OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Uranoscopus tosae

Uranoscopus tosae és una espècie de peix pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 25 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 55 i 420 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: des del sud del Japó (tret de les illes Ryukyu) fins al mar de la Xina Meridional.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius).
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & C. L. Hubbs, 1925. Record of fishes obtained by David Starr Jordan in Japan, 1922. Mem. Carnegie Mus. v. 10 (núm. 2): 93-346, Pls. 5-12.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Yamada, U., S. Shirai, T. Irie, M. Tokimura, S. Deng, Y. Zheng, C. Li, Y.U. Kim i Y.S. Kim, 1995. Names and Illustrations of fishes from the East China Sea and the Yellow Sea. Overseas Fishery Cooperation Foundation, Tòquio (Japó).
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.
* ↑ Ni, I.-H. i K.-Y. Kwok, 1999 Marine fish fauna in Hong Kong waters. Zool. Stud. 38(2):130-152.
* ↑ Shen, S.C. (ed.), 1993. Fishes of Taiwan. Department of Zoology, National Taiwan University, Taipei. 960 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Urbà Lozano i Rovira

Urbà Lozano i Rovira (Alginet, 19 de juliol de 1967) és un escriptor valencià. En 2017 treballava com a professor de valencià a l'IES Buñol.

## Obra
### Novel·la

* La màquina ronca. Editorial Brosquil (2006). Col·lecció Lletra llarga, núm. 41. Premi Vila de Puçol de narrativa el 2005. ISBN 84-9795-237-5
* Femení singular. Bromera (2007) Premi Vila de Teulada de 2006. ISBN 978-84-9824-178-5
* Plagis. Premis Literaris Ciutat de València, premi de Narrativa en Valencià Constantí Llombart (2007). ISBN 84-9824-350-5
* Subsòl, d'Unai Siset. (Obra col·lectiva de 7 autors en la qual també participà Urbà Lozano)ISBN 978-84-9824-797-8
* La trampa del desig. Premi de Novel·la Ciutat d'Alzira (2011) ISBN 978-84-1539-048-0
* Vindrà la mort i tindrà els teus ulls (2017). Premi Enric Valor de Novel·la en Valencià
* D'un silenci antic i molt llarg. Premi de Novel·la Antoni Bru d'Elx (2022)

### Articles

* L'escola durant la Segona República i la Guerra Civil.

## Notes

* ↑ El autor de este relato que habla de los deseos: sexual, de poder, de libertad, a través de cinco tramas argumentales y de dos personajes protagonistas, Daniel, un médico metido a político y Mirsada, una refugiada bosnia. Premi de 18000 euros, organitzat per Edicions Bromera i patrocinat per la Universitat de València, Fundació Bancaixa i l'ajuntament d'Alzira. Fotografia en portada del premi al periòdic.

## Referències

* ↑ Ajuntament d'Alginet
* ↑ Urbà Lozano i Rovira al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ «Urbà Lozano: ‘Tinc una relació d'amor i d'odi amb la novel·la negra’». Diari La Veu, 20-03-2017.
* ↑ «Premis Literaris Ciutat de València. Guanyadors». Bromera.com. [Consulta: març 2016].
* ↑ Web de l'ajuntament d'Alginet
* ↑ «Esperança Camps - Dietari | Subsòl». www.ecamps.cat. Arxivat de l'original el 2016-11-19. [Consulta: 18 novembre 2016].
* ↑ Juan-Monpó, Teresa Levante-EMV edició La Ribera 12-11-2011, p.65
* ↑ Lairón, Aureliano Levante-EMV edició La Ribera 13-11-2011, p.36
* ↑ Juan Monpó, Teresa Levante-EMV edició La Ribera 13-11-2011, p.40
* ↑ «D'un silenci antic i molt llarg». [Consulta: 2 maig 2023].
* ↑ Consell coordinador d'Aljannat, Aljannat: Revista d'estudis locals. Monogràfic Ismael Latorre Mendoza Alginet, 2008, p.5

## Enllaços externs

* Bloc de l'autor
* http://www.bromera.com/detall-noticia/items/urba-lozano-combina-intriga-i-sensualitat-a-la-trampa-del-desig-premi-de-novella-ciutat-dalzira.html Arxivat 2013-07-30 a Wayback Machine.
# Urszula Radwańska

Urszula Radwańska (Ahaus, Alemanya, 7 de desembre de 1990) és una tennista polonesa, germana petita de la també tennista Agnieszka Radwańska. Les germanes Radwańska guanyaren juntes el títol de dobles del Torneig d'Istanbul a 2007. Com tennista junior, ha guanyat el Campionat de Wimbledon en 2007, culminant eixa temporada com a núm. 1 del món. En el torneig de Wimbledon de 2008, Urszula feu el seu debut en un torneig del Grand Slam en categoria individual, perdent en segona ronda davant la dues vegades campiona del torneig, la nord-americana Serena Williams, per 6-4 i 6-4.

