OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vil·la romana de Can Terrers

La vil·la romana de Can Terrers, a l'entrada sud de l'actual població de la Garriga, són les restes d'un assentament rural romà amb termes.
Ubicada al sud del terme municipal, es va construir al segle i aC. Era un edifici d'uns dos-cents metres quadrats i, pel seu bon estat de conservació, es considera un dels assentaments rurals d'època romana més rellevants del patrimoni cultural català.
L'edifici és distribuït en sis estances principals: el vestidor o apodyterium, la sala tèbia o tepidarium, la sala calenta o caldarium, la sauna o sudatorium, la piscina d'aigua freda o frigidarium i el forn on hi havia les instal·lacions de la calefacció subterrània dels banys, coneguda amb el nom d'hypocaustum.
El dia 9 d'abril del 2001, la Generalitat de Catalunya va declarar la vil·la Bé Cultural d'Interès Nacional, en la categoria de zona arqueològica. Amb aquesta declaració, les ruïnes de Can Terrers s'equiparen a conjunts monumentals romans tan importants com el fòrum de Tarragona o la ciutat romana d'Empúries.
Al Museu Episcopal de Vic es conserva un fragment de mosaic procedent d'aquesta vil·la, que representa el rostre d'una figura femenina amb vel dins d'un quadre negre en disposició romboidal que va formar part d'una composició sobre les quatre estacions amb figures a les cantonades. El cap envelat suggereix la iconografia de l'hivern. La mena de figura, els accessoris, el tractament del volum amb les ombres, així com la disposició de les tessel·les que segueixen la direcció del marc i no de la figura, caracteritzen l'obra com un estil propi dels tallers locals d'època severiana.
Són d'accés lliure.

## Referències

* ↑ «Presentació i fotos de les Restes arqueològiques». Arxivat de l'original el 2014-12-05. [Consulta: 30 novembre 2014].
* ↑ Informació sobre la resolució de declaració de Bé Cultural d'Interès Nacional
* ↑ Registre de la declaració
* ↑ «Les viles termals, molt més que aigua calenta». Descobrir. [Consulta: 12 juny 2024].

## Vegeu també

Llista de jaciments arqueològics de Catalunya
# Trio per a piano

Un trio per a piano és un grup format per un piano i dos altres instruments, que solen ser un violí i un violoncel, o una obra musical escrita per a aquest grup. És una de les formacions més comunes en la música de cambra clàssica. El terme també pot al·ludir a un grup de música que toqui regularment aquest repertori.
Durant el Classicisme, el trio per a piano va patir una profunda transformació de la mà de Haydn, aportant diferents matisos i contrasts al conjunt, agregant en algunes ocasions veus o instruments com la flauta.
En mans de Mozart, el tradicional tractament dels instruments, en què el diàleg entre piano i violí és la base de l'estructura estant el violoncel relegat a un paper secundari de doblatge de la mà esquerra del piano, passa a convertir-se en un actor vital i participatiu, com queda demostrat en les seves últimes aportacions al gènere.
Queda constància també en l'obra mozartiana una aportació única al gènere, combinant el clarinet i la viola amb el piano, fixant un precedent per a futures experimentacions, com més tard faria Brahms amb el seu trio amb clarinet, violoncel i piano en La menor.
En mans de Beethoven, el trio per a piano assenta precedents per a tota una generació de futurs compositors, arribant a convertir-se, juntament amb el quartet de corda en un vehicle ideal per a la sensibilitat romàntica, com demostren el seus trios "Fantasma" Op. 70 n. 1 i "Archiduque" Op. 97, i en el cas de Schubert els trios D 898 i D 929.

## Desambiguació

El trio per a piano no s'ha de confondre amb un estil de tocar el mateix piano amb sis mans (tres persones). Aquest estil es pot trobar en algunes peces complicades, com L'ombra feixuga de Mishima o en arranjaments d'algunes simfonies.

