OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Climent de Gréixer

Sant Climent de Gréixer és una església romànica a l'entitat de població de Gréixer pertanyent al municipi de Ger a la comarca de la Baixa Cerdanya. Forma part de les moltes parròquies documentades a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell l'any 839. Se sap que el 20 d'abril del 888, el comte Guifré, al construir el cenobi de Santa Maria de Ripoll, va fer donació al mateix, del poble i església de Gréixer.
La població de Gréixer va patir un atac de les tropes de G. Blanc, R. Sadurní i G. d'Aragall, que el van incendiar a principis de 1261. Un mes més tard eren absolts pel veguer de la Cerdanya i el Conflent. De ben segur que l'església va patir seriosos desperfectes, ja que ha estat reconstruïda i modificada en diverses ocasions.

## Arquitectura

El temple té una sola nau, coberta amb una estructura de fusta, està capçada a l'est per un absis trapezoïdal, que sembla de construcció molt posterior a la resta del temple. D'aquesta mateixa època seria la sagristia adossada al costat sud de la capçalera i la torre campanar.
El més interessant és la porta d'accés, al mur sud, estava formada per un arc de mig punt fet amb quatre dovelles de pedra vermellosa, però en algun moment es va substituir la segona per l'esquerra, per dues dovelles més petites i de color clar.
L'aresta interior està aixamfranada i en ella hi ha esculpits diferents elements, concretament dos en cada dovella. En la primera dovella començant per l'esquerra veiem un cap barbut i una bola. En les dues noves petites dovelles hi ha dos caps barbuts i abundosa cabellera. S'hi representen dos caps esculpits en la tercera dovella, si bé són de factura molt més simple. A la darrera dovella hi ha dues boles, com la que hi ha a la imposta del costat dret. En els batents de la porta encara es conserva bona part de la ferramenta romànica.
Abans del 1936 hi havia a l'església fragments d'un baldaquí pintat pel Mestre de Soriguerola.
El frontal d'altar de fusta policromada d'aquest temple forma part del fons del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Es creu que va ser pintat el segon quart del segle xiv, quan després de la crema del temple, es va reconstruir i dotar novament d'elements decoratius i litúrgics.En la part central veiem al Pantocràtor, assegut en el seu tron del Regne dels Cels, representat amb els nombrosos estels que l'envolten. L'acompanyen els quatre símbols del Tetramorf. En els angles podem veure als apòstols Pere, Jaume, Pau i Andreu. En el marc exterior veiem unes concavitats, que de ben segur allotjaven boles policromades, imitant les pedres precioses dels frontals d'orfebreria.

## Vegeu també

* Art romànic de la Baixa Cerdanya

## Enllaços externs

* Maria Luisa Melero Moneo, La pintura sobre taula del gòtic lineal: frontals, laterals d'altar ...
* Els frontals d'altar romànics de Cerdanya. Per Alfred Pérez-Bastardas
# Districte de L'Esparra

El Districte de Lesparre-Médoc és un districte francès del departament de la Gironda, a la regió de la Nova Aquitània. Està format per 5 cantons i 51 municipis. El cap del districte és L'Esparra de Medoc.

## Cantons

* cantó de Castèthnau dau Medòc (incorporat l'u de maig de 2006)
* cantó de L'Esparra
* cantó de Paulhac
* cantó de Sent Laurenç dau Medòc
* cantó de Sent Vivian dau Medòc