## Palmarès: 1 (0−1)
### Individual (0)
#### Finalista (1)

* 2012: 's-Hertogenbosch (perd contra Nàdia Petrova)

### Dobles (1)

| Abans de 2009 | Després de 2009 |
| Grand Slam (0−0) ||
| WTA Tour Championships (0−0) ||
| Tier I (0−0) | Premier Mandatory (0−0) |
| Tier II (0−0) | Premier 5 (0−0) |
| Tier III (1−0) | Premier (0−0) |
| Tier IV i V (0−0) | International (0−0) |
| Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Resultat |
| 1. | 2007 | Istanbul | Agnieszka Radwańska | Yung-Jan Chan Sania Mirza | 6−1, 6−3 |

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2012-06-20 a Wayback Machine. (anglès) (polonès)
* Urszula Radwańska a la WTA (anglès)
# Cantó de Nimes-4

El cantó de Nîmes-4 és un cantó francès del departament del Gard, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Nimes, compta amb una part de la ciutat de Nimes.

## Vegeu també

* Cantons del Gard
# Districte d'Argelèrs de Gasòst

El districte d'Argelèrs de Gasòst és un dels tres districtes del departament francès dels Alts Pirineus a la regió d'Occitània. Té 6 cantons i 89 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura d'Argelèrs de Gasòst.

## Cantons

* cantó d'Argelèrs de Gasòst
* cantó d'Aucun
* cantó de Lorda-Est
* cantó de Lorda-Oest
* cantó de Lus e Sent Sauvaire
* cantó de Sent Pèr de Bigòrra

## Vegeu també

* Cantons dels Alts Pirineus
# Estació de Sant Vicenç de Castellet

Mapa sinòptic línia R4 :
Mapa sinòptic línia RL4 :
Sant Vicenç de Castellet és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a l'est de la població de Sant Vicenç de Castellet a la comarca del Bages. L'estació es troba a la línia Barcelona-Manresa-Lleida i hi tenen parada trens de la línia R4 i la línia RL4 de Rodalies de Catalunya, operats per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Manresa va entrar en funcionament l'any 1859 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia del Ferrocarril de Saragossa a Barcelona entre Terrassa (1856) i Manresa.
L'estació es troba molt propera, a uns cinc minuts caminant, de l'estació de Sant Vicenç - Castellgalí de la Línia Llobregat-Anoia de FGC.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 214.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Barcelona |||||
| Sant Vicenç de Calders Vilafranca del Penedès Martorell | Castellbell i el Vilar-Monistrol de Montserrat Terrassa Estació del Nord¹ | Manresa | Manresa |
| Rodalia de Lleida |||||
| Lleida Pirineus | Manresa | Terrassa Estació del Nord | Terrassa Estació del Nord |
* Alguns trens de rodalia no fan parada entre Sant Vicenç de Castellet i Terrassa, sent la següent o anterior Terrassa.

## Referències

* ↑ «Línia R4». Rodalies.gencat.cat. Rodalies de Catalunya.
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Estació de Sant Vicenç - Castellgalí
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estació de Cubelles

Mapa sinòptic línia R2 :
Cubelles és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població de Cubelles a la comarca del Garraf. L'estació es troba a la línia Barcelona-Vilanova-Valls per on s'aturen trens de la línia R2 Sud i alguns trens de les línies regionals R13, R14 i R15 de Rodalies de Catalunya operats per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Vilanova va entrar en servei l'any 1882 quan es va obrir el tram entre Vilanova i la Geltrú i Calafell, un any més tard arribava a Valls. Al segle xx es van fer obres a la línia per duplicar les vies.
El nombre de passatgers pujats l'any 2016 va ser de 499.000 persones.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Sant Vicenç de Calders | Cunit | Vilanova i la Geltrú | Estació de França |
| Serveis regionals de Rodalies de Catalunya |||||
| Lleida Pirineus | Cunit | Vilanova i la Geltrú | Barcelona-Estació de França |
| Reus | Cunit | Vilanova i la Geltrú | Barcelona-Estació de França |
* Aquest recorregut de la R2 és provisional fins al 2011 fruit de les obres a Sant Andreu Comtal, per veure quins són els canvis que hi ha hagut vegeu R2 i R10.

