OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Maria Roset Camps

Josep Maria Roset Camps (Rubí, Vallès Occidental, 1932 - Rubí, 1 de setembre de 2020), va ser un fotògraf, documentalista i promotor cultural català.

## Biografia

Obre el seu primer estudi a Rubí l'any 1957, i entre el 1959 i 1962 treballa a Madrid i a França com a fotoperiodista elaborant reportatges fotogràfics de gran prestigi, com la boda del Xa de Pèrsia i la mort del doctor Gregorio Marañón. L'any 1962 torna a Rubí, on el 1966 obrirà un nou estudi, des d'on documentarà la vida social de la població i la comarca. L'any 1967 participa en la fundació del Grup Fotogràfic el Gra, i el 1973 funda amb altres companys la sala d'art Doble Sis a Rubí, referent de l'avantguarda artística al Vallès. Des de 2006 serà el fotògraf d'El Globus, el CATEX, el Centre Dramàtic del Vallès i l'Institut del Teatre de Terrassa.

## Obra i llegat

Durant més de 50 anys de professió, realitza una valuosa labor documental fotogràfica en la qual ha destacat per fotografiar temes d'abast internacional i per un compromís gairebé de notari en documentar el temps que li ha tocat viure, la transició democràtica al Vallès; així com per la contundent personalitat dels seu llenguatge fotogràfic.
El seu llegat personal és un dels més vastos de la fotografia catalana, amb gairebé tres-cents cinquanta mil negatius. El seu fons documental recopilat durant més de 40 anys és un dels més nombrosos de Catalunya de temàtica local. Entre el fons històric recopilat i el seu arxiu personal suma gairebé mig milió d'objectes fotogràfics, entre còpies fotogràfiques, plaques de vidre i negatius de cel·luloide.

## Premis i homenatges

El 1969 obté la placa de Sant Joan Bosco a la millor col·lecció del IV Saló Nacional de Borriana amb el reportatge Naixença
1970 Rep el Premi Especial del Trofeu Egara.
1970 Obté el Premi Negtor a la millor fotografia de l'any, amb una imatge de la Muntanya de Sal de Cardona.
2016 Amb motiu dels seus 80 anys, l'Associació Sant Galderic de Rubí impulsa un homenatge i organitza la primera exposició retrospectiva de la seva obra, amb la publicació del seu primer llibre Tal com jo ho he vist, fotografies de Josep Maria Roset.
El 2018 rep la Creu de Sant Jordi “En reconeixement de la tasca de recerca fotogràfica durant més de mig segle i a la seva obra, com a fotògraf de temes d'abast internacional. I també pel seu compromís amb l'entorn de Rubí i del Vallès com a promotor i fundador d'entitats culturals. Cal destacar, singularment, el servei que ha fet a les generacions del futur en l'afany de preservar la memòria històrica com un dels fonaments de la vida col·lectiva.”

## Enllaços externs

* https://www.fotografiacatalunya.cat/ca/cataleg/fotografs/josep_maria_roset
# Aleksandr Serov (ciclista)

Aleksandr Serguéievitx Serov (en rus Александр Сергеевич Серов) (Vyborg, 12 de novembre de 1982) és un ciclista rus, ja retirat, professional des del 2001 fins al 2016. Ha combinat la carretera amb el ciclisme en pista on ha obtingut una medalla als Campionats del Món i diverses proves de la Copa del Món. El 2008 i 2012 va prendre part als Jocs Olímpics d'Estiu. Destaca una quarta posició en la prova de persecució per equips als Jocs del 2012. Una vegada retirat es va incorporar a la direcció tècnica de l'equip Gazprom-RusVelo.