## Vegeu també

* Cantons de la Gironda
# Estació de Parets del Vallès

Mapa sinòptic línia R3 :
Mapa sinòptic de la línia orbital ferroviària (en projecte) :
Parets del Vallès és una estació de ferrocarril propietat d'Adif situada a la població de Parets del Vallès, a la comarca del Vallès Oriental. L'estació es troba a la línia Barcelona-Ripoll, per on circulen trens de la línia R3 de Rodalies de Catalunya operats per Renfe Operadora.
Aquesta estació de l'antiga línia de Barcelona a Sant Joan de les Abadesses (actualment el tram Ripoll - Sant Joan és una via verda) va entrar en servei l'any 1886, quan es va obrir un nou ramal per evitar pagar un cànon a MZA per utilitzar la línia de Girona, des de Granollers Centre, per arribar a Barcelona. Aquest nou ramal de Sant Martí de Provençals a Llerona finalment només es va construir fins a Montcada, on enllaça amb la línia de Manresa.
L'any 2019 va registrar l'entrada de 387.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| L'Hospitalet de Llobregat | Mollet - Santa Rosa | | Granollers-Canovelles | Granollers-Canovelles La Garriga Vic |
| L'Hospitalet de Llobregat | Mollet - Santa Rosa | | Granollers-Canovelles | Ripoll / Ribes de Freser / La Tor de Querol¹ |
| Projectat |||||
| Mataró | Montmeló Nord | Línia Orbital | Mollet - Santa Rosa | Vilanova i la Geltrú |
¹ En aquesta estació paren els regionals cadenciats direcció Ripoll / Ribes de Freser / Puigcerdà / La Tor de Querol.

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R3». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 26 de març 2010. [Consulta: 22 juliol 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova. Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2019. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2024-03-28. [Consulta: 31 agost 2022].

## Vegeu també

* Viaducte de Parets del Vallès
* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Districte de Forcauquier

El Districte de Forcauquier és un districte francès del departament dels Alps de l'Alta Provença, a la regió de Provença-Alps-Costa Blava. Té 13 cantons i 87 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Forcauquier.

## Cantons

* cantó de Banon ;
* cantó de Forcauquier ;
* cantó de La Mota dau Caire ;
* cantó de Manòsca Nord ;
* cantó de Manòsca Sud-Est ;
* cantó de Manòsca Sud-Oest ;
* cantó de Noguièrs ;
* cantó de Peirueis ;
* cantó de Ralhana ;
* cantó de Sant Estève deis Orgues ;
* cantó de Sisteron ;
* cantó de Turriás ;
* cantó de Volona.

## Vegeu també

* Cantons dels Alps de l'Alta Provença
# Vanacampus vercoi

Vanacampus vercoi és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical que viu entre 2-3 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia Meridional.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1951. New fish names and records. Proc. R. Zool. Soc. N. S. W. v. for 1949-1950. 61-68.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Waite, E. R. & H. M. Hale. 1921. Review of the Lophobranchiate fishes (pipe-fishes and sea-horses) of South Australia. Rec. S. Aust. Mus. (Adelaide) v. 1 (núm. 4): 293-324.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Districte de Nantua

El Districte de Nantua és un dels quatre districtes del departament francès de l'Ain, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 7 cantons i 64 municipis, el cap cantonal és la sotsprefectura de Nantua.

## Cantons

cantó de Bellegarde-sur-Valserine - cantó de Brénod - cantó d'Izernore - cantó de Nantua - cantó d'Oyonnax-Nord - cantó d'Oyonnax-Sud - cantó de Poncin

## Vegeu també

* Cantons de l'Ain
# Vanderhorstia attenuata

Vanderhorstia attenuata és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i bentopelàgic que viu entre 38-48 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Salomó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1949. Forty-two fishes new to South Africa, with notes on others. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 12) v. 2 (núm. 14). 97-111.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 2007. Descriptions of four new shrimpgobies of the genus Vanderhorstia from the western Pacific. aqua International Journal of Ichthyology, 12 (3): 89-100.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Vanderhorstia auronotata

Vanderhorstia auronotata és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 2,83 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i bentopelàgic que viu entre 20-24 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1949. Forty-two fishes new to South Africa, with notes on others. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 12) v. 2 (núm. 14). 97-111.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 2007. Descriptions of four new shrimpgobies of the genus Vanderhorstia from the western Pacific. aqua International Journal of Ichthyology, 12 (3): 89-100.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Vanderhorstia bella