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R2». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 12 de juliol 2010. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ Alcaide González, Rafael. «El ferrocarril como elemento estructurador de la morfología urbana: El caso de Barcelona 1848-1900». Scripta Nova Vol. IX, núm. 194 (65). Universitat de Barcelona, 01-08-2005. [Consulta: 23 juliol 2010].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estació de Viladecavalls

Mapa sinòptic línia R4 :
Viladecavalls és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la urbanització de Can Corbera de Viladecavalls a la comarca del Vallès Occidental. L'estació es troba a la línia Barcelona-Manresa-Lleida i hi tenen parada trens de la línia R4 de Rodalies de Catalunya, operat per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Manresa va entrar en funcionament l'any 1859 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia del Ferrocarril de Saragossa a Barcelona entre Terrassa (1856) i Manresa.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 44.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Sant Vicenç de Calders Vilafranca del Penedès Martorell | Sant Miquel de Gonteres-Viladecavalls | | Vacarisses-Torreblanca | Manresa |

## Referències

* ↑ «Línia R4». Rodalies.gencat.cat. Rodalies de Catalunya.
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Valentín María Zubiaurre Urionabarrenechea

Valentín María Zubiaurre Urionabarrenechea (Garai (Biscaia), 12 de febrer del 1837 - Madrid, 1914) va ser un compositor espanyol.

## Biografia

Zuibiaurre va néixer a Garay, un poble de la província de Biscaia. El 1845 ingressà com a tiple de la Capella de la basílica de Santiago de Bilbao; amb el director d'aquesta, Nicolás Ledesma aprengué orgue, i també estudià cant, piano i harmonia. El 1852 va ser nomenat organista de l'església de Santurtzi.
El 1853 viatjà a Veneçuela i, visqué a La Guaira i a Caracas, on va exercir de professor i concertista de piano. Entre els anys 1861 i 1872 visqué a Madrid, i al Conservatori hi estudià harmonia i composició amb Hilarión Eslava. El 1869 va guanyar el Concurso Nacional de Música amb l'òpera Fernando el Emplazado, la qual va estrenar dos anys després. El 1873 va rebre una beca per part de l'Acadèmia de Belles Arts, que li permeté de fer un viatge d'estudis per França, Alemanya i Itàlia durant dos anys. El 1875 fou nomenat segon mestre de la Capella Reial i el 1878 fou ascendit a primer mestre de capella, any en què també fou contractat com a professor del conservatori madrileny, per al qual va escriure la Peça per a cornetí', una de les poques composicions seves que encara avui en dia s'utilitza com a proposta d'examen. La seva llarga carrera com a mestra de capella es va significar per la producció de molta música sacra: una dotzena de misses, lletanies, motets..., però també fou autor de moltes peces de música vocal i de cambra.

## Obres

Selecció
* Alfonso (1858)
* Fantasía para trompa con acompañamiento de piano (1900)
* Solo de óboe con acompañamiento de piano (1886)
* Peça per a cornetí amb acompanyament per a piano per a oposicions
* 2 sonates per a piano
* Recuerdos de Venezuela (1859)
* Vals (1849)

### Òperes

* Luís de Camoens (1864), llibret de Cesare Perono da Lucca
* Don Fernando el Emplazado (1869), llibret de Riccardo Castelvecchio i Ernesto Palermi, traducció de l'italià de Mariano Capdepón, en el rol principal en l'estrena, el baríton Cesare Boccolini.
* Ledia (1873), amb llibret de José de Cárdenas. en el rol principal en l'estrena, el baríton Cesare Boccolini.
* 3 sarsueles inacabades: El tigre del mar (amb lletra d'Antonio Arnao); Los dos ciegos; La perla del valle (amb lletra de Rafael García Santisteban)

### Obres per a orquestra

* Sinfonía en Mi M (1870)
* Himno-Cantata a la memoria de Pedro Pablo de Astarloa para solistas, coro y orquesta (1885), sobre una poesia de Felipe Arrese y Beitia

### Música religiosa

* Pasión según San Mateo (1874), oratori per a cor a quatre veus i orquestra
* Misa a cuatro voces y orquesta (1864)
* Requiem
* Salves
* Stabat Matter

## Referències

* ↑ Honegger, Marc. Diccionario Biográfico de los Grandes Compositores de la Música..
* 1 2 Sojo Gutiérrez, Patricia. «Valentín María de Zubiaurre Urionabarrenechea [conté catàleg d'obres]». A: Auñamendi Eusko Entziklopedia (en espanyol), 2004.
* ↑ «Musicroom.com». Arxivat de l'original el 2011-09-28. [Consulta: 9 gener 2016].
* 1 2 Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 1251. (ISBN 84-239-4508-1)
# Districte d'Ais de Provença

El Districte d'Ais de Provença és un dels 4 districtes del departament de les Boques del Roine, a la regió de Provença-Alps-Costa Blava. Té 10 cantons, 44 municipis i el cap és la sotsprefectura d'Ais de Provença.