## Referències

* ↑ «Trío en Re Mayor, Op. 70, No. 1, "Fantasma" (Ludwig van Beethoven)» (en castellà). laphil.com. [Consulta: 21 desembre 2020].
* ↑ «Mishima - L'ombra feixuga». YouTube, 2012. [Consulta: 21 desembre 2020].
* ↑ «Category:For piano 6 hands (arr)». IMSLP. [Consulta: 21 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Obres per a piano de Haydn, inclosos els trios, les seves dates, obres no autèntiques, dedicatòries i altra informació
# Trio per a piano (Weinberg)

El Trio per a piano, op. 24, va ser compost per Mieczysław Weinberg el 1945. L'estrena es va celebrar el 9 de gener de 1947 juntament amb dos membres del Quartet Beethoven: el violinista Dmitri Tsiganov (violí) i el violoncel·lista Serguei Xirinski.

## Moviments

* I. Preludi i ària. Larghetto
* II. Toccata. Allegro
* III. Poema. Moderato
* IV. Finale. Allegro moderato

## Origen i context

Weinberg va arribar el 1943 a Moscou com a refugiat. De seguida va conèixer a Xostakóvitx, amb qui va compartir amistat i inquietuds musicals. La influència recíproca entre els dos té un clar reflex en dues peces compostes en dates molt properes l'un de l'altre: el Trio per a piano núm. 2 de Xostakóvitx (1944) i en el Trio per a piano de Weinberg (1945). Tots dos tenen quatre moviments disposats de manera similar (suaus els senars, més agitats els parells), d'una extensió semblant i amb un estil i tensió dramàtica coincident.
El Trio per a piano de Weinberg va ser compost el 1945, un any particularment productiu en la carrera del músic, durant el qual es van gestar també pàgines vocals com les Tres romances, op. 22, de Mickiewicz i les Sis romances, op. 25, per veu i piano; obres pianístiques com Cançons infantils núm. 3, op. 23; i orquestrals com Suite per a petita orquestra, op. 26; però, sobretot, inclou el Quartet de corda núm. 4, op. 20, la Sonata núm. 1 per a violoncel i piano, op. 21, el Quartet de corda núm. 5, op. 27, la Sonata per a clarinet i piano, op. 28 i les Dotze miniatures per a flauta i piano, op. 29.

## Referències

* ↑ Blumina, Elisaveta. «Ressenya del disc» (en anglès). CPO. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «Weinberg y Shostakóvich» (en castellà). Fundació March. [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ Viana, Juan Manuel. «Programa de mà» (en castellà). Fundació març. [Consulta: 12 maig 2020].
# Sos de Pèrgam

Sos de Pèrgam (en llatí Sosus, en grec antic Σῶσος era un artista de Pèrgam que treballava els mosaics i que segons Plini va ser el més cèlebre de tots els que van practicar aquest art.
Va fer un paviment d'una habitació a Pèrgam de gran importància artística, on va imitar, amb còdols poc acolorits, el terra d'un menjador sense escombrar després d'un banquet que van anomenar ἀσάρωτος οῖκος (casa desendreçada), on estaven perfectament representades les restes de l'àpat que havien caigut, i on s'hi veia un recipient anomenat crater ple d'aigua on bevia un colom, i l'aigua reflectia el seu cap, amb altres coloms a la vora.
Una còpia imperfecta del mateix mosaic es va trobar a la vil·la Adriana a Tívoli el 1737 i una còpia molt millor a Nàpols el 1833. No se sap la seva època ni l'origen de Sos, però va viure després del període alexandrí quan la pintura va començar a declinar i l'art va esdevenir un element únicament de luxe, i quan els petits detalls es valoraven molt més que qualsevol altra qualitat.

## Referències

* ↑ 1.Sosus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 887
# Triphoturus oculeum

Triphoturus oculeum és una espècie de peix de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 770-3.243 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa pacífica de Mèxic.