Vanderhorstia bella és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,1 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 26.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu fins als 8 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Fiji.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1949. Forty-two fishes new to South Africa, with notes on others. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 12) v. 2 (núm. 14). 97-111.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Greenfield, D.W. i K.R. Longenecker, 2005. Vanderhorstia bella, a new goby from Fiji (Teleostei: Gobiidae). Proc. Calif. Acad. Sci. 56(32):619-623.
# Vanderhorstia rapa

Vanderhorstia rapa és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 5,03 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 25-50 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó: costa sud-occidental de Shikoku i les Illes Izu.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1949. Forty-two fishes new to South Africa, with notes on others. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 12) v. 2 (núm. 14). 97-111.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Iwata, Shibukawa & Ohnishi. 2007. Bulletin of the National Museum of Nature and Science, Ser. A, Suppl., (1): 185-205.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Districte de Sant Flor

El Districte de Sant Flor és un dels tres districtes del departament francès de Cantal, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 9 cantons i 109 municipis. El cap és la sotsprefectura de Sant Flor.

## Cantons

cantó d'Alancha, cantó de Chaldasaigas, cantó de Condat, cantó de Massiac, Cantó de Murat, cantó de Pèirafòrt, cantó de Ruenas de Marjarida, cantó de Sant Flor Nord, cantó de Sant Flor Sud

## Vegeu també

* Cantons del Cantal
# Vanmanenia lineata

Vanmanenia lineata és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Hora S. L. 1932. Classification, bionomics and evolution of homalopterid fishes. Mem. Indian Mus. v. 12 (núm. 2). 263-330.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (editors) 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
# Districte de Tièrn

El Districte de Tièrn és un dels 5 districtes del departament francès del Puèi Domat, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. Té 6 cantons i 43 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Tièrn.

## Cantons

cantó de Casteldon - cantó de Corpièra - cantó de Lesós - cantó de Maringas - cantó de Sant Romièg sus Duròla - cantó de Tièrn

## Vegeu també

* Cantons del Puèi Domat
# Vanneaugobius pruvoti

Vanneaugobius pruvoti és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes. Els mascles poden assolir 3,9 cm de longitud total. És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 60-270 m de fondària. Es troba a les Illes Canàries (Gran Canària i Tenerife) i les Illes Balears. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Brownell C. L., 1978. Vanneaugobius dollfusi, a new genus and species of small gobiid with divided ventrals from Morocco (Pisces: Gobiodei). Trans. R. Soc. S. Africa v. 43 (pt 2). 135-145.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Fage, L., 1907. Essai sur la faune des poissons des îles Baléares et description de quelques espèces nouvelles. Arch. Zool. Expér. Gén. v. 7 (núm. 2): 69-93, Pl. 6.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Louisy, P., 2001. Guide d'identification des poissons marins. Europe et Méditerranée. París: Eds. Eugène Ulmer.

## Bibliografia

* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.
# Districte de Lo Buçon

El Districte de Lo Buçon és un dels dos districtes del departament de la Cruesa, a la regió de la Nova Aquitània. Té 12 cantons i 118 municipis; el cap cantonal és la sotsprefectura de Lo Buçon.

## Cantons

cantó de Lo Buçon - cantó d'Ausança - cantó de Bèla Garda - cantó de Chambon - cantó de Charnalhas - cantó de La Cortina - cantó de Cròc - cantó d'Evaus - cantó de Falatin - cantó de Genciòus e Pijairòu - cantó de Roièra - cantó de Sent Soupise las Chams

## Vegeu també

* Cantons de la Cruesa.
* Brossa (Cruesa).
* Saint-Priest (Cruesa).
* Saint-Loup (Cruesa).
* La Masèira.
# Districte d'Ussel

El Districte d'Ussel és un dels tres districtes del departament francès de la Corresa a la regió de la Nova Aquitània. Està compost per 8 cantons i 69 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura d'Ussèl.

