OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Noturus stigmosus

Noturus stigmosus és una espècie de peix de la família dels ictalúrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rafinesque C. S. 1818. Further account of discoveries in natural history, in the western states, made during a journey through the western region of the United States. Am. Monthly Mag. Crit. Rev. v. 4 (núm. 1). 39-42.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Burgess, W.E. 1989. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units). 784 pàg.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Torrent de Sauva Negra

El torrent de Sauva Negra és un curs d'aigua dels termes municipals de Balenyà i de Centelles, a la comarca d'Osona, i de Castellcir, a la comarca del Moianès.

## Terme municipal de Balenyà i termenal entre Balenyà i Centelles

Es forma al nord de la Torre Estrada, a migdia dels Plans de Puig-alt, des d'on davalla cap al sud-oest, seguint de forma paral·lela pel costat de llevant el Camí vell de la Torre Estrada. Al cap de pocs metres travessa aquest camí, però continua paral·lel, ara pel costat de ponent. El torrent passa per sota i a llevant de Puig-alt, deixa la Solella de Puig-alt a l'est, i s'adreça cap a migdia fins a prop i a ponent de Santa Maria Savall. Just en aquest lloc el torrent comença a fer de termenal entre Balenyà i Centelles. Poc després de rebre per la dreta el torrent de Rocallisa deixa aquest paper de termenal i entra del tot dins del terme de Castellcir a l'extrem sud-oriental del Serrat de la Cua de Gall.

## Terme municipal de Castellcir

En entrar en el terme de Castellcir, el torrent troba a l'esquerra la Font de Sauva Negra, recorre el costat nord de la Sauva Negra i al cap de poc rep per la dreta el torrent del Soler a la Teuleria. El torrent continua cap al sud-oest, resseguint l'extrem occidental de la Sauva Negra, passa pel Pou Cavaller, més tard pel Pas de la Casanova, fins que, a migdia de la Penyora, a l'indret del Pas de la Tuna, prop d'on hi havia hagut la masia de la Tuna, just on hi ha la Font de la Tuna, es transforma en la Riera de Castellcir.
En aquest curt recorregut recorre un dels paratges més cercats pels excursionistes i amants de la natura en general; està inclòs en nombroses rutes, sobretot de senderisme.

## Referències

* ↑ «Pàgina web de l'Ajuntament de Castellcir». Arxivat de l'original el 2011-09-03. [Consulta: 17 juny 2011].

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* El torrent de Sauva Negra en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; el topònim no surt en el mapa
# De Pinte

De Pinte és un municipi belga de la província de Flandes Oriental a la regió de Flandes. Està compost per les seccions de De Pinte i Zevergem.

## Seccions

| # | Nom | Extensió | Població |
| I | De Pinte | 8,85 | |
| II | Zevergem | 9,13 | |

## Situació

* a. Sint-Denijs-Westrem (Gant)
* b. Zwijnaarde (Gant)
* c. Schelderode (Merelbeke)
* d. Melsen (Merelbeke)
* e. Vurste (Gavere)
* f. Eke (Nazareth)
* g. Nazareth
* h. Deurle (Sint-Martens-Latem)
* i. Sint-Martens-Latem

## Agermanaments

* Freiamt (Alemanya)
# Thorvald Otterstrom

Thorvald Otterstrom, també Otterstrøm (Copenhaguen, 17 de juliol de 1868 - Chicago (Estats Units) 16 d'agost de 1942) fou un compositor danès nacionalitzat nord-americà.
Estudià a Sant Petersburg i el 1892 es traslladà a Chicago.
És autor d'un quintet per a piano i instruments de corda, 24 preludis i fugues, sis estudis de concert per a piano, melodies vocals, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 40, pàg. 1059 (ISBN 84-239-4540-5)
# Heraclides de Tarent (arquitecte)