## Referències

* ↑ Fraser-Brunner, A., 1949. A classification of the fishes of the family Myctophidae. Proceedings of the Zoological Society of London. v. 118 (pt 4): 1019-1106, Pl. 1.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Triphoturus oculeum». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hulley, P.A., 1984. Myctophidae. p. 429-483. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* Hulley, P. A., 1986: A taxonomic review of the lanternfish genus Triphoturus Fraser-Brunner, 1949 (Myctophidae, Osteichthyes). Annals of the South African Museum v. 97 (núm. 4): 71-95.
* Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., 1979. Nominal genera and species of lanternfishes (Family Myctophidae). Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County, 322:1-28.
* Paxton, J.R. i P.A. Hulley, 1999. Myctophidae. Lanternfishes. p. 1957-1964. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Meditrinàlia

Meditrinàlia er un dels festivals romans que se celebrava l'11 d'octubre i estava connectat amb el cultiu de la vinya. Els únics autors antics que van escriure sobre aquesta festivitat són Marc Terenci Varró i Sext Pompeu Fest però no aporten una informació aclaridora.

## Etimologia

Segons Fest el nom procediria de Meditrina o Meditrinæ, una de les filles del déu de la medicina, Esculapi, i que voldria dir també «sala per fer medecines», procedent de l'arrel medeor- («guarir»). Marc Terenci Varró diu que en el seu temps el sentit de la festa s'havia perdut, i ell proposava que l'objectiu era dedicar un dia a l'energia curadora del vi nou, sense especificar en nom e quin déu es feien les libacions.

## Activitats

El dia de la festa, als pobles del Latium es començava a tastar el vi nou (mustum) i s'oferien libacions als déus. Quan es tastava el vi es pronunciaven les paraules vetus novum viinun bibo, novo veteri morbo medeor, («Bec vi vell i nou, posant remei a un mal antic i nou»). El most es feia reduir fent-lo bullir i aromatitzant-lo amb altres ingredients, i el resultat era una beguda alcohòlica dolça que es feia servir per ajudar a guarir malalties.
Com que coincidia amb el començament de la verema, es feia una libació al déu Líber, segons consta als Fasti Amiterninum, un calendari de l'època de Tiberi; mentre que als Fasti fratrum Arvalium, les actes dels fratres arvales, consta com a feriae Iovi (festa en honor de Júpiter), per tant, es pot considerar que la Meditrinàlia igual com la Vinàlia eren celebracions en honor d'aquest déu.

## Referències

* ↑ A. Degrassi (dr.): Inscriptiones Italiae, Roma, 1963, volum 13,2, pàg. 519
* ↑ Marc Terenci Varró, De lingua latina VI, 21
* ↑ Howard Hayes Scullard, Festivals and Ceremonies of the Roman Republic, Londres, Thames & Hudson, 1981, p. 142, ISBN 0-8014-1402-4
* ↑ Pau Diaca, Epitoma Festi 110 L
* ↑ Pau Diaca, Epitoma Festi 423 L; Columel·la, De re rustica 12,18,4

## Bibliografia

* Attilio Mastrocinque. "Meditrinalia", en: "Der Neue Pauly", volum 7. Stuttgart: ed. Metzler, 1999. [[Special:BookSources/ISBN 3-476-01477-0|ISBN ISBN 3-476-01477-0]].
* Franz Bömer. "Iuppiter und die römischen Weinfeste". "Rheinisches Museum für Philologie", nº 90, 1941.
* Rudolf Peter. "Meditrina". Leipzig: en: Wilhelm Heinrich Roscher (dr.):"Ausführliches Lexikon der griechischen und römischen Mythologie" volum 2,2, 1897.

