OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llúcia Bartre

Llúcia Bartre, en francès Lucie Bartre (Illa, 1881 - 1977), fou una escriptora comediògrafa nord-catalana. Fou autora de set volums de comèdies de costums, d'entremesos i de sainets d'inspiració popular: Primers passos (1931), El testament de l'oncle Pone, Retalls (1933), Flors d'argelac (1934), Rialles (1942), Els set pecats capitals (1948), etc. Publicà també dues obres en francès.
En els Jocs Florals dels anys 1948 i 1949 obtingué el premi "Emili Vilanova" de teatre per les obres Les fades del Rosselló i Flors d'argelac. La seva població natal li dedicà un carrer en homenatge.

## Obres
### En català

* Primers passos. Les Bugaderes, la Belota se casa, les Xipoteres
* El Testament de l'oncle Pone. Comédie en deux actes
* Retalls
* Flors d'argelag. Comèdies
* Bartranades. Comèdies
* Rialles. Comèdies
* Els Set pecats capitals
* La pastoral de l'infant Jesus

### En francès

* Fleurs du Roussillon, comédies traduites du catalan
* Garbe de comédies: traduites du catalan

## Referències

* ↑ Valls, Miquela. «Literatura: 1930-1945, noves orientacions». [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ «Llúcia Bartre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ Aulet, Jaume. «El exilio teatral republicano de 1939». [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ Primers passos. Les Bugaderes, la Belota se casa, les Xipoteres. s.l.: s.n., 1931. Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ El Testament de l'oncle Pone. Comédie en deux actes. s.l.: s.n., 1931. Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ Retalls. s.l.: s.n., 1933. Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine. Comprèn: en Xarlo és embruixat, la Finota va de testimoni, batejem la nina, aqueixos metges, la Guideta vol votar, Madama cerca una criada
* ↑ Flors d'argelag. Comèdies. Perpinyà: Impr. de l'Indépendant, 1934. Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ Bartranades. Comèdies. Perpinyà: Impr. de l'Indépendant, 1938.
* ↑ Rialles. Comèdies. Perpinyà: Impr. de l'Indépendant, 1942. Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine. Comprèn: Les dones i el secret, La belota se casa, Les xipoteres, Les bugaderes, Peix d'abril, Nit de Nadal, Sogra i nora, Xipots ? Cap !, La neboda de la Cristina, Un bon principi d'any
* ↑ Bartre, Lucie (text); Lafon, Charles (música). Els Set pecats capitals. Perpinyà: Imp. du Midi, 1948.
* ↑ La pastoral de l'infant Jesus. Perpinyà: ed. du Castillet, 1972. Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ Fleurs du Roussillon, comédies traduites du catalan. París: Librairie theatrale et editions Billaudot, 1943. Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine.
* ↑ Garbe de comédies: traduites du catalan. París: Librairie theatrale et editions Billaudot, 1943. Conté: L'Avocat des pauvres, Au temps des cerises, Vieilles filles, Tout s'arrange, Au diable les docteurs, La Gamine, Madame veut recevoir

## Bibliografia

* Valls, Miquela «Lucie Bartre; Joseph Sebastià Pons». Cahiers des Amis du Vieil Ille, nº 137, 1997, pàg. 34‑47.
* Verdaguer i Juanola, Pere «Llúcia Bartre, tres peces i tres comentaris lingüístics, l'enveja i el set pecats capitals». Sant Joan i barres, núm. 79, 1980, pàg. 12-15.

## Enllaços externs

* Biografia (castellà)
# Monodelphis pinocchio

Monodelphis pinocchio és una espècie de didelfimorf de la família dels opòssums (Didelphidae). És endèmic de la Mata Atlàntica del sud-est del Brasil. És un opòssum de mida petita, amb una llargada de cap a gropa de 88–103 mm i una cua de 50-54 mm. El seu nom específic, pinocchio, es refereix al seu musell llarg. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Pavan, S. E. «A new species of Monodelphis (Didelphimorphia, Didelphidae) from the Brazilian Atlantic Forest». American Museum Novitates, 3.832, 2015, pàg. 1–15.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Marmosops magdalenae

Marmosops magdalenae és una espècie de didelfimorf de la família dels didèlfids. És endèmic del nord de Colòmbia, on viu a altituds d'entre 104 i 1.940 msnm. Té una llargada de cap a gropa de 99–106 mm, la cua de 125–132 mm, els peus de 17–18 mm i les orelles de 18–19 mm. El seu nom específic, magdalenae, significa ‘del Magdalena’ en llatí. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Díaz-Nieto, J. F.; Voss, R. S. «A Revision of the Didelphid Marsupial Genus Marmosops, Part 1. Species of the Subgenus Sciophanes» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, vol. 402, 2016, pàg. 1-70.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Locomotora de Vapor 030-2110

La Locomotora de vapor 030-2110 "Perruca" és una Locomotora fabricada per l'empresa Koechlin a Alemanya que es troba conservada actualment al Museu del Ferrocarril de Catalunya, amb el número de registre 00009 d'ençà que va ingressar el 1981, com una donació de la companyia Norte, posteriorment adquirida per Renfe.

