OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Solà (Rubí)

Can Solà és una masia del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia del tipus II-2 (segons la classificació de Danés i Torras). Els canvis introduïts no han alterat l'estructura original, conservant-se en bon estat els elements que abans s'utilitzaven de forma quotidiana: un celler amb un arc tapiat, la xemeneia que ocupa una estança, la cuina amb la pica de pedra, el forn al costat de la xemeneia, el rebost, la premsa d'oli, el petit molí i altres elements de detall com estris de treball i interessants rajoles pintades a mà.
El sistema estructural resulta atípic, presenta volta catalana rebaixada en els cossos que donen a la façana a la planta baixa i bigues de fusta amb tauler de rajola a la resta, els quals actualment estan en molt mal estat de conservació, ja que han de ser apuntalats. A la planta primera destaca l'estructura de fusta de la coberta que funciona com una encavallada, els cavalls i tirants van separats. La casa queda una mica desfigurada per l'habitatge que s'ha construït a sobre de la cuina i que té un accés diferent. Hi ha una zona que sembla reconstruïda fa poc temps, a causa del seu previ enfonsament.

## Història

Antigament era coneguda amb el nom de Mas Majó. Les primeres notícies escrites són de 1420. El 1611, trobem Berenguer d'Oms, senyor del castell, que s'estableix de nou al Mas Solà i Majó, amb tots els honors i possessions. L'any 1718, l'Intendent General de Catalunya va donar permís als seus propietaris per utilitzar les aigües que afloraven dins la finca, per regar i altres menesters. De la lectura de diversos documents del segle xviii es dedueix que aquesta propietat era una de les més pròsperes, una important explotació agropecuària del terme de Rubí, que acollia a un bon nombre de treballadors. Alguns dels seus propietaris varen ocupar importants càrrecs municipals, jurats i batlles, als segles XVII, xviii i xix. La finca s'ha convertit en una urbanització.

## Referències

* 1 2 3 «Can Solà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].
# Can Trabal (Sant Cugat del Vallès)

Can Trabal és una masia del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Els antecedents són del segle xii però s'han fet modificacions al llarg dels segles.

## Descripció

Casa pairal de planta rectangular i formada per tres cossos diferenciats amb les corresponents portes d'accés. Consta de planta baixa, pis i golfes. Manté una estructura simètrica essent el cos central més alt que els laterals, i en el que s'hi aixeca una torre. El cos central està coronat per una balustrada que s'alterna amb un fris a on s'hi inscriu el nom de Bartomeu Trabal. Als cossos laterals s'han obert galeries en el pis corresponen a les golfes. Les portes d'entrada són de punt rodó adovellat.

## Referències

* 1 2 «Can Trabal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Tribunal Superior Electoral

El Tribunal Superior Electoral (en portuguès, Tribunal Superior Eleitoral, conegut per les sigles TSE) és la màxima instància de la justícia electoral del Brasil, segons emana de la Constitució brasilera de 1988, en els seus articles 118 a 121.
L'antecessor del TSE és el Tribunal Superior de Justícia Electoral, creat el 1932. Amb tot, l'Estado Novo va promulgar la Constitució de 1937, que revocava el TSJE, ens que no seria recuperat fins al final de l'era Vargas i la redacció d'una nova Constitució.
Amb el trasllat de la capital federal a Brasília, la seu del Tribunal va situar-se a l'Esplanada dels Ministeris, fins que el 1971 va construir-se la seu definitiva, a la Plaça dels Tribunals Superiors de Brasília. Amb el pas del temps, l'edifici va quedar petit i es van crear annexos en tres edificis propers. A començaments dels anys 2000 es va projectar un nou edifici, obra d'Oscar Niemeyer, i que va ser inaugurat el 2011.
El TSE està conformat per 7 membres: 3 jutges triats pel Suprem Tribunal Federal (STF), 2 jutges del Superior Tribunal de Justícia (STJ) i 2 juristes triats pel President de la República, d'entre la llista de 6 candidats proposada per l'STF. La presidència i vicepresidència recau en jutges de l'STF, mentre que el corregidor electoral és un dels que venen de l'STJ. El mandat dels ministros del TSE és de dos anys, renovables per dos anys més.