## Palmarès en ruta

* 2006
** 1r a la París-Mantes-en-Yvelines
* 2007
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Gran Bretanya
* 2011
** Vencedor d'una etapa de la Fletxa del sud
* 2012
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Múrcia
* 2013
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Costa Rica

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2008. 124è de la Classificació General
* 2009. 117è de la Classificació General
* 2016. 128è de la classificació general

## Palmarès en pista

* 2011
** Campió de Rússia en Madison (amb Aleksei Màrkov)
** Campió de Rússia en Persecució per equips (amb Evgueni Kovalev, Ivan Kovaliov i Aleksei Màrkov)
* 2012
** Campió d'Europa en Persecució per equips (amb Artur Ierxov, Valeri Kaikov i Aleksei Màrkov)
* 2013
** Campió de Rússia en Persecució per equips (amb Evgueni Kovalev, Artur Ierxov i Ivan Savitskiy)

### Resultats a la Copa del Món

* 2002
** 1r a Moscou, en Persecució per equips
* 2003
** 1r a Moscou, en Persecució per equips
* 2005-2006
** 1r a Los Angeles, en Persecució per equips
* 2006-2007
** 1r a la Classificació general i a la prova de Sydney, en Persecució
** 1r a Sydney, en Persecució per equips
* 2010-2011
** 1r a Pequín, en Persecució per equips
* 2011-2012
** 1r a Astanà i Pequín, en Persecució per equips
* 2012-2013
** 1r a Aguascalientes, en Persecució per equips
* 2015-2016
** 1r a Cali, en Persecució per equips

## Referències

* ↑ «Cycling Museum - Alexander SEROV». [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ «Olympedia – Aleksandr Serov». [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ «Le journal des transferts», 27-10-2016. [Consulta: 27 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Districte de Bressuire

El Districte de Bressuire és un dels tres districtes del departament francès de Deux-Sèvres, a la regió de la Nova Aquitània. Té 7 cantons i 62 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Bressuire.

## Cantons

cantó d'Argenton-les-Vallées - cantó de Bressuire - cantó de Cerizay - cantó de Mauléon - cantó de Saint-Varent - cantó de Thouars-1 - cantó de Thouars-2

## Vegeu també

* Cantons dels Deux-Sèvres
# Museu Espai Ceretània

El Museu Espai Ceretània és un centre de difusió del patrimoni arqueològic del Castellot de Bolvir i de Cerdanya inaugurat el 17 de gener de 2015. Es troba a l'extrem i la zona més elevada de La Corona de Bolvir, ubicada al municipi de Bolvir (Cerdanya, km 183 ctra nac-260 Puigcerdà-Seu d'Urgell).
S'ubica als peus del jaciment arqueologic "El Castellot" de Bolvir. La visita inclou la sala d'exposicions permanents que explica les diferents fases del jaciment amb plafons informatius i vitrines amb els objectes recuperats, elements interactius i tàctils i un breu audiovisuial de la història de la Cerdanya. Informació en català, angles, frances i castellà. També hi ha una sala polivalent que acull exposicions temporals de grans artistes. A més de l'accés al jaciment, quan es realitzen excavacions (generalment al estiu) es pot observar al jaciment com extreuen els materials o les peces descobertes, així com els treballs que hi realitzen, i al taller d'arqueologia es pot observar com netegen i restauren les peces que posteriorment seran exposades a la sala d'exposicions permanents.
El museu compta amb el jaciment iberoromà del Castellot de Bolvir, del qual el 2017 se n'havia excavat entre un 20 i un 30%. Davant del museu i dins del recinte hi ha les escultures L'Epona de Philippe Lavail i La Tombada d'Ernest Altés. També hi ha una botiga i s'hi fan tallers, com el del ferro ibèric, iniciació a la arqueologia...
El Museu i el Jaciment estan vinculats amb la UAB (Universitat Autònoma de Barcelona), i cada any i cada estiu venen a excavar els arqueòlegs professors de la UAB amb els seu alumnes en pràctiques, així any rere any va creixent el museu i cada cop tenim mes peces exposades procedents del nostre jaciment d'El Castellot.
Els treballs per fer el museu van durar tres anys i van costar un milió d'euros.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Bolvir».
* 1 2 Pirineus, Viure als. «L'Espai Ceretània de Bolvir» (en espanyol europeu). [Consulta: 5 febrer 2019].
* ↑ NacióCerdanya. «Un taller lúdic i didàctic a l'Espai Ceretània de Bolvir ensenyarà els secrets del ferro ibèric | NacióCerdanya». Arxivat de l'original el 2019-02-07. [Consulta: 5 febrer 2019].
* ↑ Redacció. «Bolvir obre l'Espai Ceretània, al Castellot - 14 gen 2015». [Consulta: 5 febrer 2019].
* ↑ Girona, Diari de. «L´espai Ceretània». [Consulta: 5 febrer 2019].
* ↑ Regió7. «Bolvir estrena l'Espai Ceretània». [Consulta: 5 febrer 2019].
# Arma letal 2

Arma letal 2 (títol original en anglès Lethal Weapon 2) és una pel·lícula estatunidenca de l'any 1989 dirigida per Richard Donner. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

En la segona entrega d'Arma letal, la parella de policies formada per Martin Riggs i el seu company Roger Murtaugh s'enfronten a una poderosa organització internacional de traficants de droga que opera als Estats Units. La seva missió és protegir un comptable que ha blanquejat diners.