## Cantons

cantó de Bòrt - cantó de Bujac - cantó d'Eiguranda - cantó de Maismac - cantó de Nòu Vic - cantó de Saurnac - cantó d'Ussel Est - cantó d'Ussel Oest

## Vegeu també

* Cantons de la Corresa
# Castell de Pontils

El castell de Pontils és un Bé Cultural d’Interès Nacional inclòs en l’Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Actualment només en queden restes. La construcció original era de planta rectangular (32 x 35 metres aprox.), delimitada per una muralla. Al bell mig d’aquest espai s'hi alçava una torre circular. A l’extrem sud del recinte es conserven les restes d’un edifici; segons Marina Miquel, Josep Santesmases i Dolors Saumell, es tracta d’una antiga església. De la façana principal en van ser robades una finestra i les dovelles de l’art de mig punt de la porta d’accés. Enfront d’aquesta façana va identificar-se una necròpoli.

## Història

La primera referència documental del castell de Pontils es remunta a 976, quan consta com a terme limítrof del castell de Queralt. No torna a referenciar-se fins als documents de venda del castell de Montclar (1030 i 1033). A mitjans del segle XI pertanyia als comtes de Barcelona. Ermessenda, vídua del comte Ramon Borrell, ven el castell al seu net Ramon Berenguer I i Almodis (1057). Els Castelló, convertits en feudataris el 1062, es mantenen lligats a la fortificació durant tota la baixa edat mitjana.
El 1344, Pere III el Cerimoniós reclama als castlans de Pontils que li prestin homenatge, en el marc de la guerra que mantenia contra el reu Jaume de Mallorca-Rosselló.
A l'edat moderna, la jurisdicció va passar a mans dels comtes de Savallà, i posteriorment dels marquesos d'Aitona, que en mantingueren la possessió fins a la desamortització de Mendizábal. El 1648, en el marc de la Guerra dels Segadors, les tropes castellanes van malmetre el castell.

## Referències

* 1 2 3 Miquel, Marina; Santesmases, Josep; Saumell, Dolors. Els castells del Gaià. Valls: Cossetània Edicions, Institut d'Estudis Vallencs i Centre d'Estudis del Gaià, 1999, p. 83-85. ISBN 84-89890-37-4.
* ↑ Serra Masdeu, Anna Isabel «De l’esplendor arquitectònic a l’abandonament: el cas de l’església parroquial de Santa Perpètua de Gaià (inici segle XIX)». Aplec de Treballs, n.38, 2020, pàg. 231.
* ↑ «Castell de Pontils». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juny 2012].
* ↑ «Castell de Pontils - Pontils». Patrimoni Arquitectònic de la Conca de Barberà. [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ Planas de Martí, Ignasi. L'Alt Gaià, entre la Segarra i el Camp. Valls: Cossetània Edicions, 1999, p. 52. ISBN 84-89890-40-4.
# Casa Josep Ferrer i Torralbas

La Casa Josep Ferrer i Torralbas, anomenada originalment Villa Anita en honor de la dona del seu propietari, la cubana Ana Dalmau Portuondo (neta dels comtes de Santa Inés), és un edifici d'estil eclèctic de la garrafenca vila de Sitges. Està situat al número 33 del carrer Santiago Rusiñol. Va ser bastit el 1900 per l'arquitecte Gaietà Buïgas i Monravà. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici consta de planta baixa, un pis i golfes. Presenta una composició simètrica i es compon de tres cossos, el central dels quals es troba en un segon pla. A la planta baixa d'aquest cos principal es troba la porta d'accés, precedida per un vestíbul amb un gran arc escarser. A la part superior d'aquest vestíbul hi ha una terrassa, a la qual donen les tres obertures allindanades del primer pis. A pis de les golfes hi ha una finestra d'arc de mig punt. El dos cossos laterals presenten obertures rectangulars a les dues plantes principals. Les cobertes són a dues vessants i la del cos central és perpendicular a les altres dues i paral·lela a la línea de façana.