## Cantons

* cantó d'Ais de Provença Centre
* cantó d'Ais de Provença Nord-Est
* cantó d'Ais de Provença Sud-Oest
* cantó de Gardana
* cantó de Lambesc
* cantó de Peliçana
* cantó de Lei Penas de Mirabèu
* cantó de Peiròla de Provença
* cantó de Selon de Provença
* cantó de Tretz

## Vegeu també

* Cantons de les Boques del Roine
# Valerio Bona

Valerio Bona (Brescia, 1560 - [...?], 1621) fou un eclesiàstic franciscà i compositor de música religiosa.
Va ser un compositor italià del Barroc primerenc; també era un frare franciscà. Poc se sap sobre la seva vida. Sembla haver passat un temps a Milà i Verona, i pot haver estat un estudiant de Costanzo Porta. El seu teòric Regole dei Contraponto de 1595 va ser influenciat per Gioseffo Zarlino. Va ser mestre de capella de Vercelli, Mondovì i Milà.
Les seves obres musicals inclouen misses i canzonetes.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 1567. (ISBN 84-239-4508-1)
# Valero Moreno Polo

Valero Moreno Polo va ser un músic aragonès. Nasqué al 1714 a La Hoz de la Vieja (Terol). Fou mestre de capella de la catedral de Tortosa a partir del 30 d'agost de 1743 cobrint la plaça vacant per la mort de Josep Escorihuela. Les institucions eclesiàstiques de la catedral, van trobar oportú incorporar a Valero Moreno sense necessitat de superar cap examen previ, ja que era el germà de l'organista, Juan Moreno. Així doncs, amb algunes referències del mestre de capella de la Seo de Saragossa, José Lanuza i de l'organista d'El Pilar, Tomás Soriano i valorant les seves composicions musicals, els eclesiàstics de la catedral van oferir la plaça a Valero Moreno el 10 de setembre de 1743 sense realitzar oposicions. Va morir al 1780.

## Vegeu també

* Juan Moreno i Polo
* José Moreno i Polo

## Referències

* 1 2 PERSONAT REMOLAR, ALFREDO. Juan Moreno y Polo, dos salmodias para misas, versos para lleno. Santo Domigo de la Calzada 2013. Santo Domigo de la Calzada: Fundación Gustavo Bueno, 2013.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 36, pàg. 1023 (ISBN 84 239-4536-7)
# Districte de Niça

El Districte de Niça és un dels dos districtes del departament francès dels Alps Marítims, a la regió de Provença-Alps-Costa Blava. Té 33 cantons i 101 municipis. El cap del districte és la prefectura de Niça.

## Cantons

cantó de Bèusoleu - cantó de Brelh de Ròia - cantó de Còntes - cantó de L'Escarena - cantó de Guilherme - cantó de Lantosca - cantó de Levenç - cantó de Menton Est - cantó de Menton Oest - cantó de Niça-1 - cantó de Niça-2 - cantó de Niça-3 - cantó de Niça-4 - cantó de Niça-5 - cantó de Niça-6 - cantó de Niça-7 - cantó de Niça-8 - cantó de Niça-9 - cantó de Niça-10 - cantó de Niça-11 - cantó de Niça-12 - cantó de Niça-13 - cantó de Niça-14 - cantó de Lo Puget Tenier - cantó de Ròcabilhiera - cantó de Roquesteron - cantó de Sant Estève de Tinèa - cantó de Sant Martin de Vesúbia - cantó de Sant Salvaur de Tinèa - cantó de Sospèl - cantó de Tenda - cantó de Vilar de Var - cantó de Vilafranca de Mar

## Vegeu també

* Cantons dels Alps Marítims
# Districte de Briançon

El Districte de Briançon és un dels dos districtes del departament francès dels Alts Alps, a la regió de Provença-Alps-Costa Blava. Té 7 cantons i 38 municipis. El cap del districte és la sotsprefectura de Briançon.

## Cantons

* cantó d'Agulhas ;
* cantó de Briançon Nord ;
* cantó de Briançon Sud ;
* cantó de Guilhèstra ;
* cantó de L'Argentièra ;
* cantó de La Grava ;
* cantó de Lo Monastièr.