## Repartiment

* Mel Gibson: Detectiu Martin Riggs
* Danny Glover: Detectiu Roger Murtaugh
* Joe Pesci: Leo Getz
* Joss Ackland: Arjen Rudd
* Derrick O'Connor: Pieter Vorstedt
* Patsy Kensit: Rika van den Haas
* Darlene Love: Trish Murtaugh
* Steve Kahan: Capità Murphy
* Mark Rolston: Hans
* Jenette Goldstein: Detectiu Meagan Shapiro
* Dean Norris: Detective Tim Cavanaugh
* Nestor Serrano: Eddie Estaban
* Mary Ellen Trainor: Dr. Stephanie Woods
* Kenneth Tigar: Bekker
* Pat Skipper: Hitman
* Bruce Young: Hitman
* Traci Wolfe: Rianne Murtaugh
* Juney Smith: Tom Wyler

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ «Lethal Weapon2». The New York Times.
# Francesc Francisco-Busquets Palahí

Francesc Francisco-Busquets Palahí (Girona, 30 de març de 1946) és un polític català. Llicenciat en filologia anglogermànica, ha treballat com a professor d'anglès i fou el primer en traduir al català íntegrament Els viatges de Gulliver de Jonathan Swift, així com Washington Irving i Mark Twain. Va ingressar a l'Agrupació Socialista de Girona el 1975. Candidat del PSC-PSOE a les eleccions municipals espanyoles de 1979, en 1981 va substituir Pilar Gisbert Montrós com a regidor de policia municipal. Va revalidar el càrrec a les eleccions municipals espanyoles de 1983, 1987, i 1991, i fou segon i primer tinent d'alcalde i regidor de via pública i seguretat ciutadana. De 1983 a 1987 també fou diputat de la Diputació de Girona.
El maig de 2004 fou nomenat Subdelegat del Govern a Girona en substitució de Robert Brell i Parladé. Va ocupar el càrrec fins a gener de 2012, coincidint amb la seva jubilació. En juny de 2018 el seu nom va sonar per repetir en el càrrec, però finalment fou nomenat Albert Bramon Vives.

## Obres

* Els viatges de Gulliver (2005), traducció de Jonathan Swift, ISBN 978-84-96444-10-2
* La llegenda de Sleepy Hollow i altres històries (2006), traducció de Washington Irving, ISBN 9788496444843
* El foraster misteriós (2007), traducció de Mark Twain, ISBN 9788496766167

## Referències

* ↑ El virrei que no ho volia ser, El Punt Avui, 4 de gener de 2012
* ↑ Francisco-Busquets Palahi, Francesc al web de la Fundació Pablo Iglesias
* ↑ Francisco-Busquets Palahí, Francesc al web de l'Ajuntament de Girona
* ↑ Robert Brell s'acomiada de la Subdelegació del Govern amb un discurs en castellà i el xiulen, Vilaweb, 26 de maig de 2004
* ↑ Francesc-Francisco Busquets: 'Un animal polític com jo no es desvincularà de la política', gerio.cat, 15 de gener de 2012
* ↑ Francisco-Busquets, el més ben situat per ser subdelegat, El Punt Avui, 8 de juny de 2018
* ↑ El garrotxí Albert Bramon, nou subdelegat del govern espanyol a Girona, 25 d'agost de 2018
# Varicorhinus brauni

Varicorhinus brauni és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 23 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Congo.