Heraclides de Tarent (llatí: Heracleides, en grec antic: Ἡρακλείδης) va ser un arquitecte d'entre els principals consellers del rei Filip V de Macedònia, nascut a Tàrent.
Es diu que com a arquitecte havia restaurat la muralla de la seva ciutat natal, llavors en mans d'Hanníbal. Va ser acusat de voler lliurar la ciutat als romans, i va haver de fugir al campament romà on aviat es va fer sospitós d'estar en contacte amb Hanníbal i la guarnició cartaginesa, i finalment va creure prudent deixar Itàlia i va fugir al Regne de Macedònia on la seva habilitat i astúcia el va portar a ser conseller del rei.
Va fer veure que havia estat desterrat pel rei macedoni i va anar a Rodes on, quan va tenir la confiança dels rodis, va aconseguir incendiar el seu arsenal i part de la flota. Llavors va aconsellar al rei de fer matar cinc dels membres del seu consell d'estat. Però amb aquestes i altres mesures el rei es va fer impopular, i va haver de cedir a les peticions dels seus súbdits de destituir a Heraclides, i el va fer empresonar l'any 199 aC. La seva sort final és desconeguda.

## Referències

* ↑ 12.Heracleides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 389
# Sent Miquèl (Arieja)

Sent Miquèl (en francès Saint-Michel) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Punt (música)

En música, punt és un signe de notació que posat a la dreta de la figura musical (nota o silenci), n'augmenta la durada en una meitat. Existeixen el punt i el doble punt. Per exemple: una blanca amb punt val tres negres.

## Punt simple

Augmenta el valor de la nota d'u a u i mig, i s'escriu amb un sol punt a la dreta de la nota.
* 1+1/2

## Doble i triple punt

A mesura que es van afegint punts augmenta el valor de la nota però no pren el mig valor de la nota, però el mig del punt precedent. És a dir que equival a un quart de la nota principal. El triple punt és molt més rar. Apareix, per exemple, al Preludi en sol major per a piano, op. 28 núm. 3 de Chopin.
* 1+1/2+1/4

## Referències

* ↑ «punt.7». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Punt (música)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «punt <Música> Arxivat 2013-09-19 a Wayback Machine., Termcat, [consulta : 12 d'agost del 2014]
Viccionari
# Budafok

Budafok fou un poble hongarès conegut primer com Promontor, del llatí Promontorium indicant terreny elevat, però després, a partir del 1886, va canviar el seu nom per Budafok. El 1950 va deixar de ser un municipi independent i va ser annexat a Budapest juntament amb Nagytétény i Budatétény formant el districte XXII de Budapest (oficialment anomenat Budafok-Tétény) dins del cantó de Buda.
# Marc Antoni Gnifó

Marc Antoni Gnifó (en llatí Marcus Antonius Gnipho) va ser un retòric romà que va viure al segle i aC.
Va néixer el 114 aC a la Gàl·lia i va estudiar a Alexandria. Era un home de molt de talent i gran memòria i coneixia bé la literatura grega i la romana. Era elogiat com una persona d'una disposició amable i generosa.
Després de tornar d'Alexandria, va ensenyar retòrica, en un primer moment a casa de Juli Cèsar, encara nen i de qui era tutor, i després va establir una escola a casa seva. Ensenyava retòrica cada dia, però en públic només a les nundines. Moltes persones eminents van assistir les seves conferències, entre elles Ciceró, quan era pretor. Va morir quan tenia 50 anys i va deixar escrites diverses obres, però Cateu Capitó diu que només De Latino Sermone, en dos llibres, era seva, i la resta era dels seus deixebles.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 279.
# Eutidem de Quios

Eutidem de Quios (en llatí Euthydemus, en grec antic Εὐθύδημος) fou un sofista grec nascut a Quios que va emigrar amb el seu germà Dionisidor a Turis a Itàlia; desterrat d'aquesta ciutat va anar a Atenes on va viure molts anys. Plató esmenta les seves idees en un diàleg titulat Eutidem.