## Referències

* ↑ Pereira Nobre Júnior, Edilson «Justiça Eleitoral : organização e competência» (en portuguès). Revista eleitoral, vol. 12, núm. 1, 1999, pàg. 7-26. Arxivat de l'original el 2021-12-01 [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ «História do TSE e da Justiça Eleitoral» (en portuguès brasiler). História do TSE e da JE. Tribunal Superior Eleitoral. Arxivat de l'original el 2018-12-27. [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ «Sede atual do Tribunal Superior Eleitoral» (en portuguès brasiler). História do TSE e da JE. Tribunal Superior Eleitoral. Arxivat de l'original el 2022-10-23. [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ «Com nova composição do TSE, veja quais ministros que devem julgar Bolsonaro» (en portuguès brasiler). UOL, 03-06-2023. Arxivat de l'original el 2023-07-03. [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ «Mandatos de dois ministros do TSE terminam nesta semana» (en portuguès brasiler). Agência Brasil, 15-05-2023. Arxivat de l'original el 2023-05-24. [Consulta: 3 juliol 2023].

## Vegeu també

* Plaça dels Tres Poders
# Tribunal de les Coltellades

El Tribunal de les Coltellades és el nom que hom ha donat a la cúria del veguer de Lleida.
S'hi resolien bàsicament crims comesos en aquesta ciutat.
En els anomenats Llibres de Crims, conservats a l'Arxiu de la Paeria de Lleida, es copiaren nombrosos judicis celebrats d'ençà de l'any 1312, que mostren molts aspectes de la vida quotidiana d'una ciutat medieval.

## Referències

* ↑ BOLÒS i MASCLANS, Jordi: Diccionari de la Catalunya medieval (ss. VI-XV). Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 284. Barcelona, abril del 2000. ISBN 84-297-4706-0, plana 250.
# Trichogenes longipinnis

Trichogenes longipinnis és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (20 °C-24 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: rierols costaners entre Rio de Janeiro i São Paulo (sud-est del Brasil).

## Referències

* 1 2 3 [Britski, H. A. & H. Ortega. 1983. Trichogenes longipinnis, novo gênero e espécie de Trichomycterinae do sudeste do Brazil (Pisces, Siluriformes). Rev. Bras. Zool. v. 1 (núm. 3): 211-216. FishBase] (anglès)
* ↑ Sazima, I., 2004. Natural history of Trichogenes longipinnis, a threatened trichomycterid catfish endemic to Atlantic forest streams in southeast Brazil. Ichthyol. Explor. Freshwat. 15(1):49-60.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pínna, M.C.C. i W. Wosiacki, 2003. Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes). p. 270-290. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lima, N.R.W. i P.M. Galetti, 1988. Caracterizaçao cariótipica do bagre Trichogenes longipinnis (Siluriformes). p. 41. A: II. Simp. Citogenet. Evol. e Aplic. de Peixes Neotropicais, Sao Carlos - SP.
* Lima, N.R.W. i P.M. Galetti, 1990. Chromosome characterization of the fish Trichogenes longipinnis. A possible basic karyotype of Trichomycteridae. Brasil. J. Genetics 13:239-245.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Trichomycterus belensis

Trichomycterus belensis és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,4 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Argentina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fernández, L. & R. P. Vari 2002. New species of Trichomycterus from the Andes of Argentina with a redescription of Trichomycterus alterus (Siluriformes: Trichomycteridae). Copeia 2002 (núm. 3): 739-747.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trichomycterus diabolus

Trichomycterus diabolus és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F. A., L. Casatti & M. C. C. de Pinna. 2004. A new species of trichomycterid catfish from the Rio Paranapanema basin, southeastern Brazil (Teleostei: Siluriformes), with comments on the phylogeny of the family. Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 15 (núm. 3): 225-242.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trichomycterus maracaya