## Història

La Perruca va circular gairebé sempre a les línies dures del nord-est d'Espanya, on les seves característiques tècniques van ser de gran utilitat. A finals dels anys 50 del segle passat fou transferida al dipòsit de Tarragona, fins que es va donar de baixa, a finals dels anys 60. El seu renom procedeix de la seva similitud a una moneda petita o perruca, que mostrava a la sortida d'un dels túnels del port de Payares.
Fins al segle xx, les limitacions tècniques van reduir els tipus de locomotores. Totes compartien una arquitectura similar: calderes llargues i baixes, xemeneies altes i llargària reduïda, entre d'altres. La duresa, polivalència i simplicitat d'aquesta classe de màquines van fer que fossin molt utilitzades per nombroses companyies. Van remolcar tota mena de trens, fins que l'arribada de locomotores més evolucionades les va relegar a serveis de mercaderies i maniobres.

## Conservació

El seu estat de conservació és bo1990-91 restauració integral de xapa i pintura

## Exposicions

* Centenario del Ferrocarril de Asturias, Galicia y León

## Referències

* ↑ Museu del Ferrocarril, 2004: pp.26-59

## Bibliografia

* En núm. 520, de juny de 2008, de la revista Vía Libre
* museu del ferrocarril de vilanova i la geltrú. catàleg.. 2004. vilanova i la geltrú: museu del ferrocarril del vilanova i la geltrú. fundación de los ferrocarriles españoles, 2004. b-10890-04. ISBN 84-95968-37-1.
* fundacion de los ferrocarriles espanoles; museu del ferrocarril de vilanova i la geltrú. museu del ferrocarril: guia. museu del ferrocarril, 1 de juliol de 1997. ISBN 9788488675408 [Consulta: 4 juny 2011].
* ddaa. 20 anys del museu del ferrocarril. vilanova i la geltrú: museu del ferrocarril, novembre de 2010. ISBN 978-84-92745-27-2.

## Enllaços externs

* Web oficial del Museu del Ferrocarril de Catalunya
# Locros (fill de Zeus)

Segons la mitologia grega, Locros (en grec antic Λοκρός), va ser un heroi, fill de Zeus i de Mera, la filla del rei d'Argos, Pretos. Mera va ser una de les companyes d'Àrtemis, a qui la deessa va matar d'un tret de fletxa, irritada per les relacions que aquesta mantenia amb Zeus.
Ajudà Amfíon i Zetos en la construcció de les muralles de Tebes.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: edicions de 1984, 2008, p. 334. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 140. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Murina fanjingshanensis

Murina fanjingshanensis és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic de la província xinesa de Guizhou. S'alimenta d'insectes. És un ratpenat de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 50,10-53,76 mm, els avantbraços de 40,60–41,44 mm, la cua de 42,20–46,68 mm, els peus de 9,50–10,40 mm i les orelles de 14,82–15 mm. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Nguyen Truong Son, Gabor Csorba, Vuong Tan Tu, Vu Dinh Thong, Yi Wu, Masashi Harada, Tatsuo Oshida, Hideki Endo i Masaharu Motokawa «A New Species of the Genus Murina (Chiroptera: Vespertilionidae) from the Central Highlands of Vietnam with a Review of the Subfamily Murininae in Vietnam» (en anglès). Acta Chiropterologica, vol. 17, 2, 2015, pàg. 201–232.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Necromys lilloi

Necromys lilloi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de la província argentina de Tucumán. Té una llargada total de 171-189 mm, la cua de 70-77 mm, els peus de 24-26 mm, les orelles de 15-17 mm i un pes de 29-44 g. L'espècie fou anomenada en honor del naturalista argentí Miguel Lillo. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ J. Pablo Jayat, Guillermo D'Elía, Pablo E. Ortiz, Pablo Teta. «A new species of the rodent genus Necromys Ameghino (Cricetidae: Sigmodontinae: Akodontini) from the Chaco Serrano grasslands of northwestern Argentina» (en anglès). Journal of Mammalogy, vol. 97, 5, 2016, pàg. 1.321-1.335.
# Stenogobius kyphosus