## Referències

* ↑ Smith, William; Elder, Edward. «Euthydemus 1.». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Company, 1844, p. 124.
# Santa Eugènia de Relat

Santa Eugènia de Relat és una entitat de població que s'incorpora al municipi d'Avinyó l'any 1836, és a uns 3 km al nord del poble d'Avinyó en direcció a Sant Feliu Sasserra, al Bages, a l'esquerra de la riera de Relat. El poble és al voltant de l'església que li dona nom, refeta al segle xvii, de la primitiva romànica només resta el campanar quadrat, modificat, amb una línia d'arcuacions llombardes. L'església romànica de Sant Marçal de Relat és una antiga parròquia rural sufragània de Santa Eugènia de Relat. L'església està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Església de Santa Eugènia de Relat

L'església de Santa Eugènia de Relat és un edifici religiós del municipi d'Avinyó protegida com a bé cultural d'interès local. És una església inicialment romànica construïda al segle xi de la qual només se'n conserva el campanar situat a l'angle sud-est de la nau actual. Es tracta d'una església d'una sola nau a la qual es varen obrir capelles laterals i una sagristia al sector de ponent. En aquest sector l'església té adossada una masia. La porta d'accés és al peu de l'església i és del segle xvii, construïda quan s'erigí la nova església amb nau barroca i es canvia totalment l'orientació de l'edifici romànic. L'interior és totalment arrebossat i el presbiteri conserva un altar neoclàssic molt senzill. (amb la data 1886). A la capella del Santíssim es conserven unes pintures murals que representen la flagel·lació, del segle xvii.
El campanar és una robusta torre quadrada que, fins a la restauració de 1979 i 1980, tenia les obertures tapiades, lo qual li conferia un aspecte de torre de defensa. Al primer pis i a cada cara (excepte la de ponent), s'obre un finestral d'arc de mig punt adovellat. Al segon pis les finestres, refetes en la restauració, s'obren als murs de llevant i ponent i són finestres geminades amb petites dovelles que fan l'arc de mig punt. al cim del campanar hi ha tres pilars per cada sobre els quals reposa l'embigat que aguanta la teulada a quatre vessants.
L'església de Santa Eugènia de Relat pertanyia originàriament al terme del castell d'Oristà i molt aviat adquirí la categoria de parròquia que ha conservat fins avui. El lloc fou propietat del monestir de Santa Maria de Ripoll car en el segle x o començaments del segle xi la família de Lluçà, propietària del lloc, la cedí al monestir esmentat juntament amb la veïna de Sant Marçal. Al segle xviii, després d'un llarg plet entre l'abat de Ripoll i el bisbat de Vic l'església de Relat passà a dependre definitivament de la seu vigatana. El 1680 es construí una nova nau barroca amb capelles laterals, variant l'orientació inicial, i el 1895 s'hi afegí la capella del Santíssim.

## Referències

* ↑ BURON, Vicenç. Esglésies romàniques catalanes: guia. 2a ed. Barcelona: Artestudi, 1980. ISBN 84-85180-24-0
* 1 2 3 4 5 6 «Santa Eugènia de Relat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2014].
# Teodor Dafnopates

Teodor Dafnopates (en llatí Theodorus Daphnopates, en grec Θεόδωρος Δαφνοπάτης) fou un escriptor eclesiàstic romà d'Orient que va viure al segle x. És anomenat patricius i magister i va exercir el càrrec de prôtoasêkrêtis primus a secretis (cap de la cancelleria imperial) a la cort de Constantinoble. Segons Joan Escilitzes va escriure probablement una Història de Bizanci que s'ha perdut.
Dels seus nombrosos escrits teològics se n'han imprès dos:
* Una oració sobre el trasllat d'una relíquia de Sant Joan Baptista des d'Antioquia a Constantinoble el 956. L'any següent, quan es va celebrar l'aniversari d'aquest esdeveniment, Teodor va llegir aquesta oració.
* Apanthismata, extracte de diverses obres de Joan Crisòstom, en trenta-tres capítols.