## Història

La casa va ser una comanda de Josep Ferrer i Torralbas (1848-1919), un sitgetà que s'establí a Santiago de Cuba i es dedicà al negoci de les mines. A Catalunya va ser un dels socis fundacionals del "Vichy Catalán" i primer president d'aquesta societat. El seu germà Càstul Ferrer també emigrà a Cuba on, a més dedicar-se al comerç i a la mineria, ocupà diversos càrrecs públics i militars. Aquest edifici va ser construït l'any 1900 segons projecte de Gaietà Buïgas i Monravà, seguint l'estètica de l'eclecticisme amb predomini fonamentalment dels elements d'inspiració gòtica. És una de les tres obres sitgetanes més importants d'aquest arquitecte, juntament amb Can Virella i Can Blai. En el seu origen, l'edifici es trobava envoltat d'un ampli jardí, desaparegut en l'actualitat i substituït per altres edificacions. Actualment propietat de la familia Andreu.

## Referències

* 1 2 «Casa Josep Ferrer i Torralbas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ Els socis fundacionals foren Josep Ferrer, Josep Serradell i Amich, Bonaventura Blay i Milà i Josep Vias i Camps, que s'uniren a la societat fundada per Modest Furest i Roca
* ↑ Manent i Segimon (dir.), Albert. Diccionari dels catalans d'Amèrica. Comissió Amèrica i Catalunya 1992, 1992, p. 318. ISBN 8439324545.

## Bibliografia

* Servei del Patrimoni Arquitectònic El Baix Penedès. El Garraf Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1991. Col. Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya 3. ISBN 84-393-1227-X
* Isabel Coll Arquitectura de Sitges 1800-1930 Sitges: Ajuntament, 2001. Segona edició ISBN 84-931852-0-5

## Enllaços externs

* Fitxa de la Cas Josep Ferer i Torralbas
* Fundació del "Vichy Catalán" Arxivat 2008-06-08 a Wayback Machine.
# Districte de Ròchafòrt

El Districte de Rochefort és un dels cinc districtes del departament francès del Charente Marítim, a la regió de la Nova Aquitània. Té 13 cantons (Aigrefeuille-d'Aunis, Le Château-d'Oléron, Marennes, Rochefort-Centre, Rochefort-Nord, Rochefort-Sud, Royan-Est, Royan-Oest, Saint-Agnant, Saint-Pierre-d'Oléron, Surgères, Tonnay-Charente, La Tremblade) i 79 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Ròchafòrt.

## Evolució demogràfica

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | - | - | - | - | - | - | 114.222 | 127.555 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 135.211 | 139.934 | 142.794 | 147.331 | 153.256 | 161.340 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
Histograma (elaboració gràfica per Wikipèdia)

## Referències

* ↑ site de l'Insee

## Vegeu també

* Cantons de Charente Marítim
# Districte de Saintes

El Districte de Saintes és un dels cinc districtes del departament francès del Charente Marítim, a la regió de la Nova Aquitània. Té 9 cantons i 107 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Saintes.

## Cantons

cantó de Burie - cantó de Cozes - cantó de Gémozac - cantó de Pons - cantó de Saintes-Est - cantó de Saintes-Nord - cantó de Saintes-Oest - cantó de Saint-Porchaire - cantó de Saujon

## Evolució demogràfica

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | - | - | - | - | - | - | 90.028 | 92.010 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 92.915 | 94.408 | 96.078 | 99.486 | 104.486 | 108.989 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
Histograma (elaboració gràfica per Wikipèdia)

## Referències

* ↑ Web de l'Insee

## Vegeu també

* Cantons del Charente Marítim