Stenogobius kyphosus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9 cm de longitud total i les femelles 8,77.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: les Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Watson, R. E., 1991: A provisional review of the genus Stenogobius with descriptions of a new subgenus and thirteen new species. (Pisces: Teleostei: Gobiidae). Records of the Western Australian Museum v. 15 (núm. 3): 571-654.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Watson, R.E., 1991. A provisional review of the genus Stenogobius with descriptions of a new subgenus and thirteen new species. (Pisces: Teleostei: Gobiidae). Rec. West. Aust. Mus. 15(3):627-710.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Stenogobius macropterus

Stenogobius macropterus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Sri Lanka.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Duncker, G., 1912. Die Süsswasserfische Ceylons. Mitt. Naturhist. Mus. Hamb. v. 29: 241-272, 1 pl.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Watson, R.E., 1991. A provisional review of the genus Stenogobius with descriptions of a new subgenus and thirteen new species. (Pisces: Teleostei: Gobiidae). Rec. West. Aust. Mus. 15(3):627-710.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Watson, R. E., 1991: A provisional review of the genus Stenogobius with descriptions of a new subgenus and thirteen new species. (Pisces: Teleostei: Gobiidae). Records of the Western Australian Museum v. 15 (núm. 3): 571-654.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Stenogobius psilosinionus

Stenogobius psilosinionus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Oceania: sud de Papua Nova Guinea.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker P., 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Watson, R. E., 1991: A provisional review of the genus Stenogobius with descriptions of a new subgenus and thirteen new species. (Pisces: Teleostei: Gobiidae). Records of the Western Australian Museum v. 15 (núm. 3): 571-654.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Watson, R.E., 1991. A provisional review of the genus Stenogobius with descriptions of a new subgenus and thirteen new species. (Pisces: Teleostei: Gobiidae). Rec. West. Aust. Mus. 15(3):627-710.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Stepan Degtiarov

Stepan Aníkievitx Degtiarov (Borissovka, Rússia 1766 - 1813) fou un compositor rus.
Des de la infantesa mostrà excel·lents disposicions pel cultiu de la música, pel qual el comte Nikolai Xeremétiev, del qual n'era serf, gràcies a l'excel·lent veu que tenia, als 6 anys el va admetre en la seva música coral. Més tard el mateix comte l'envià a la Universitat de Moscou, en la que estudià, principalment l'idioma italià, al mateix temps que es dedicava a la música amb molta aplicació, sota la direcció del celebre Sarti, mestre de cors del tsar.
Després passà a Itàlia on romangué alguns anys i en retornar fou director d'orquestra del teatre de la seva ciutat nadiua i director dels cors del comte de Cheremetieff, el qual era un dels més cèlebres de Rússia. En aquesta època escrigué gran nombre de peces de música, què es feren populars per tot l'Imperi Rus, i en morir el conte adquirí la llibertat, fet, que no va ser cap benefici per a ell, ja que des de llavors va viure pobrejant, i reduït a donar lliçons als fills d'un ric propietari.
La seva obra mestra, és el gran oratori, titulat L'Alliberament de Rússia el 1612, amb lletra del príncep Dimitri Gortxakov, que, traduït a l'italià, fou popular molt aviat a tot Europa i molt elogiat per la premsa musical del seu temps i pel Mercure de França, que li dedicà un article encomiàstic.

## Referències

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 1347 (ISBN 84-239-4517-0)
# Stephan Otto

Stephan Otto (1603–1656) fou un compositor i cantor alemany.
Fou deixeble de Christoph Demantius, i nomenat cantor de Weesenstein, més endavant passà amb el mateix càrrec a Schandau (1642.
La seva obra principal és la titulada Kronenkrönlein, oder Musikalischer Vor länfer aufgeistliche Concert-Madrigal-Dialog-Melod-Symphon-Motetische Manier (de 3 a 5 veus), publicada a Freiberg el 1648.
A més se li deu, el tractat Von der poetischen oder Tichtkunst, que es va perdre.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 40, pàg. 1063 (ISBN 84-239-4540-5)
# Stephan Sinding