## Referències

* ↑ Daphnopates, Theodorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 939
# Calendari femení de l'UCI 2023

El calendari femení de la UCI 2023 reuneix les competicions femenines de ciclisme de carretera organitzades sota el reglament de la Unió Ciclista Internacional durant la temporada 2023.
La UCI World Tour femenina 2023 es presenta per separat. Els critèriums no puntuen.

## Referències

* ↑ «Los calendarios UCI 2023» (en castellà). ciclo21. [Consulta: 28 gener 2023].

## Vegeu també

* UCI Women's WorldTour 2023
# Puntius flavifuscus

Puntius flavifuscus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Lanao (Mindanao, Filipines).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Herre, A. W. C. T. 1924. Distribution of the true fresh-water fishes in the Philippines. I. The Philippine Cyprinidae. Philippine Journal of Science v. 24 (núm. 3): 249-307, Pls. 1-2.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hassi El Ferid

Hassi El Ferid (àrab: حاسي الفريد, Ḥāsī al-Farīd) és una petita ciutat de Tunísia, amb uns 5.000 habitants a la governació de Kasserine, situada uns 25 km al sud d'aquesta ciutat, en un territori rodejat de muntanyes (Djebel Ettouila a l'oest; Djebel Selloum al nord-oest; Djebel Sidi Aïch al sud; Djebel Sid Ali Ben Oun al sud-est; Djebel Kharroub a l'est i Djebel Koumine al nord-est). És capçalera d'una delegació amb 16.590 habitants.

## Economia

La seva activitat econòmica és únicament agrícola.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 42 54 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en cinc sectors o imades:
* Hassi El Ferid (42 54 51)
* El Hechim (42 54 52)
* Khanguet Jezia (42 54 53)
* Essalloum (42 54 54)
* EL Kamour (42 54 55)
Al mateix temps, des de l'11 de setembre de 2015 forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 42 22), constituïda pel decret governamental núm. 2015-1269.

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 102-106. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ «Décret gouvernemental n°2015-1277 du 11 septembre 2015, relatif à la création de la commune de Joumine au gouvernorat de Bizerte» (pdf) (en francès), 22-09-2015. Arxivat de l'original el 10 de juny 2024. [Consulta: 26 octubre 2023].
* ↑ «Sites web des municipalités» (en francès). Portail des Collectivités Locales. Ministère de l'Intérieur. [Consulta: 9 octubre 2023].
# Puntius leiacanthus

Puntius leiacanthus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Mekong.

## Referències

* ↑ Hamilton, F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges: i-vii + 1-405, Pls. 1-39.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Taki, Y., 1974. Fishes of the Laos Mekong Basin. United States Agency for International Development Mission to Laos Agriculture Division. 232 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Taki, Y., 1978. An analytical study of the fish fauna of the Mekong basin as a biological production system in nature. Research Institute of Evolutionary Biology Special Publications núm. 1, 77 p. Tòquio (Japó).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Puntius ornatus

Puntius ornatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Manipur (Índia).

## Referències

* ↑ Hamilton, F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges: i-vii + 1-405, Pls. 1-39.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Vishwanath, W. & J. Laisram. 2004. Two new species of Puntius Hamilton-Buchanan (Cypriniformes: Cyprinidae) from Manipur, India, with an account of Puntius species from the state. J. Bombay Nat. Hist. Soc. v. 101 (núm. 1): 130-137.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Roland Napoleó Bonaparte

