999. Grenadiers (Pisces, Gadiformes) from the continental slope of western and northwestern Australia. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 51 (núm. 3): 105-243.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. In Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. ISBN 0130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Nicolás Ledesma García

Nicolás Ledesma García (Grisel, província de Saragossa, Aragó, 10 de juliol de 1791 - Bilbao, Biscaia, 4 de gener de 1883) fou un compositor i organista aragonès. Fou tan bon compositor com home notable i pietós. Va escriure inspirades composicions religioses: Misses, motets, villancets, lamentacions de Setmana Santa, etc. Són vertaderament commovedores les seves avemaries i té una gran fama el seu Stabat Mater per a cor i quartet de corda i per la Lamentación del Miércoles Santo.
Estudià solfeig i cant amb els mestres Gisbert i Martindreque. Després es traslladà a Saragossa, on aprengué a tocar l'orgue amb el mestre Ferrañac. Quan contava a penes setze anys guanyà amb renyida oposició la plaça d'organista i mestre de capella de la col·legiata de Borja (Aragó). El 1809 permutà aquesta amb la de Tafalla i el 1830 se'l cridà des de Bilbao per ser també mestre de capella. En aquesta ciutat donà lliçons de música i tingué com alumne al que més tard seria també un bon compositor Cleto Zavala (1847-1912) i el navarrès Valentín Metón, i a més, fomentà l'afició a la música. Va romandre en aquesta Basílica fins al 1882, any en què va iniciar el procés de jubilació. Cal destacar que va ser president de la Sociedad Filármonica i va ser nomenat mestre honorari del Conservatori de Madrid.
Nicolás Ledesma es casà el 2 de març de 1816, a la parròquia navarresa de Santa María de Valtierra, amb Antonia Ancioa Murillo, batejada l'11 de juny de 1796 en l'església de San Juan Bautista de Cintruénigo. Nicolás i Antonia tingueren una filla, Celestina Ledesma Ancioa, batejada el 8 d'abril de 1822 en la parròquia de Santa Maria de Tafalla, que també seria compositora i professora de piano. Aquesta es casà amb l'organista i compositor guipuscoà Luis Bidaola (1814-1872), natural de la localitat de Segura. Bidaola exercí el seu ofici a principis dels anys cinquanta en la parròquia de San Saturnino de Pamplona, i posteriorment en la Basílica de Santiago de Bilbao.

## Notes

* 1 2 3 Gran Enciclopèdia de la música. Vol. 5. Fundació Enciclopèdia Catalana, 1999. ISBN ISBN 84-412-0233-8.
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 34, pàg. 1289 ISBN 84 239-4534-0

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 29, pàg. 1344 ISBN 84-239-4529-4
# Nikolai Rubinstein

Nikolai Grigórievitx Rubinstein, rus: Никола́й Григо́рьевич Рубинште́йн (Moscou, 2 de juny / 14 de juny de 1835-París, 11 de març / 23 de març de 1881) va ser un pianista i compositor rus. Era el germà més petit d'Anton Rubinstein i amic íntim de Piotr Ilitx Txaikovski.
Va nàixer de pares jueus a Moscou, on son pare acabava d'obrir una petita factoria. Va estudiar piano amb sa mare, i després amb Aleksandr Villoing, com el seu germà. En la dècada del 1840 ell i Anton van ser enviats a Berlín per sa mare, on van estudiar amb Siegfried Dehn i van atreure l'interès i el suport de Mendelssohn i Meyerbeer. Es va encarregar de la fundació del Conservatori de Moscou i el príncep Nikolai Petróvitx Trubetzkoi, que va ser inaugurat l'1 de setembre de 1866 — també en va ser el director. És considerat com un dels millors pianistes de la seua època, tot i que actualment la seua reputació ha quedat en un segon pla, darrere de la del seu germà. Tot i això, el seu estil pianístic era bastant diferent al del seu orgullós germà. Nikolai va optar més aviat per un contingut classicisme, més en la línia dels valors musicals de Clara Schumann que en la de l'atrevit romanticisme de Franz Liszt.
Mentre ocupava la direcció del Conservatori, on entre d'altres alumnes tingué a Ernst Jedlichka, Nikolai va persuadir Txaikovski que escriguera per a ell el cèlebre Concert per a piano núm. 1. D'acord amb la correspondència de Txaikovski, Rubinstein es va mostrar disgustat amb l'obra i va manifestar que només la interpretaria si Txaikovski la sotmetia a una revisió. Txaikovski s'hi va negar, i l'obra va ser estrenada per Hans von Bülow. No obstant això, Txaikovski va compondre el seu Trio amb piano en la menor a la memòria de Rubinstein, després de la mort d'aquest. Va tenir una gran munió de deixebles, entre ells destaca Emil von Sauer.
Nikolai Rubinstein també va dedicar-se a la composició. Entre les seues obres més populars cal esmentar la seua Tarantella en sol menor i la seua Fantasia sobre un tema de Schumann, ambdues per a piano sol.