Trichomycterus maracaya és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al curs superior del riu Paranà (sud-est del Brasil).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F. A. & I. Sazima. 2004. Trichomycterus maracaya, a new catfish from the upper rio Paraná, southeastern Brazil (Siluriformes: Trichomycteridae), with notes on the Trichomycterus brasiliensis species-complex. Neotropical Ichthyol. v. 2 (núm. 2): 61-74.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Phong Nha – Kẻ Bàng

El Parc Nacional de Phong Nha – Kẻ Bàng (en vietnamita Vườn quốc gia Phong Nha – Kẻ Bàng) és un parc nacional del Vietnam situat a la Província de Quảng Bình, a uns 500 km al sud d'Hanoi, a la regió de Bắc Trung Bộ, o costa Central del Nord. Phong Nha – Kẻ Bàng fou declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 2003 i és una de les destinacions turístiques més populars del Vietnam.
Els límits del parc són la reserva natural d'Hin Namn a la província de Khammouan, Laos per l'oest, a 42 km a l'est del mar de la Xina meridional. El Parc Nacional de Phong Nha-Ke Bang és situat en una zona de pedra calcària de 2.000 km² en territori vietnamita i les fronteres d'una altra zona de pedra calcària de 2.000 km² d'Hin Namn en territori de Laos. La zona central d'aquest parc nacional abasta 857,54 km² i una zona d'esmorteïment de 1.954 km². El parc va ser creat per protegir una de les dues regions del món més gran de karst, amb 300 coves i grutes, i també protegeix l'ecosistema dels boscos de pedra calcària de la Rang Annamita, regió a la costa Centrenord del Vietnam.
La zona de Phong Nha-Ke Bang és coneguda pels seus sistemes de coves i grutes, ja que es compon de 300 coves i grutes, amb una longitud total d'uns 70 km, dels quals només 20 km han estat estudiats per científics britànics i vietnamites, 17 d'elles estan situades a la zona de Phong Nha i tres a la zona de Ke Bang. La longitud total de les coves i grutes és de 126 km, abans del descobriment de la cova de Son Doong, a Phong Nha s'han aconseguit diversos rècords mundials de coves, ja que té el riu més llarg de subterrani, així com les cavernes i passadissos més grans.
El parc deu el seu nom a la cova de Phong Nha, la més bella de totes, amb moltes fascinants formacions rocoses i boscos Ke Bang.
L'altiplà on és situat el parc és probablement un dels exemples més fins i distintius d'una complexa geomorfologia càrstica al sud-est asiàtic.
L'abril de 2009, la major cova del món, Son Doong, va ser descoberta per un equip d'exploradors britànics, la British Caving Association.

## Vegeu també

* Son Doong.
* Thien Duong.

## Galeria

* Phong Nha-Ke Bang
* Phong Nha
* Phong Nha
* Phong Nha-Ke Bang
* Phong Nha
* Phong Nha-Ke Bang
* Phong Nha-Ke Bang
* Phong Nha-Ke Bang
* Phong Nha-Ke Bang
# Yuto

Yuto és una ciutat i municipi del departament Ledesma, sud-est de la província argentina de Jujuy que el 2001 tenia 7.732 habitants.

## Geografia

La regió és un peu de mont de contacte entre les iunguesi la plana del Gran Chaco.

### Clima

El clima és subtropical, amb estius calorosos i hiverns suaus i una temperatura mitjana anual és de 21 °C. A l'estiu les temperatures se situen entre 21 i 42 °C, amb humitats relatives força elevades. Els hiverns són suaus, amb temperatures entre 8 i 24 °C, tot i que durant les matinades de juny i juliol pot arribar a glaçar. La precipitació mitjana anual és de 850 mm, concentrada de novembre a maig. Els vents solen ser suaus amb preponderància sud, sud-est, a nord, nord-est.