Roland Napoléon Bonaparte (París, 19 de maig de 1858 - 4 d'abril de 1924), 6è príncep de Canino, fou un militar i antropòleg francès, fill de Pierre Napoléon Bonaparte i Justine Leonora Ruffin.
En la seva joventut fou militar servint en regiment d'infanteria fins al 1883 en què demanà de passar a la reserva per dedicar-se als seus treballs científics; fou exclòs definitivament de l'exèrcit per la Llei de 1886. En aquesta data ja s'havia destacat pels seus notables estudis etnogràfics i històrics havent arribat a reunir una biblioteca de més de 200.000 volums. A més posseïa una inestimable col·lecció de fotografies etnogràfiques i un herbari amb un milió d'exemplars.
Realitzà nombrosos viatges per Europa i Amèrica estudiant amb el doctor Paul Topinard i d'altres savis les races, costums, fauna i flora de diversos països i va pertànyer a nombroses corporacions científiques, tant franceses com estrangeres. estrangeres.
El 1880 casà amb Marie-Fèlix Blanc, filla de l'arrendatari del casino de Montecarlo, que el deixà vidu el 1882 al néixer la seva filla Maria, que casà el 1907 amb el príncep Jordi de Grècia. Va escriure nombroses obres, entre elles, i sense contar articles, memòries i monografies, les següents:
* Les habitants de Surinam (París, 1884);
* Le Théâtre Javannais (1885);
* Les derniers voyages des Néerladais à la Nouvelle Guinée (1885);
* Notes on the Lapps of Finmark (1885);
* Anthropologie laponne (1886);
* Le fleuve Augusta (1887);
* Le Golfe Huon (1888);
* La pêche à la beleine sur les côtes de Norvège (1888);
* Les Danseuses Javanaises (1889);
* Le Glacier d'Aletsch et le lac de Maerjelen (París, 1889);
* Les Somalis (1890);
* Le premier établissement des Néerlandais à Maurice (París, 1890);
* Assemblées démocratiques en Suisse (1890);
* Une excursion en Corse (París, 1891);
* Documents de l'èpoque Mongole des XIII et XIV siècles (París, 1895);
* Les Lapons (1895);
* Les idées géographiques à trevers l'histoire.
A més col·laborà a Mexique di début du XX siècle (París, 1904).
Va ser membre d'institucions diverses, com l'Académie des Sciences. Va ser president de la International Aeronautic Federation i de l'International Anthropological Institute, així com vicepresident de l'International Institute of Sociology i de l'International Federation of Societies and Institutes of Sociology. També va ser president honorari de la Société Internationale des Amis de l'Esperanto, que tenia com a objectiu promoure la llengua auxiliar internacional esperanto.
La seva germana Jeanne nascuda el 1861, casà el 1882 amb el marquès de Vença.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 1577 (ISBN 84-239-4508-1)

## Referències

* ↑ «Prince Roland Bonaparte». LONSEA. [Consulta: 12 desembre 2014].
# Roland Rogers

Roland Rogers (West Bromwich, 14 de novembre de 1847 - Bangor, 31 de juliol de 1927), fou un compositor anglès. Va compondre música religiosa i la gran cantata Prayer and praise; una altra cantata, The Garden (premiada); dues simfonies en do, els Saltiri gal·lesos, entre altres obres
Quan tenia 11 anys va ser nomenat per exercir l'harmònium a l'església de St. Peter de West Bromwich. En 1862, quan tenia 15 anys, es va convertir en organista de l'església de sant Joan, Wolverhampton, i, en 1866, de l'església parroquial Tattenhall. Rogers tenia 24 anys quan es va convertir en organista de la catedral de Bangor (1871-1892). Es va graduar en 1875 amb un doctorat de la música per la Universitat d'Oxford, i es va convertir en un famós organista. Rogers fou un mestre molt conegut; entre els seus alumnes hi hagué F. Francon Davies, William Davies, i R. S. Hughes. Va ser instructor en la música a Bangor University College i al Mount School Rydal, Colwyn Bay. En 1891 va renunciar al seu càrrec de la catedral de Bangor i va ser nomenat organista de l'església de St. James, de Bangor; en 1902, però, va tornar al seu lloc de la catedral.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 51, pàg. 1367 ISBN 84 239-4551-0