## Referències

* ↑ http://en.tchaikovsky-research.net/pages/Ernst_Jedliczka
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 742, pàg. 847 (ISBN 84-239-4554-5)
# Nikolaus Rost

Nikolaus Rost fou un compositor alemany de finals del segle xvi. Va ser pastor de la parròquia de Cosmenz (Altenburg). Compongué Fröliche newe teutsche Gesäng, de 4 a 6 veus (1583); Newe liebliche Galliardt, a 4 veus (1593-1594). Cantiones selectissimae, motets de 6 a 8 veus (1614), i Psaume C.XXVIII, a 8 veus.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 52, pàg. 452, ISBN 84 239-4552-9
* https://archive.org/stream/artofmusiccompre12masouoft#page/136/mode/2up/search/Rost
* http://www.ebooksread.com/authors-eng/theodore-baker/a-biographical-dictionary-of-musicians-eka/page-113-a-biographical-dictionary-of-musicians-eka.shtml
# Nikolaus Simrock

Nikolaus Simrock (Mainz, 23 d'agost de 1751 - Bonn, 12 de juny de 1832) fou un músic alemany.
El 1789 entrà com a concertista de corn en la capella del príncep elector, a Bonn, de la qual Beethoven, llavors de dinou anys, era pianista acompanyant, però l'any següent deixà el càrrec per fundar una casa editorial de música a Bonn, que arribà a ser una de les més importants d'Alemanya, sobretot per la publicació d'obres de Beethoven i de les cartes que el mestre escriví a Simrock.
El seu fill Peter Joseph, mort el 1868, el succeí en el negoci, que dirigí fins a la seva mort. Frederic August fill de l'anterior (1838-1901), traslladà el 1870 la casa a Berlín, i Johann nebot i successor de Frederic August, convertí el negoci el 1902 en una societat anònima i creà sucursals a París i Londres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 399 (ISBN 84 239-4556-1)
# Nimbapanchax viridis

Nimbapanchax viridis és una espècie de peix de la família dels aploquílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes. Es troba a Àfrica: Guinea i nord de Libèria. Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Nimbapanchax viridis» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Ladiges, W. & E. Roloff. 1973. Roloffia viridis spec. nov. Beschreibung einer neuen Rollofia-Art aus Liberia. Aquar. Terrar. Z. v. 26 (núm. 5): 155-157.
# Niquellotharmeyerita

La niquellotharmeyerita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom per la seva relació amb la lotharmeyerita.