## Toponímia

Suposadament deriva del quítxua, on significa "curt o escàs", tot i que pot procedir de llengües indígenes de les ètnies ocloyas, omaguacas, chanés, wichis o fins i tot ser un arcaisme del castellà.

## Història

Abans de l'arribada dels castellans el territori va ser poblat per ocloies, churumates, chanés, chorotís i wichis. Durant el segle xv se'ls afegiren els quítxues procedents dels territoris de l'actual Perú. La presència europea va començar amb l'arribada dels conquistadors castellans durant el segle xvi, tot i que la consolidació dels europeus va ser lenta, en gran manera per les dificultats climàtiques i d'accessibilitat.

## Disputa de límits amb Salta

Com a conseqüència d'unes inundacions que van tenir lloc el 1957, que van canviar el curs del riu Las Piedras, terrenys de Jujuy de la "Colònia Agrícola de Yuto" van quedar situats al marge esquerre del nou curs del riu a les zones anomenades "La Isla" i "El Bolsón". Degut a disputes de jurisdicció judicial, l'11 de març de 1983, els governadors de Salta i Jujuy signaren una declaració per la qual acordaven mantenir l'statu quo, pel qual el límit interprovincial va continuar sent la llera històrica del riu de Las Piedras, anterior a les inundacions de 1957, tal com estableix la Real Cèdula de la Corona espanyola de 1797 que va aprovar la fundació d'Oran de 1725.

## Enllaços externs

* Web federal IFAM
# Trichomycterus pseudosilvinichthys

Trichomycterus pseudosilvinichthys és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,7 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fernández, L. & R. P. Vari. 2004. New species of Trichomycterus from midelevation localities of northwestern Argentina (Siluriformes: Trichomycteridae). Copeia 2004 (núm. 4): 876-882.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mikolaiv

La ciutat de Mikolaiv és el centre administratiu de l'òblast de Mikolaiv. Està situada a la confluència de dos rius, el Buh Meridional i l'Inhul, a 65 quilòmetres de la mar Negra, i té una població de 498.700 habitants, segons dades de 2011. La ciutat acull al club de futbol MFK Mikolaiv, que juga els seus partits a l'Estadi Ciutat Central.

## Història

La ciutat va ser fundada el 1789 pel príncep Grigori Potiomkin, governador general de la regió de Nova Rússia, com a drassanes a la riba de l'Inhul. L'ordre signada per a la construcció es va emetre el 27 d'agost de 1789, data considerada com la fundació oficial de la ciutat. Des del primer moment, les drassanes van començar a construir vaixells per a la Guerra russoturca (1787-1792). Poc temps després, Potiomkin va ordenar que la ciutat fos rebatejada com a Mikolaiv (Nikolàiev, en rus) en memòria de la victòria russa a Otxàkiv, que tingué lloc el 6 de desembre de 1788 (segons el calendari julià), dia de sant Nicolau de Mira.
Des de llavors, la història de la ciutat ha estat sempre molt vinculada a les drassanes. La seva condició estratègica la va convertir en un objectiu militar durant la Segona Guerra Mundial, quan fou ocupada per l'exèrcit romanès entre 1941 i 1944.

## Economia

La ciutat de Mikolaiv disposa de dos ports, un a la vora del mar, a l'estuari del Buh Meridional i l'altre al riu Inhul. Disposa, a més, de les drassanes de Txernomorski, una de les més grans d'Ucraïna i de tot Europa. També existeix una segona instal·lació, coneguda com les Drassanes dels 61 comuners. La ciutat disposa també de diverses fàbriques, entre les quals cal destacar les dedicades a les construccions mecàniques, les de reparació de material aeronàutic i la indústria cervesera.

## Persones

* Paul Alexander Baran (1909-1964) economista

## Enllaços externs

* En altres projectes de Wikimedia: CommonsCommons (Galeria) CommonsCommons (Categoria)
* Ajuntament de Mikolaiv Arxivat 2008-10-16 a Wayback Machine. (ucraïnès)