## Vegeu també

* Cantons dels Alts Alps
# Vals del minut

El Vals del minut, Vals en re bemoll major, op. 64, núm. 1 o Valse du petit chien (Vals del gosset) és una peça per a piano composta per Frédéric Chopin. Aquest vals va ser publicat al mateix temps que els valsos en do sostingut menor (op. 64, núm. 2) i en la bemoll major (op. 64, núm. 3), entre 1846 i 1847. Gairebé la meitat dels valsos de Chopin no van ser publicats fins després de la seva mort, però tots els que sí que ho van ser en vida de l'autor porten una dedicatòria a alguna dona de l'aristocràcia. El Vals del minut està dedicat a la comtessa Delfina Potocka, una "femme fatale" amb la que probablement Chopin va mantenir alguna relació amorosa. La peça porta la indicació de Molto vivace.
Tot i que se'l coneix popularment com a "Vals del minut" aquesta denominació s'ha d'entendre en el sentit d'un vals "miniatura", ja que dura al voltant de dos minuts; aquesta denominació la donà el seu editor. El vals té 138 compassos amb una repetició de quinze compassos inclosa i, per tant, hauria de ser interpretat en gairebé 420 notes negres per minut per poder fer-ho en un sol minut. Una interpretació de la peça el més ràpid possible segueix sent una gesta per alguns pianistes que ho intenten. Camille Bourniquel, un dels biògrafs de Chopin, recorda que Chopin va tenir la inspiració d'aquest vals mentre observava el gosset de George Sand, Marquis, perseguir la seva cua, el que va provocar que el compositor l'anomenés Valse du petit chien.

## Referències

* ↑ Maurice Hinson. The Pianist's Dictionary. Indiana University Press, juny de 2004, p. 114. ISBN 978-0-253-21682-3 [Consulta: 2 octubre 2010].
* ↑ Frédéric Chopin; Joseph Banowetz Piano works. Alfred Music Publishing, 1 d'octubre de 2000, p. 6. ISBN 978-0-7692-9854-2 [Consulta: 2 octubre 2010].
* ↑ Frédéric Chopin; John W. Schaum Chopin-Schaum, Bk 1: Based on Events and Episodes of Chopin's Life. Alfred Music Publishing, 2001, p. 8. ISBN 978-0-7579-0511-7 [Consulta: 2 octubre 2010].
* ↑ Selected Correspondence of Fryderyk Chopin, Bronislaw Edward Sydow, traducció a l'anglès i editada per Arthur Hedley, McGraw-Hill, Nova York, Toronto, Londres, 1963, p. 267-272.
# Sicyopterus aiensis

Sicyopterus aiensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Oceania: Vanuatu.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1860. Conspectus piscium in expeditione ad oceanum Pacificum septentrionalem, C. Ringold et J. Rodgers ducibus, a Gulielmo Stimpson collectorum. Sicydianae. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 12. 100-102.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Keith, P., R. E. Watson & G. Marquet. 2004. Sicyopterus aiensis, a new species of freshwater goby (Gobioidei) from Vanuatu, South Pacific. Cybium v. 28 (núm. 2): 111-118.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Akihito; Meguro, K «On the differences between the genera Sicydium and Sicyopterus (Gobiidae)» (en anglès). Japanese Journal of Ichthyology, 26, 1979, pàg. 192–202.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Watson, R. E., G. Marquet i C. Pöllabauer, 2000: New Caledonia fish species of the genus Sicyopterus (Teleostei: Gobioidei: Sicydiinae). Aqua, Journal of Ichthyology and Aquatic Biology v. 4 (núm. 1): 5-34.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cantó de Crozon

El cantó de Crozon (bretó Kanton Kraozon) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 7 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Argol | Argol | --- |
| Kameled | Camaret-sur-Mer | --- |
| Kraozon | Crozon | --- |
| Landevenneg | Landévennec | --- |
| Lañveog | Lanvéoc | --- |
| Roskañvel | Roscanvel | --- |
| Terrug | Telgruc-sur-Mer | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Dominique Trétout | Divers gauche | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Àcrota

Segons la mitologia romana, Àcrota fou un rei d'Alba Longa, fill de Tiberí. Va succeir en el tron el seu germà Rèmul.

## Bibliografia

* Parramon i Blasco, Jordi: Diccionari de la mitologia grega i romana. Edicions 62, Col·lecció El Cangur / Diccionaris, núm. 209. Barcelona, octubre del 1997. ISBN 84-297-4146-1, plana 7.

## Referències

* ↑ Grandazzi, Alexandre. Chapitre X. Les Rois d’Albe : analyse d’une tradition. Roma: Publications de l’École française de Rome, 2013-06-06, p. 731–890. ISBN 978-2-7283-1009-8.