## Característiques

La niquellotharmeyerita és un arsenat de fórmula química Ca(Ni,Fe$^{3+}$,Co)₂(AsO₄)₂·2(H₂O,OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1999. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la niquellotharmeyerita pertany a «08.CG - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: cassidyita, col·linsita, fairfieldita, gaitita, messelita, parabrandtita, talmessita, hillita, brandtita, roselita, wendwilsonita, zincroselita, rruffita, ferrilotharmeyerita, lotharmeyerita, mawbyita, mounanaïta, thometzekita, tsumcorita, cobaltlotharmeyerita, cabalzarita, krettnichita, cobalttsumcorita, manganlotharmeyerita, schneebergita, niquelschneebergita, gartrellita, helmutwinklerita, zincgartrel·lita, rappoldita, fosfogartrel·lita, lukrahnita, pottsita i niqueltalmessita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Pou Pucher del camp miner de Wolfgang Maaßen, al districte de Schneeberg (Saxònia, Alemanya). També ha estat descrita en un parell més de localitats alemanyes properes a la localitat tipus, a la mina Km-3 del districte miner de Làurion (Àtica, Grècia), al filó núm. 52 del Districte de Bou Azzer (Drâa-Tafilalet, Marroc) i a la mina José Domingo, situada a la localitat catalana de L'Argentera, al Baix Camp.

## Referències

* ↑ «Nickellotharmeyerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 desembre 2019].
* ↑ «Nickellotharmeyerite from José Domingo Mine, L'Argentera, Baix Camp, Tarragona, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 29 gener 2024].
# Nisos (fill de Pandíon)

Segons la mitologia grega, Nisos (en grec antic Νίσος) va ser un rei de Mègara, fill de Pandíon i de Pília, filla del rei de Mègara. Va ésser pare d'Escil·la.
Havia nascut a Mègara durant l'exili del seu pare, expulsat d'Atenes pels fills de Mecíon. Després de la mort del seu pare va tornar amb els seus germans a conquerir l'Àtica, i va obtenir la ciutat de Mègara.
Tenia un cabell de color porpra del qual depenia la sort de la seua ciutat. Quan Minos va declarar la guerra a Atenes, també atacà Mègara; però Nisos resistí fins que la seua filla Escil·la, enamorada de Minos, li tallà el cabell fatídic: l'endemà fou derrotat. També es deia que una altra filla seva, Ifíone, s'havia casat amb Megareu, que va anar a ajudar el seu sogre en aquesta guerra.
Els déus el van transformar en àliga marina.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 390. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 159. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Niu Guerrer

El Niu Guerrer fou una societat humorística i recreativa fundada a Barcelona el 1874 que mantingué les seves activitats fins al 1936.
Organitzà nombroses cavalcades de Carnaval, certàmens literaris de caràcter humorístic, balls i obres de teatre. Com la majoria d'aquestes societats recreatives, a banda d'organitzar actes lúdics i festius també desenvolupà una tasca filantròpica, recollint diners per als damnificats d'atemptats i naufragis. Disposà de diferents locals al barri antic de la ciutat i fins i tot arribà a tenir un teatre propi. Edità el periòdic Lo Niu Guerrer (més tard Niu Guerrer).
Els socis d'aquesta entitat eren bàsicament menestrals i comerciants, com el mestre argenter Carles Torruella, però també cal destacar alguns literats i intel·lectuals com Conrad Roure i Bofill, Rossend Arús i Arderiu i Josep Oriol Molgosa. Bona part dels seus fons documentals es conserven al Museu Frederic Marès de Barcelona i foren objecte d'una exposició temporal (2012-2013).

## Referències

* 1 2 3 «La Barcelona irreverent. De la Societat del Born al Niu Guerrer (1858-1910)». Quaderns del Museu Frederic Marès [Barcelona], núm. 16, 2012.
* ↑ «Niu Guerrer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Niwaella longibarba

Niwaella longibarba és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Cao'ejiang (Zhejiang, Xina).

## Referències

* ↑ Nalbant T. T. 1963. A study of the genera of Botiinae and Cobitinae (Pisces, Ostariophysi, Cobitidae). Trav. Mus. Hist. Nat. `Grigore Antipa' v. 4 (art. 11). 343-379.
* ↑ Chen, Y.-F. & Y.-X. Chen. 2005. Revision of the genus Niwaella in China (Pisces, Cobitidae), with description of two new species. J. Nat. Hist. v. 39 (núm. 19): 1641-1651.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Nothobranchius luekei

Nothobranchius luekei és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Tanzània.

