OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zoogoneticus

Zoogoneticus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels goodèids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mèxic.

## Taxonomia

* Zoogoneticus purhepechus (Domínguez-Domínguez, Pérez-Rodríguez & Doadrio, 2008)
* Zoogoneticus quitzeoensis (Bean, 1898)
* Zoogoneticus tequila (Webb & Miller, 1998)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Domínguez-Domínguez, O., Pérez-Rodríguez, R. & Doadrio, I., 2008. Morphological and genetic comparative analyses of populations of Zoogoneticus quitzeoensis (Cyprinodontiformes:Goodeidae) from Central Mexico, with description of a new species. Revista Mexicana de Biodiversidad, 79: 373- 383.
* ↑ Bean, B. A., 1898. Notes on a collection of fishes from Mexico, with description of a new species of Platypoecilus. Proceedings of the United States National Museum v. 21 (núm. 1159): 539-542.
* ↑ Webb, S. A. R. R. Miller, 1998. Zoogoneticus tequila, a new goodeid fish (Cyprinodontiformes) from the Ameca drainage of Mexico, and a rediagnosis of the genus. Occas. Pap. Mus. Zool. Univ. Mich. Núm. 725: 1-23.
* ↑ Kempkes, M., 2000. Zoogoneticus tequila - ein neuer Hochlandkärpfling. Datz 53(10):8-10.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
# Roche Caiman

Roche Caiman forma part dels 25 districtes administratius que componen l'arxipèlag de les illes Seychelles. En concret aquest districte està ubicat a la part est de l'illa de Mahé. Roche Caiman fa 3 km² i segons el cens portat a terme l'any 2002 té 2.652 habitants.
# Kasatkia memorabilis

Kasatkia memorabilis és una espècie de peix de la família dels estiquèids i de l'ordre dels perciformes.

## Descripció

* Fa 10 cm de llargària màxima.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí i demersal (entre 6 i 70 m de fondària), el qual viu al Pacífic nord-occidental: la badia de Pere el Gran al mar del Japó i les illes Kurils, incloent-hi l'estret de Tatària.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Soldatov V. K. & Pavlenko M. N., 1916. A new genus of family Blenniidae - Kasatkia gen. nov. Ezh. Zool. Muz. Imp. Akad. Nauk v. 20. 638-640. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Nóvikov, N. P.; Sokolovski, A. S.; Sokolóvskaia, T. G.; Iàkovlev, I. M., 2002. The fishes of Primorye. Vladivostok, Far Eastern State Tech. Fish. Univ., 552 p.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamtxatka and adjacent waters. 166 p.
* ↑ Sokolovskaya, T. G., A. S. Sokolovskii i E. I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.
* ↑ Fish Species in Kuril Islands (anglès)
* ↑ Mecklenburg, C. W. i B. A. Sheiko, 2004. Family Stichaeidae (Gill, 1864) - pricklebacks. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (35):36.
* ↑ Sheiko, B. A. i V. V. Fedorov, 2000. Part 1, pp. 7-69. A: Catalog of the Vertebrates of Kamchatka and Adjacent Waters. Petropavlovsk-Kamchatsky, Kamchatskiy Petchatniy Dvor.

## Bibliografia

* Posner, M. i R. J. Lavenberg, 1999. Kasatkia seigeli: a new species of stichaeid (Perciformes: Stichaeidae) from California. Copeia 1999 (núm. 4): 1035-1040.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
# Cantó de Landerneau

El cantó de Landerneau (bretó Kanton Landerne) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 8 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Dirinonn | Dirinon | --- |
| Ar Forest-Landerne | La Forest-Landerneau | --- |
| Landerne | Landerneau | --- |
| Penn-ar-C'hrann | Pencran | --- |
| Plouedern | Plouédern | --- |
| Sant-Divi | Saint-Divy | --- |
| Sant-Tonan | Saint-Thonan | --- |
| Tremaouezan | Trémaouézan | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1987-1994 | Jean-Pierre Thomin | PS |
| 1994-2001 | Emmanuel Cuiec | RPR |
| 2001- | Marie-Françoise Le Guen | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ «Décret n° 2014-151 du 13 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département du Finistère».

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Zygmunt Stojowski

Zygmunt Denis Antoni Jordan de Stojowski (Strzelce, Polònia, 4 de maig de 1870 – Nova York, Estats Units, 5 de novembre de 1946) fou un pianista i compositor polonès.
Va fer els seus primers estudis a Cracòvia i el 1887 es traslladà a París, on va rebre lliçons de Dubois, Diémer i Massenet, obtenint els primers premis de piano i composició el 1889. Finalment passà algun temps al costat de Paderewski, i ensems que es dedicava a l'ensenyança a París, va recórrer com a concertista França, Bèlgica, Anglaterra i Polònia, fins que el 1906 s'establí com a professor a Nova York, havent-ho estat en diversos centres musicals.
Entre les seves composicions cal mencionar: una suite simfònica en mi bemoll menor; una simfonia en re menor; Rapsòdia polonesa per a piano i orquestra; Concert per a piano; estudis i diverses peces per al mateix instrument; una Sonata i un Concert per a violí; Romança per a violí i orquestra; Spring per a cors i orquestra, i A prayer for Poland, per a cors i orquestra.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 57, pàg. 1201 (ISBN 84 239-4557-X)
# ¡Talia!

¡Talia! va ser una publicació cultural quinzenal en català editada a Igualada l'any 1925.

## Descripció i continguts

Portava el subtítol Portaveu crítica dels espectacles igualadins. També afegien a la capçalera «Digues sempre la veritat i no has de temer res».
La redacció i l'administració era al carrer de Sant Roc, núm. 18, i s'imprimia a la Impremta Moderna. Tenia vuit pàgines, a dues columnes, amb un format de 28 x 17 cm. El primer número va sortir el 19 de setembre de 1925 i l'últim, el 3, el 17 d'octubre del mateix any.
A l'article de presentació, referint-se als espectacles, deien que es dedicaran a «enaltir els qui pel seu mèrit artístic com moral són recomanables i a xurriacà aquells quines immoralitats o poc gust ho mereixin ... Escriurem sense tendències ni miraments de cap mena».
Parlava de cinema, teatre, sardanes, etc. També hi havia crítiques i comentaris trets d'altres publicacions. Hi ha articles de Lluís Ferrer Calafell, però la majoria van sense signar o amb pseudònims.

## Referències

* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 360.
* ↑ «El nostre Deu vos guard!». ¡Talia!, 1, 19-09-1925.

## Localització

* Biblioteca Central d'Igualada. Plaça de Cal Font. Igualada

## Enllaços externs

* https://trencadis.diba.cat/
# Peneu

Segons la mitologia grega, Peneu (en grec antic Πηνειός, Peneios), era un déu fluvial, fill d'Oceà i de Tetis. És l'avantpassat del poble dels Làpites.
Casat amb Creüsa (o amb Fílira), va tenir tres fills, Andreos, Estilbe i Hipseu. Se li atribueix també Ifis, que es va unir a Èol i va ser mare de Salmoneu i de Menipe, la dona de Pelasg. Més famoses són les seves dues altres filles que se li atribueixen en tradicions tardanes, Dafne, i Cirene, la mare d'Aristeu.
Hi ha un riu Peneu a Tessàlia, i un altre del mateix nom al Peloponès.

## Vegeu també

* Peneu (Peloponès)
* Peneu (Tessàlia)

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 428. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 171. (El Cangur / Diccionaris, núm. 209). ISBN 8429741461
# Cal Segarra

Cal Segarra és un edifici de les Borges Blanques (Garrigues) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitjaneres de planta baixa i tres pisos més. L'entrada es fa per un porxo amb dos grans arcs. Al primer pis hi ha un balcó corregut, decorada amb elements de tipus historicista. Les mènsules que aguanten el balcó són bustos femenins. Al segon pis els tres balcons són ja petits i a la part superior hi ha una petits òculs. L'edifici es remata amb una petita balustrada.
Avui la façana es troba força degradada, feta d'obra i arrebossat, amb la part baixa de pedra vista. És un edifici força més alt que els que el flanquejen.

## Història

És des del balcó d'aquesta casa que el 22 de març de 1931, el President Francesc Macià pronuncià unes paraules als habitants de la població. Actualment la part baixa es fa servir com a magatzem i els habitatges superiors són deshabitades.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Segarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Schistura waltoni

Schistura waltoni és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Chao Phraya a Tailàndia i la Xina.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (editors) 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Bibliografia

* Banarescu, P. i T. T. Nalbant 1995: A generical classification of Nemacheilinae with description of two new genera (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Travaux du Museum d'Histoire Naturelle "Grigore Antipa" v. 35: 429-495.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fowler, H. W. 1937. Zoological results of the third De Schauensee Siamese Expedition. Part VIII,--Fishes obtained in 1936. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 89: 125-264.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jayaram, K. C. 1981: The freshwater fishes of India, el Pakistan, Bangladesh, Burma and Sri Lanka--a handbook: i-xxii + 1-475, Pls. 1-13. Zoological Survey of India.
* Kottelat, M. «Zoogeography of the fishes from Indochinese Inland waters with an annotated check-list» (PDF) (en anglès). Bulletin Zoölogisch Museum, Universiteit van Amsterdam, 12, 1, 1989, pàg. 1-55.
* Kottelat, M. 1990: Indochinese nemacheilines. A revision of nemacheiline loaches (Pisces: Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia and southern Vietnam: 1-262. Verlag Dr. Friedrich Pfeil, Múnic, Alemanya.
* Kottelat, M. 2000. Diagnoses of a new genus and 64 new species of fishes from Laos (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Bagridae, Syngnathidae, Chaudhuriidae and Tetraodontidae). J. South Asian Nat. Hist. v. 5 (núm. 1): 37-82.
* Menon, A. G. K. 1987: The fauna of India and the adjacent countries. Pisces. Vol. IV.: i-x + 1-259, Pls. 1-16. Teleostei - Cobitoidea. Part 1. Homalopteridae. Zoological Survey of India.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Illes Dos Grups

Les illes Dos Grups (en francès, îles Deux Groupes) és el nom històric de dos atols de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa. Són els atols Marokau i Ravahere, separats per menys de 2 km. Estan situats al centre de l'arxipèlag, a 750 km a l'est de Tahití. Administrativament formen una comuna associada dins la comuna d'Hikueru.
Van ser descoberts per Louis Antoine de Bougainville, el 1768, però va ser James Cook, l'any següent, qui els va anomenar Two Groups descrivint-los com un acoblament d'illes unides per esculls.

## Marokau

Marokau és un atol situat a 48 km al sud-est d'Hikueru i a 120 km a l'oest d'Hao. Les seves coordenades són: 18° 13′ S, 142° 10′ O﻿ / ﻿18.217°S,142.167°O﻿ / -18.217; -142.167
L'atol té forma triangular, amb una superfície emergida de 14,76 km², més 23,78 km² d'esculls. La llacuna de 217,5 km² té un petit pas a l'oceà.
La vila principal és Vaiori. La població, amb un total de 50 habitants al cens del 2002, viu principalment de la recol·lecció de copra. No disposa d'infraestructures significatives.
L'atol va ser devastat pel cicló del 1903, quedant totalment submergit per les onades i provocant la mort d'uns 100 habitants.

## Ravahere

Ravahere és un atol situat a quasi 2 km al sud de Marokau. Les seves coordenades són: 18° 15′ S, 142° 10′ O﻿ / ﻿18.250°S,142.167°O﻿ / -18.250; -142.167
La superfície total és de 7 km², i la llacuna no disposa de cap pas navegable. Avui és deshabitat encara que quan va ser descobert per James Cook hi havia població. No disposa d'infraestructures.

## Referències

* ↑ Dades de l'Institut de recherche pour le développement Arxivat 2012-07-28 at Archive.is

## Enllaços externs

* Imatges de Marokau (francès)
# West London Line

West London Line :
West London Line és una línia de ferrocarril de curt recorregut, que enllaça Clapham Junction, al sud, amb Willesden Junction, al nord. Fou construïda per permetre als trens creuar Londres.