## Referències

* ↑ Rüppell W. P. E. S. 1836. Neuer Nachtrag von Beschreibungen und Abbildungen neuer Fische, im Nil entdeckt. Mus. Senckenberg, Abhandl. Beschr. Naturg. v. 2 (núm. 1). 1-28.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget 1984 Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# St. Olaf

St. Olaf és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 136 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Olaf tenia 136 habitants, 49 habitatges, i 39 famílies. La densitat de població era de 210 habitants/km².
Dels 49 habitatges en un 46,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,3% hi vivien parelles casades, en un 8,2% dones solteres, i en un 18,4% no eren unitats familiars. En el 14,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,8% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 32,4% entre 25 i 44, un 18,4% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.583 $ i la renda mediana per família de 36.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 15.284 $. Entorn del 2,5% de les famílies i el 8,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Olaf». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Olaf». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Els Pastorets de l'Ametlla de Merola

Els Pastorets de l'Ametlla de Merola és una agrupació cultural esplai que representen Els Pastorets La Flor de Nadal a l'Ametlla de Merola (Puig-reig, Berguedà).
Són un dels Pastorets més antics de Catalunya. Les primeres representacions van fer-se del 1878 quan un conjunt de persones disfressades de pastors baixaren del cor, durant la missa del gall, en el marc d'una cerimònia dirigida per les germanes dominiques, veritables impulsores de l'activitat teatral infantil a la colònia de l'Ametlla. El 1880 es prohibeix fer teatre dins l'església i es traslladen les representacions al teatre vell. La seva forma actual amb música de Josep Conangle i lletra de Francesc d'Assís Picas data del 1954, amb elements recuperats de la peça anterior La Rosa de Jericó del 1912. Conforma una tradició molt arrelada en la qual hi participen tots els veïns. El 2007 van rebre la Creu de Sant Jordi.
La preparació d'aquests pastorets comença habitualment a l'octubre i acaba el febrer, i hi participen unes 160 persones en total.

## Altres grups de Pastorets

* Els Pastorets d'Igualada
* Els Pastorets de Molins de Rei

## Referències

* ↑ Carrera, Manel «La Flor de Nadal: Pastorets des de 1878». festes.org.
* ↑ Bohigas i Mollera, Joaquim «´La Flor de Nadal recorda la Catalunya d´arrel cristiana´». Diari de Girona, 22-12-2012.
* ↑ «Història». Els Pastorets de l'Ametlla de Merola, s.d. [Consulta: 30 gener 2018].
* 1 2 Es redueixen a un terç les Creus de Sant Jordi del 2007 Arxivat 2017-10-24 a Wayback Machine. a Directe.cat, 13 de juny de 2007
* ↑ Perona, Dani «‘La Flor de Nadal' treballa per posar al dia l'espectacle». Regio 7, 06-11-2011.

## Enllaços externs

* «Coordinadora de Pastorets de Catalunya».
* «Catalan Nativity Play». TV3, 1985.
# Brook

Brook és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.062 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brook tenia 1.062 habitants, 397 habitatges, i 292 famílies. La densitat de població era de 621,3 habitants per km².
Dels 397 habitatges en un 34,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,2% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 26,2% no eren unitats familiars. En el 21,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,8% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 13% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.881 $ i la renda mediana per família de 38.958 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.339 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 14.826 $. Entorn del 4,6% de les famílies i el 7,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brook». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brook». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Míriam Civera Jorge

Míriam Civera Jorge (Alcublas, 1979) és una productora, periodista i professora de la Universitat de València, especialitzada en informació local i producció televisiva. És pionera en l'estudi dels mitjans de comunicació i el seu impacte en l'àmbit local i patrona de la Fundació per la Pilota Valenciana.
Llicenciada en Comunicació Audiovisual a la Universitat de València, va iniciar la seua carrera a Levante-EMV on va ser corresponsal de les comarques dels Serrans i el Racó d'Ademús, passant posteriorment a treballar en l'àmbit televisiu. Ha fet realització i direcció de producció a diferents programes de Radiotelevisió Valenciana entre 2001 i 2008. Sotsdirectora i cap de producció de LevanteTV de 2008 a 2017. Des de 2018 treballa com a productora executiva de programes i retransmissions per À Punt Mèdia. Ha escrit dos llibres sobre patrimoni etnològic de la seua localitat natal:"Juegos tradicionales"(2007) i "Alcublas en la cocina" (2017).
Professora associadade la Universitat de València, des de 2005, als Graus de Comunicació Audiovisual, Periodisme i Enginyeria Multimèdia.
A 2021 rep el guardó Va de Dona que atorga la Federació de Pilota Valenciana pel seu treball a favor de l'esport femení al llarg de la seua trajectòria professional.