## Referències

* 1 2 «Nothobranchius luekei» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Seegers, L. 1984. Nothobranchius luekei spec. nov., ein neuer Prachtgrundkärpfling aus Tanzania. Aquar. Terrar. Z. v. 37 (núm. 7): 248-252.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Nothobranchius symoensi

Nothobranchius symoensi és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo i Zàmbia.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Nothobranchius symoensi» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
* Wildekamp, R. H. 1978. Redescription of Nothobranchius brieni Poll 1938, and the description of three new Nothobranchius species (Pisces, Cyprinodontidae) from the province of Shaba, Zaïre. Rev. Zool. Afr. v. 92 (núm. 2): 341-354.
# Notiocharis femoralis

Notiocharis femoralis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: integument corporal de color marró; antenes amb l'escap molt llarg i prim; ales esveltes de 2,27-2,45 mm de llargària i 0,77-0,80 d'amplada.
* Femella: no ha estat encara descrita.

## Distribució geogràfica

Es troba a les illes Filipines: Luzon.

## Referències

* ↑ Eaton, A.E., 1913. The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology 2 15: 423-432 (425).
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L. W., 1965. A taxonomic study of Philippine Psychodidae (Diptera). Pacific Insects. 7: 815-902. «PDF». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 abril 2012].
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Notiocharis pallida

Notiocharis pallida és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: Nova Gal·les del Sud.

## Referències

* ↑ Eaton, A.E., 1913. The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology 2 15: 423-432 (425).
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 G. H. Satchell, 1953. The Australian Psychodidae (Diptera), part 1. Australian Journal of Zoology 1:357-418. «Enllaç».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Duckhouse, D. A., 1966. Psychodidae (Diptera, Nematocera) of Southern Australia: subfamily Psychodinae. Transactions of the Royal Entomological Society of London, 118: 153–220.
* ↑ Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. Pàgs. 166-179. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines. (174).
* ↑ Atlas of Living Australia (anglès)
* ↑ Australian Faunal Directory (anglès)
* ↑ Checklist to the Australian species - Psychodidae (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Notiocharis papuensis

Notiocharis papuensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* El mascle presenta l'edeagus tubular en vista dorsal, antenes de 0,59-0,71 mm de llargària i ales d'1,62-1,90 mm de longitud i 0,50-0,60 d'amplada.
* La femella és similar al mascle amb els lòbuls de la placa subgenital estretament lligats a la base, l'espermateca reticulada sobre la major part de la superfície, antenes de 0,71-0,76 mm de longitud i ales d'1,77-2,02 mm de llargada i 0,55-0,60 d'amplada.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Eaton, A.E., 1913. The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology 2 15: 423-432 (425).
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species (anglès)

## Bibliografia

* Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. Pàgs. 166-179. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines. (174).

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Notiocharis paxillosa

Notiocharis paxillosa és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* El mascle presenta taques als extrems de les ales, l'edeagus amb una forma quasi semblant a la d'una lira, antenes de 0,67-0,74 mm de llargària i ales d'1,62-1,85 mm de llargada i 0,55-0,62 d'amplada.
* La femella és similar al mascle amb els 2 lòbuls de la placa subgenital (en forma de "V" a l'àpex) àmpliament units per la base, antenes de 0,70-0,71 mm de longitud i ales d'1,87-1,95 mm de llargària i 0,62-0,65 d'amplada.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia: és un endemisme de Papua Occidental.

## Referències

* ↑ Eaton, A.E., 1913. The Percy Sladen Trust expedition to the Indian Ocean in 1905, under the leadership of Mr J. Stanley Gardiner, M.A. Vol. IV, núm. XXV. —Diptera, Psychodidae. Transactions of the Linnean Society of London Zoology 2 15: 423-432 (425).
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Papua Insects Foundation (anglès)
* ↑ Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. Pàgs. 166-179. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines. (174).
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Noturus albater

Noturus albater és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Missouri i Arkansas (Estats Units).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rafinesque C. S. 1818. Further account of discoveries in natural history, in the western states, made during a journey through the western region of the United States. Am. Monthly Mag. Crit. Rev. v. 4 (núm. 1). 39-42.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Noturus albater» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units). 784 pàg.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.