## Serveis de passatgers

Els trens locals circulen cada mitja hora operats per London Overground. També circulen trens de Southern cada hora entre East Croydon i Milton Keynes, dos cops al dia serveis de Crosscountry des de Brighton a Birmingham New Street. A més també hi circulen trens de mercaderies i anteriorment hi passaven trens Eurostar des de London Waterloo cap a les cotxeres de North Pole Junction.

## Història de la línia

El ferrocarril entre Wormwood Scrubs i Shepherds Bush va obrir el 1844, com una línia que travessava l'oest de Londres:
* West London Joint Railway (WLJR) propietat de Great Western Railway (GWR) i London and North Western Railway (L&NWR).
* West London Extension Joint Railway: GWR/L&NWR/London, Brighton and South Coast Railway (LB&SCR)/London and South Western Railway (L&SWR).
West London Railway originàriament era anomenat Birmingham, Bristol & Thames Junction Railway, autoritzat el 1836 a circular des de London and Birmingham Railway al llarg de Great Western, fins Kensington Canal Basin.

## Referències

* ↑ West London Line Abandoned Stations UK
* ↑ «Disused Stations: Kensington Olympia Station». [Consulta: 13 octubre 2022].
Transport for London :
Metro de Londres  · London Rail  · London Overground  · Docklands Light Railway  · London Trams  · Tramlink  · London Buses  · London Dial-a-Ride  · London River Services  · London Streets  · Public Carriage Office  · Victoria Coach Station  · Peatge de congestió de Londres  · London low emission zone  · Oyster card :
# Llista de peixos del riu Tajo

Aquesta llista de peixos del riu Tajo -incompleta- inclou 72 espècies de peixos que es poden trobar al riu Tajo, a Espanya i Portugal, ordenades per l'ordre alfabètic de llur nom científic.

## A

* Achondrostoma arcasii
* Alosa fallax
* Ameiurus melas
* Anguilla anguilla
* Aphia minuta
* Argyrosomus regius
* Arnoglossus laterna
* Atherina presbyter

## B

* Bothus podas

## C

* Callionymus lyra
* Callionymus maculatus
* Chelidonichthys lucerna
* Chelon labrosus
* Chondrostoma olisiponensis
* Ciliata mustela
* Cobitis calderoni
* Cobitis vettonica
* Conger conger

## D

* Dicentrarchus labrax
* Dicentrarchus punctatus
* Dicologlossa cuneata
* Diplodus annularis
* Diplodus bellottii
* Diplodus sargus sargus
* Diplodus vulgaris

## E

* Engraulis encrasicolus

## G

* Gobio lozanoi
* Gobius niger
* Gobius paganellus

## H

* Halobatrachus didactylus
* Hippocampus hippocampus

## I

* Iberochondrostoma lemmingii
* Iberochondrostoma lusitanicum

## L

* Lampetra planeri
* Lepomis gibbosus
* Liza aurata
* Liza ramada
* Luciobarbus comizo
* Luciobarbus microcephalus
* Luciobarbus steindachneri

## M

* Microchirus variegatus
* Mugil cephalus
* Mullus surmuletus
* Mustelus asterias

## P

* Pagellus bogaraveo
* Parablennius gattorugine
* Parachondrostoma miegii
* Petromyzon marinus
* Pholis gunnellus
* Platichthys flesus
* Pollachius pollachius
* Pseudochondrostoma polylepis

## R

* Raja clavata
* Raja undulata

## S

* Salmo salar
* Sardina pilchardus
* Scophthalmus rhombus
* Scyliorhinus canicula
* Serranus cabrilla
* Serranus hepatus
* Sparus aurata
* Spondyliosoma cantharus
* Sprattus sprattus
* Squalius carolitertii
* Squalius castellanus
* Squalius pyrenaicus
* Symphodus bailloni
* Syngnathus acus
* Syngnathus typhle

## T

* Trachurus trachurus
* Trisopterus luscus
* Tropidophoxinellus alburnoides

## Referències

* ↑ FishBase (actualitzat el 9 d'octubre del 2010) (anglès)

## Bibliografia

* Doadrio, I., S. Perea i F. Alonso, 2007: A new species of the genus Squalius Bonaparte, 1837 (Actinopterygii, Cyprinidae) from the Tagus River basin (central Spain). Graellsia. Revista de zoología, Museo Nacional de Ciencias Naturales, Madrid. v. 63 (núm. 1): 89-100.
* Kottelat, M. I J. Freyhof, 2008: Handbook of European Freshwater Fishes. Kottelat, Cornol, Suïssa i Freyhof, Berlín, Alemanya. Publications Kottelat. Handbook of European Freshwater Fishes.: xiii+ 1-646.
* Steindachner, F., 1866: Abhandlung über die Fischfauna der Flüsse Tajo, Duero und Miño in Spanien. Anzeiger der Kaiderlichen Akademie der Wissenschaften, Mathematisch-Naturwissenschaftlichen Classe v. 3: 66-67.

## Enllaços externs

* Estimating fish community diversity from environmental features in the Tagus estuary (Portugal): Multiple Linear Regression and Artificial Neural Network approaches (anglès)
# Lluert occidental

El lluert occidental o llangardaix verd occidental (Lacerta bilineata) és una espècie de sauròpsid (rèptil) de la família dels lacèrtids que viu a Europa occidental, incloent-hi Catalunya i Andorra.

## Distribució i hàbitat

El lluert occidental és un llangardaix que es troba a Europa occidental. El seu límit sud és l'Ebre i més al nord de França es troba només de manera puntual. Manca al País Valencià i a les Illes Balears. A Catalunya es troba al nord, a les zones humides com la serra de l'Albera, el Montseny, Guilleries-Collsacabra, la Garrotxa, Vall d'Aran, la Catalunya Nord i Andorra.
Els lluerts es troben als marges de les zones forestals, com rouredes, pinedes de pi roig, alzinars humits, boscos de ribera, castanyedes i fagedes. També es troben en prats de dalla i matolls. A vegades van als rocams i tarteres, on els agrada estendre's molt quiets al sol per escalfar-se una estona. El lluert està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat, sobretot per la urbanització i l'activitat humana.

## Morfologia i costums

És de color verd brillant. Tot i que es confon sovint amb el llangardaix ocel·lat (Timon lepidus), acostuma a ser més minso, de coloració més intensament verda i li manquen els ocels blaus laterals. Als Països Catalans, està menys estès que el seu cosí. És un llangardaix àgil i ràpid que pot fer uns 40 cm de llargada màxima. S'alimenta preferentment d'invertebrats, com cucs, papaorelles, cucs de bola, caragols i també d'altres rèptils més menuts, cireretes d'arboç i mores.
És un animal ovípar. Després d'una gestació d'entre 3 i 6 setmanes, la femella pon de 6 a 23 ous que fan uns 2 cm. Fiquen els ous en forats en la terra d'uns 10 cm de profunditat i els guarden amb zel, àdhuc contra altres femelles.

## Taxonomia i subespècies

Taxonòmicament el lluert (ara catalogat com a "lluert occidental") ha estat separat darrerament de l'espècie de lluert oriental (Lacerta viridis). Aquesta ha retingut el nom original del conjunt de les dues espècies, Lacerta viridis, i el "lluert occidental" que es troba a Catalunya s'ha rebatejat com a Lacerta bilineata.
Subespècies:
* Lacerta bilineata bilineata Daudin, 1802
* Lacerta bilineata chloronota Rafinesque-Schmaltz, 1810
* Lacerta bilineata indet (Elbing, 2001)

## Vegeu també

* Llangardaix ocel·lat (Timon lepidus).
* Llista d'amfibis i rèptils de Catalunya.