## Enllaços externs

* Gioacchino Mancini, "Enciiclopèdia italiana", 1934,
# Triplophysa aquaecaeruleae

Triplophysa aquaecaeruleae és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Rendahl, H. 1933. Studien über innerasiatische Fische. Ark. Zool. v. 25 A (núm. 11): 1-51.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Prokofiev, A. M. 2001. Four new species of the Triplophysa stoliczkai-complex from China (Pisces: Cypriniformes: Balitoridae). Zoosyst. Rossica v. 10 (núm. 1): 193-207.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Triplophysa bleekeri

Triplophysa bleekeri és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Rendahl, H. 1933. Studien über innerasiatische Fische. Ark. Zool. v. 25 A (núm. 11): 1-51.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Wu, Y. i C. Wu 1992. The fishes of the Qinghai-Xizang Plateau. Sichuan Publishing House of Science & Technology, Chengdu, Xina. 599 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Sauvage, H. E. & P. Dabry de Thiersant. 1874. Notes sur les poissons des eaux douces de la Chine. Ann. Sci. Nat., Paris (Zool.) (Sér. 6) v. 1 (art. 5): 1-18.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Triplophysa brahui

Triplophysa brahui és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Pakistan (Balutxistan) i l'Afganistan.

## Referències

* ↑ Nalbant, T.T. i P.G. Bianco 1998. The loaches of Iran and adjacent regions with description of six new species (Cobitoidea). Ital. J. Zool. 65:109-125.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zugmayer, E. 1912. Eight new fishes from Baluchistan. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 8) v. 10 (núm. 60): 595-599.
# Azrou

Azrou (amazic estàndard marroquí: ⴰⵣⵔⵓ, Azru; àrab: أزرو, Azrū) és un municipi de la província d'Ifrane, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 54.350 persones. Es troba a 17 km d'Ifrane i 89 km al sud de Fes. La ciutat deu el seu nom a una gran roca al mig de la ciutat, que en tamazic es diu azru.

## Agermanaments

La ciutat ha signat protocols de cooperació i agermanament amb:
* Blois, des de 2011.
* Melle, des de 1996.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ Agermanament amb Blois (francès)
# Triplophysa gejiuensis

Triplophysa gejiuensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Cos nu i sense pigments.
* Els mascles poden assolir els 5,2 cm de longitud total.
* Ulls vestigials.
* 3 parells de barbetes sensorials.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un pèix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima subtropical (25°N-21°N), el qual es troba a la Xina (Yunnan).

## Referències

* ↑ Rendahl, H. 1933. Studien über innerasiatische Fische. Ark. Zool. v. 25 A (núm. 11): 1-51.
* 1 2 Chu, S.-L. & Y.-R. Chen, 1979. A new blind cobitid fish (Pisces, Cypriniformes) from subterranean waters in Yunnan, China. Acta Zool. Sin. v. 25 (núm. 3): 285-287.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Zhou, W. i G.-H. Cui, 1997. Fishes of the genus Triplophysa (Cypriniformes: Balitoridae) in the Yuanjiang (Upper Red River) basin of Yunnan, China, with description of a new species. Ichthyol. Explor. Freshwat. 8(2):177-184.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Hwang, H.C., I.Y. Chen i P.C. Yueh, 1988. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 2 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, la Xina. 201 p.
* ↑ Zheng, L.-P., L.-N. Du, X.-Y. Chen i J.-X. Ynag, 2009. A new species of genus Triplophysa (Nemacheilinae: Balitoridae), Triplophysa longipectoralis sp. nov, from Guangxi, China. Environ. Biol. Fish. 85(3):221-227.
* ↑ Zhu, S.-Q., 1995. Synopsis of freshwater fishes of China. Jiangsu Science and Technology Publishing House i-v + 1-549.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* ION (anglès)
# Triplophysa gerzeensis

Triplophysa gerzeensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Rendahl, H. 1933. Studien über innerasiatische Fische. Ark. Zool. v. 25 A (núm. 11): 1-51.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Cao, W.-X. & S.-Q. Zhu. 1988. Two new species of the genus Triplophysa from Qinghai-Xizang Plateau, China (Cypriniformes: Cobitidae). Acta Zootaxon. Sin. v. 13 (núm. 2): 201-204.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zhang, C.G., B. Cai i T.-Q. Xu 1995. Fishes and fish resources in Xizang, China. Fishes and fish resources in Xizang, China. 162 p.
# Respiració cel·lular