## Referències

* ↑ Ledo Caballero, Antonio C. Segona trobada Universitat de València-Instituts d'Estudis Comarcals: aportacions per a la reflexió al voltant del territori. València: Universitat de València, 2012. ISBN 978-84-370-9357-4.
* ↑ «Cibercomunidad ("El fenómeno de los blogs y webs en La Serranía")». [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ Valero, Pedro. «Míriam Civera: "En la pilota no es pot patrocinar tot, cal un producte que ho valga"». Levante-EMV, 01-01-2018. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ utiel, c jorge |. «Cinc comarques de l'interior valencià, unides per la música», 07-12-2017. [Consulta: 10 juny 2022].
* ↑ «Un tesoro gastronómico heredado de generación en generación». Levante-EMV, 08-01-2017. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Edita: Excmo. Ayuntamiento de Alcublas Depósito Legal: V Maquetación e impresión: Industria Gráfica Valenciana, S. L. (INGRAVAL) - Tel. - PDF Free Download». [Consulta: 10 juny 2022].
* ↑ «Fitxa Universitat de València». [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ «Publicacions acadèmiques Míriam Civera Jorge». [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ SD, Redacción. «Les dones prenen el centre de València per a jugar a pilota» (en castellà), 17-10-2021. [Consulta: 10 juny 2022].
# St. Ansgar (Iowa)

St. Ansgar és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.031 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Ansgar tenia 1.031 habitants, 447 habitatges, i 282 famílies. La densitat de població era de 510,3 habitants/km².
Dels 447 habitatges en un 21,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55% hi vivien parelles casades, en un 6% dones solteres, i en un 36,7% no eren unitats familiars. En el 34% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,7.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,9% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 19,8% entre 25 i 44, un 24,9% de 45 a 60 i un 31,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 50 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.977 $ i la renda mediana per família de 46.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.704 $ mentre que les dones 20.294 $. La renda per capita de la població era de 16.100 $. Entorn del 6,6% de les famílies i el 9,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Ansgar». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Ansgar». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sanson (cimentera)

Sanson, situada a Sant Vicenç dels Horts, va ser una de les principals cimenteres de Catalunya al segle xx. Fundada a principis del segle XX, va contribuir significativament al desenvolupament industrial i arquitectònic del país. Amb un disseny innovador per a l’època, esdevingué un referent en el sector del ciment fins al seu tancament. Actualment, l'espai s'ha transformat en un taller d'arquitectura i patrimoni, simbolitzant la reutilització d'espais industrials històrics.

## Història

La societat La Auxiliar de la Construcción, SA es va constituir el 1917 per dedicar-se a l'explotació de ciment amb la marca comercial Sanson. Inicialment, el material per a la fabricació del ciment s'extreia de la pedrera de Sant Feliu de Llobregat, a tocar del puig de Santa Creu d'Olorda, i el transportaven amb una cinta transportadora fins a les instal·lacions de Sant Just Desvern on hi havia la fàbrica per processar i transformar la pedra en ciment. L'any 1968, i després de gairebé 50 anys de funcionament, les protestes veïnals de Sant Just provocaren que la fàbrica transformadora es desplacés a Sant Feliu, al costat de la pedrera, on va estar en funcionament fins al 2006, any en què es va clausurar. Durant aquell període hi va haver una colònia obrera Arxivat 2021-04-12 a Wayback Machine. que en algun període va estar habitada per prop de dues-centes persones. L'edifici de la fàbrica continua en peu (2011) i es pot veure sota el cim de Santa Creu d'Olorda. El futur de l'edificació (demolició, conservació com a element del patrimoni industrial o reconversió en espai per a nous usos) divideix la població santfeliuenca.
Als espais de Sant Just on hi havia la fàbrica es construí (1972-1975) l'edifici Walden 7 i el taller d'arquitectura de Ricard Bofill on es conserva la xemeneia de les antigues instal·lacions.

## Referències

* ↑ «Fàbrica Sanson – Taller d’Arquitectura – Espais recobrats». [Consulta: 22 desembre 2024].