## Referències i bibliografia

* ↑ Valentin Pérez-Mellado, Marc Cheylan, Philippe Geniez, Hans Konrad Nettmann, Benedikt Schmidt, Richard Podloucky, Roberto Sindaco, Antonio Romano 2009. Lacerta bilineata. The IUCN Red List of Threatened Species 2009: e.T61519A12501065. http://dx.doi.org/10.2305/IUCN.UK.2009.RLTS.T61519A12501065.en. Downloaded on 19 May 2019.
* ↑ INTRODUCCIÓ ALS RÈPTILS DELS PAÏSOS CATALANS
* ↑ Referència Online - "Reptiles Database"
* Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, planes 72-73. Desembre del 1988, Barcelona. ISBN 8473063546.
* Fitxa d'aquesta espècie del Ministeri de Medi Ambient (castellà) PDF.
* Fitxa d'aquesta espècie del Ministeri de Medi Ambient (castellà) PDF.
# Lluís Medir Jofra

Lluís Medir Jofra (Palafrugell, 1893 - 1957) fou un artista i professor de l'Escola d'Arts i Oficis.
Germà de Ramir Medir Jofra, ja de ben jove, se li desvetlla la passió pel dibuix i la pintura. Va estudiar el batxillerat a Girona. Col·laborà amb l'arquitecte Rafael Masó, amb qui realitzà la tasca de topògraf en la urbanització de s'Agaró. També va portar a terme la reconstrucció de les pintures de la capella de Sant Narcís de Girona, juntament amb Àngel Ferran i sota les ordres de Joan Baptista Coromina i Rafael Masó.
El 2 d'octubre de 1917 és nomenat professor auxiliar de l'Escola d'Arts i Oficis de Palafrugell que en aquells moments dirigia Joan Baptista Coromina i a qui rellevaria en el càrrec a partir de l'any 1919 i fins a la seva mort. El 1927 va projectar i portar a la pràctica els decorats de l'obra de teatre Palafrugell-Cocktail, els quals es conserven al Museu del Suro.
Les principals exposicions que va fer són:
* Pintures a la Sala Parés (1927-1928)
* Dibuixos a la Biblioteca de Palafrugell (1945)
* Dibuixos a l'Exposició de Sant Feliu de Guíxols (1946)
* Dibuixos i aquarel·les a la Sala Icària de Figueres (1948)
* Aquarel·les a la Caixa d'Estalvis Provincial de Palafrugell (1951)
El 1948 dirigeix l'edició de bibliòfil del llibre de Josep Pla Coses Vistes, amb dibuixos seus a tinta i amb guaixos originals de Josep Martinell a cada exemplar. Aquesta experiència la van tornar a repetir amb el llibre Peix Fregit l'any 1954.
El seu fons documental es conserva a l'Arxiu Municipal de Palafrugell.

## Referències

* ↑ Seguranyes 2006: p. 60-71
* ↑ Busquets i Molero 1993: p.102-104
* 1 2 3 «Fons documentals de l'Arxiu Municipal de Palafrugell». Ajuntament de Palafrugell. Arxivat de l'original el 2014-08-08. [Consulta: 6 agost 2014].

## Bibliografia

* DEL BRUGAROL, Josep. “El mestre de dibuix”, dins Revista de Palafrugell Arxivat 2012-06-21 a Wayback Machine., núm. 9. octubre 1962. pp 8-9.
* BRUGUERA, Lluís. “L'art de Lluís Medir Jofra”, dins Revista de Palafrugell Arxivat 2012-06-21 a Wayback Machine., núm. 11. gener-febrer 1994. pàg. 26.
* BUSQUETS, Joan; MOLERO, Josep. L'ensenyament a Palafrugell. Palafrugell: Quaderns de Palafrugell (núm. 1).Ajuntament de Palafrugell, Diputació de Girona, 1993.
* COLOM FONT, A. “Evocació de Lluís Medir”, dins Revista de Palafrugell Arxivat 2012-06-21 a Wayback Machine., núm. 9. octubre 1962. pàg. 7.
* PUJOL, Jordi. “Lluís Medir Jofra (1893-1957)”, dins Revista de Palafrugell Arxivat 2012-06-21 a Wayback Machine., núm. 9. octubre 1962. pp. 6-7.
* SEGURANYES, Mariona. Una visió artística de l'Empordanet. La pintura a Palafrugell entre els segles XIX i XX. Palafrugell: Quaderns de Palafrugell (núm. 16). Ajuntament de Palafrugell, Diputació de Girona, 2006.