La respiració cel·lular és la degradació total, per mitjà de l'oxidació, d'algunes substàncies orgàniques fins a matèria inorgànica per alliberar energia. El combustible pot ser la glucosa, un àcid gras o d'altres molècules orgàniques com aminoàcids o cossos cetònics. En el cas dels éssers humans, i dels animals en general, el carburant s'obté mitjançant la digestió i arriba a les cèl·lules a través del sistema circulatori. En el cas de les plantes, sovint prové de la degradació de la glucosa, sacarosa i midó obtinguts al procés de la fotosíntesi. El comburent habitualment és l'oxigen. En el cas dels éssers humans i en la majoria dels vertebrats, l'oxigen s'extreu de l'aire mitjançant l'acció dels pulmons o de les brànquies i també arriba a les cèl·lules gràcies al transport per la via sanguínia, viatjant fixat en l'hemoglobina que hi ha en els eritròcits (glòbuls vermells). Aquesta reacció d'oxidació produeix dos subproductes:
* Diòxid de carboni (CO₂), que és evacuat per la circulació sanguínia, per on viatja dissolt en el plasma.
* Aigua (H₂O).
En les cèl·lules eucariotes la respiració es realitza en els mitocondris i passa en tres etapes:
* Oxidació de l'àcid pirúvic (descarboxilació oxidativa).
* Cicle dels àcids tricarboxílics (cicle de Krebs).
* Cadena respiratòria i fosforilació oxidativa de l'ADP a ATP.
La respiració cel·lular és una part del metabolisme, concretament del catabolisme, en la qual l'energia continguda en diferents biomolècules, com els glúcids, és alliberada de manera controlada. Durant la respiració una part de l'energia lliure despresa en aquestes reaccions exotèrmiques, és incorporada a la molècula d'ATP, que pot ser a continuació utilitzat en els processos biològics, com són els de manteniment i desenvolupament de l'organisme.

## Tipus de respiració

* Respiració aeròbica: Fa ús de l'O₂ com acceptor últim dels electrons despresos de les substàncies orgàniques. Se'n diu aerobis als organismes que usen O₂.
* Respiració anaeròbica: No intervé l'oxigen, sinó que s'utilitzen altres acceptors finals d'electrons, molt variats, generalment minerals i, sovint, subproductes del metabolisme d'altres organismes. Un exemple d'acceptor és l'ió sulfat (SO₄$^{2-}$), que en el procés queda reduït a àcid sulfhídric H₂S:
       $10\ H^{+}+SO_{4}^{2-}+8e^{-}\to H_{2}S+4H_{2}O$
La respiració anaeròbica és exclusiva de procariotes habitants sobretot de sòls i sediments. Alguns d'aquests processos són importants en els cicles biogeoquímics dels elements. No s'ha de confondre la respiració anaeròbia amb la fermentació, que és molt més simple i en què no es produeix transferència d'electrons en la cadena respiratòria (cadena transportadora d'electrons).
# Triplophysa kaznakowi

Triplophysa kaznakowi és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Rendahl, H. 1933. Studien über innerasiatische Fische. Ark. Zool. v. 25 A (núm. 11): 1-51.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Prokofiev, A. M. 2004. Revision of the species-complex of Triplophysa labiata with description of a new species, Triplophysa kaznakowi sp. n. (Osteichthyes, Balitoridae, Nemacheilinae). Senckenb. Biol. v. 83 (núm. 2): 181-208.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Triplophysa laticeps

Triplophysa laticeps és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zhou, W. & G.-H. Cui. 1997. Fishes of the genus Triplophysa (Cypriniformes: Balitoridae) in the Yuanjiang (upper Red River) basin of Yunnan, China, with description of a new species. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 8 (núm. 2): 177-183.