Stephan Sinding (Trondheim, Noruega, 4 d'agost de 1846 - París, França, 23 de gener de 1922) fou un escultor noruec.
Era germà de Christian (músic) i Otto (pintor). Estudià des del 1865 a Oslo, Filosofia i Dret, doctorant-se en ambdues facultats: però aviat es decidí per l'escultura, el 1871 passà a Berlín, on fou, durant molt temps, deixeble d'Albert Wolff; després va viure a París, Roma, Oslo i Copenhaguen. Exercí gran influencia en el desenvolupament del seu estil la tendència naturalista de l'escola de París, la qual resta reflectida en les seves obres, en particular els grups Bàrbars (una mare que retira del campament el cadàver del seu fill); Dos homes (una parella amorosa que s'abraça) (sic); La mare presonera, i Un home que s'ofega i vol salvar la seva dona (tots quatre en la Gliptoteca de Ny Carlsberg, de Copenhaguen), la Mare presonera li valgué a Sinding la medalla d'honor de l'Exposició de París de 1899; el grup els Bàrbars, la primera medalla de l'Exposició d'Art de Múnic, el 1891. A Copenhaguen Sinding executà una sèrie de treballs decoratius, entre ells un fris amb Crist, els Apòstols, i els reformadors, per l'església de Jesús.
Entre les seves altres obres cal mencionar; una estàtua en marbre, d'Hylas (en el Palau Reial d'Oslo); La nit (una parella dormint); Mare Terra (amb dos homes en les seves sines); i L'Adoració (un home de genolls davant una noia). També se li deuen alguns busts, Bjoerson, Ibsen, Lama Gundersen, etc. per al teatre Nacional d'Oslo, i el grup L'Ofrena, que els noruecs residents a París regalaren a aquesta ciutat el 1920 i fou col·locada en la Sorbona, enfront de la tomba de Richelieu.

## Petita galeria

* Valquiria
* Mare Bàrbara
* El violinista Ole Bull
* Adoració
* Vidu
* Estatu d'Ibsen
* Presoner de la mare

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 56, pàg. 598 (ISBN 84-239-4556-1)
# Crocidura solita

Crocidura solita és una espècie de mamífer eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae). És endèmica de l'illa indonèsia de Sulawesi, on viu a altituds d'entre 700 i 2.600 msnm. L'holotip tenia una llargada de cap a gropa de 147 mm, la cua de 68 mm, les potes posteriors de 16 mm i les orelles de 9 mm. Pesava 9,5 g. Té el pelatge de color gris, més fosc al dors que al ventre. El seu nom específic, solita, significa ‘sòlita’ en llatí. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* 1 2 Esselstyn et al., 2021, p. 87.
* ↑ Esselstyn et al., 2021, p. 86.

## Bibliografia

* Esselstyn, J. A.; Achmadi, A. S.; Handika, H.; Swanson, M. T.; Giarla, T. C.; Rowe, K. C. «Fourteen new, endemic species of shrew (genus Crocidura) from Sulawesi reveal a spectacular island radiation» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 454, 2021, pàg. 1-109. DOI: 10.1206/0003-0090.454.1.1.
# Sternarchella

Sternarchella és un gènere de peixos pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Taxonomia

* Sternarchella curvioperculata (Godoy, 1968)
* Sternarchella orthos (Mago-Leccia, 1994)
* Sternarchella schotti (Steindachner, 1868)
* Sternarchella sima (Starks, 1913)
* Sternarchella terminalis (Eigenmann & Allen, 1942)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Godoy, M. P., 1968. Nova espése de "Sternarchella" Eigenmann (Pisces, Gymnonoti, Sternarchidae). Rev. Bras. Biol. v. 28 (núm. 4): 351-355.
* ↑ Mago-Leccia, F., 1994. Electric fishes of the continental waters of America. Caracas, Fundación para el Desarrollo de las Ciencias Físicas, Matemáticas y Naturales. Electric Fishes: 1-206, 16 unnumbered tables.
* ↑ Steindachner, F., 1868. Die Gymnotidae des k. k. Hof-Naturaliencabinetes zu Wien. Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 58: 249-264, Pls. 1-2.
* ↑ Starks, E. C., 1913. The fishes of the Stanford expedition to Brazil. Leland Stanford Jr. Univ. Publ., Univ. Ser.: 1-77, Pls. 1-15.
* ↑ Eigenmann, C. H. & W. R. Allen, 1942. Fishes of western South America. I. The intercordilleran and Amazonian lowlands of Peru. II.- The high pampas of Peru, Bolivia, and northern Chile. With a revision of the Peruvian Gymnotidae, and of the genus Orestias. Univ. Kentucky. Fishes West. S. America: i-xv + 1-494, Pls. 1-22.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
# Neacomys oliveirai

Neacomys oliveirai és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del Boasc Nacional de Carajás (Brasil), on viu a altituds d'entre 654 i 747 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos ombròfils. Té una llargada de cap a gropa de 68-81 mm, la cua de 62-82 mm i un pes de 10-15 mm. Fou anomenat en honor del mastòleg brasiler João Alves de Oliveira. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Caccavo i Weksler, 2021, p. 869.
* ↑ Caccavo i Weksler, 2021, p. 862.
* ↑ Caccavo i Weksler, 2021, p. 866-869.

## Bibliografia

* Caccavo, A.; Weksler, M. «Systematics of the rodent genus Neacomys Thomas (Cricetidae: Sigmodontinae): two new species and a discussion on carotid patterns» (en anglès). Journal of Mammalogy, 102, 3, 2021, pàg. 852-878. DOI: 10.1093/jmammal/gyab037.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :