OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sabine Heinefetter

Sabine Heinefetter (Magúncia, 19 d'agost de 1809 - Illenau, Baden-Württemberg, 18 de febrer de 1872) fou una soprano alemanya que mori alienada.
Adquirí el coneixement de la música, cantant i acompanyant-se a l'arpa en llocs públics. El 1825 va fer la seva primera sortida pública en el teatre de Frankfurt, i després de perfeccionar-se amb Spohr a Cassel i a París amb Tadolini ciutat en què cantà en el Teatre Italià. A la seva bella veu de soprano unia els avantatges del cant italià, pel qual excità l'entusiasme a Viena, Milà i Berlín, en els rols principals de Romeu, Anna Bolena, Norma, i Rossina. En 1844 va aparèixer per última vegada a Frankfurt. En 1853 es va casar amb un comerciant francès, Marquet, a Marsella i es retirà de l'escena, fixant la seva residència a Baden on morí havent perdut la salut mental.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 27, pàg. 939 (ISBN 84 239-4527-8)
# Salminus franciscanus

Salminus franciscanus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 75,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Géry, J. i L. Lauzanne 1990: Les types des espèces du genre Salminus Agassiz, 1829 (Ostariophysi, Characidae) du Museum National d'Histoire Naturelle de Paris. Cybium v. 14 (núm. 2): 113-124.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 2003. Subfamily Cheirodontinae (Characins, tetras). p. 215-221. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* «Salminus franciscanus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Salmo aphelios

Salmo aphelios és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Reproducció

Fresa entre maig i juliol.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces temperades.

## Distribució geogràfica

Es troba entre Albània i Macedònia del Nord: riba oriental del llac d'Okhrida.

## Referències

* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Bibliografia

* Dorofeeva, E. A., 1998: Systematics and distribution history of European salmonid fishes of the genus Salmo. Voprosy Ikhtiologii v. 38 (núm. 4): 437-447. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 38 (núm. 6):419-429).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B. i P.E. Ihssen, 1985. Chromosome banding in salmonid fish: Nucleolar organizer regions in Salmo and Salvelinus. Canad. J. Genet. Cytol.. 27:433-440.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
* BioLib (anglès)
# Salmo carpio

Salmo carpio és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Alimentació

Menja invertebrats.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces temperades (45°N-45°N, 10°E-11°E).

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Garda (Itàlia).

## Estat de conservació

Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat, de la sobrepesca i de la contaminació.

## Referències

* ↑ «Salmo carpio». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Bianco, P.G., 1995. Mediterranean endemic freshwater fishes of Italy. Biol. Conserv. 72:159-170.
* ↑ Gandolfi, G., S. Zerunian, P. Torricelli i A. Marconato (eds.), 1991. I pesci delle acque interne italiane. Ministero dell'Ambiente e Unione Zoologica Italiana. Instituto Poligrafico e Zecca dello Stato, Roma. 616 p.
* ↑ Crivelli, A.J., 1996. The freshwater fish endemic to the Mediterranean region. An action plan for their conservation. Tour du Valat Publication, 171 p.

## Bibliografia

* Dorofeeva, E. A., 1998: Systematics and distribution history of European salmonid fishes of the genus Salmo. Voprosy Ikhtiologii v. 38 (núm. 4): 437-447. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 38 (núm. 6):419-429).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* Merlo, S., 1957. Osservazioni cariologiche su Salmo carpio Boll. Zool. 24:253-258.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B. i P.E. Ihssen, 1985. Chromosome banding in salmonid fish: Nucleolar organizer regions in Salmo and Salvelinus. Canad. J. Genet. Cytol.. 27:433-440.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Salmo lumi

Salmo lumi és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Hàbitat

Viu en zones d'aigües dolces temperades.

## Distribució geogràfica

Es troba a Albània.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ Poljakov, G. D., N. Filipi, K. Basho & A. Hysenaj. 1958. Peshqit e shqiperise. Universiteti Shtetéror i Tiranës, Tirana. Peshqit e Shqiperise.: 286 pp.
* ↑ «Salmo lumi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Dorofeeva, E. A., 1998: Systematics and distribution history of European salmonid fishes of the genus Salmo. Voprosy Ikhtiologii v. 38 (núm. 4): 437-447. (En rus, traducció a l'anglès al Journal of Ichthyology v. 38 (núm. 6):419-429).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hartley, S.E. i M.T. Horne, 1984. Chromosome relationships in the genus Salmo. Chromosoma 90: 229-237.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Phillips, R.B. i P.E. Ihssen, 1985. Chromosome banding in salmonid fish: Nucleolar organizer regions in Salmo and Salvelinus. Canad. J. Genet. Cytol.. 27:433-440.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Salvador Badia i Andreu

Salvador Badia i Andreu (Torelló, 1847 – Barcelona, 1923) fou un metge català.

## Referències

* ↑ «Salvador Badia i Andreu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* «Observaciones sobre el tratamiento del tifus, particularmente en loshospitales militares y ambulancias de Alemania (Conclusión)». La Independencia Médica. Vol. VII, núm. 4 (1871), p. 40-42.
* «Curacion radical de un hidrocele por medio del ácido carbólico». La Independencia Médica. Vol. IX, núm. 7 (1873), p. 79-80.
* «Contribucion á la oftalmología por medio de las inyecciones hipodérmicas». La Independencia Médica. Vol. X, núm. 12 (1874), p.138-140
* «Contribución al tratamiento del tifus». Revista Homeopática Catalana. Vol. VI, núm. 18 (1907), p. 51-57. Congreso Médico Internacional de Londres. Correspondencia diaria de la Enciclopedia Médico-Farmacéutica. Barcelona: José Miret.
* BERNAT, Pasqual. Científics d'Osona. Diccionari històric i biobibliogràfic dels científics nascuts o vinculats a Osona. Vic, Patronat d'Estudis Osonencs, 2010, Osona a la Butxaca, 28

## Enllaços externs

* http://www.galeriametges.cat/galeria-fitxa.php?icod=JFD
# Salvador Martínez Surroca

Salvador Martínez Surroca (Cieza, 8 de febrer de 1901 - Barcelona, 21 d'agost de 1974) fou un futbolista català de la dècada de 1920.

## Trajectòria

Nascut a la Regió de Múrcia, de jove es traslladà a Sant Just Desvern. Fou un jugador de futbol que milità a diversos clubs catalans entre 1920 i 1932. La seva etapa més coneguda es correspon amb els seus anys al Futbol Club Barcelona, on hi jugà durant diverses temporades entre 1920 i 1926. En aquest equip coincidí amb el president Gamper i amb companys com ara Zamora, Samitier o Alcántara. L'existència a la plantilla del jugador Vicenç Martínez feu que, des de ben aviat, se'l conegués al món del futbol pel seu segon cognom, Surroca. Ocupà la demarcació de defensa, on hi destacà per la seva contundència, de la que donà sobrada mostra, per exemple, durant la final de la copa del rei de 1922. L'esdeveniment tingué lloc al camp vigués de Coya on, durant la segona meitat, una topada del jugador del Real Union Patricio amb Surroca provocà un gran escàndol. El partit es suspengué durant més de vint minuts, amb invasió de camp inclosa. Finalment el Barça s'imposaria per un contundent 1-5. Al seu retorn a Barcelona l'equip fou rebut per la multitud amb celebracions sense precedents.
El 1926 ingressà al FC Lleida i el 1927 pel CE Manresa. El 1929 Salvador Martínez Surroca guanyà una plaça com a mestre i recalà al poble del Talladell, a la província de Lleida. Allà compaginà la seva tasca docent amb la pràctica del futbol amateur a l'equip del FC Tàrrega, on jugà les temporades de 1929-30, 1930-31 i 1931-32. Durant aquesta darrera campanya aconseguí el campionat provincial de Lleida.

## Referències

* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «El butlletí». Sant Just Desvern, Juny 2010, núm. 234. Arxivat de l'original el 2011-09-08. [Consulta: 7 octubre 2012].
* ↑ http://www.youtube.com/watch?v=bOy-reCKRJY
* ↑ http://hemeroteca.lavanguardia.com/preview/1921/12/27/pagina-10/33281133/pdf.html
* ↑ Hemeroteca del Mundo Deportivo
* ↑ Hemeroteca de la Vanguardia
* ↑ «Martinenc 1 - Lleyda 2». Mundo Deportivo, 18-10-1926.
* ↑ «El tema del día». Mundo Deportivo, 16-08-1926.
* ↑ «En el campo del Gracia». Mundo Deportivo, 22-08-1927.
* ↑ Francesc Rodríguez Bernal i Imma Castelló Berengué, El Passat del Talladell, El Talladell, 2011, p. 7
* ↑ «Segundo partido Tàrrega 2 - Cervera 1». Mundo Deportivo, 19-05-1929.
* ↑ Josep Maria Segarra i Malla, Història de Tàrrega III (segles XVIII-XX), Tàrrega, Ajuntament de Tàrrega, 2005, p.388.
# Four Mile Road

Four Mile Road és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 38 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Four Mile Road tenia 38 habitants, 16 habitatges, i 10 famílies La densitat de població era de 16,3 habitants/km².
Dels 16 habitatges en un 31,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 6,3% dones solteres, i en un 37,5% no eren unitats familiars. En el 37,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 37,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,6% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 34,2% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 5,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones hi havia 111,1 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 136,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.125 $ i la renda mediana per família de 66.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.083 $ mentre que les dones 100.000 $. La renda per capita de la població era de 28.465 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Four Mile Road». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Four Mile Road». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Alexandre Movilă

Alexandre Movilă (en romanès Alexandru Movilă) fou un Voivoda (Príncep) de Moldàvia entre els anys 1615 i 1616.

## Biografia

Segon fill de Ieremia Movilă i de la seva esposa Elisabet Csomortany de Losoncz prengué el control del tron de Moldàvia amb el suport de Polònia desplaçant del mateix a Esteve Tomşa II que havia destronat el seu germà Constantin Movilă.
Els otomans davant d'això van decidir envair Moldàvia i Alexandre va ser derrotat per les tropes otomanes el 2 d'agost de 1616 essent destronat i enviat juntament amb el seu germà Bogdan Movilă a Istanbul on van ser reeducats i obligats a convertir-se a l'islam passant a servir al Sultà.
La seva mare, Elisabet Csomortany de Losoncz que havia marxat al capdavant dels exèrcits moldaus va ser feta presonera i donada a un Agà com a concubina, essent tancada a l'harem d'aquest fins a la seva mort vers l'any 1620.
# Maurizio Damilano

Maurizio Damilano (Scarnafigi, Itàlia 1957) és un atleta italià, ja retirat, especialitzat en la prova de marxa atlètica.

## Biografia

Va néixer el 6 d'abril de 1957 a la ciutat de Scarnafigi, població situada al Piemont. És germà bessó del també marxador Giorgio Damilano.

## Carrera esportiva
### Marxa atlètica

Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova dels 20 quilòmetres marxa, establint un nou rècord olímpic amb un temps d'1:23.35. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units) aconseguí la medalla de bronze en la prova dels 20 quilòmetres, però no finalitzà en la dels 50 quilòmetres marxa. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) revalidà la seva medalla de bronze en els 20 km. marxa i finalitzà quart en els 50 k. marxa, aconseguint així un diploma olímpic.
Al llarg de la seva carrera guanyà dues medalles en el Campionat del Món d'atletisme, totes dues d'or, i una medalla de plata en el Campionat d'Europa d'atletisme. Així mateix guanyà tres medalles d'or en els Jocs del Mediterrani i una medalla d'or en la Universíada.
Damilano té el rècord del món dels 30 quilòmetres marxa amb un temps de 2:01:44.1, aconseguit a Cuneo el 1992.

### Proves en pista

Damilano participà en proves en pista coberta dels 5.000 metres marxa, aconseguint guanyar una medalla de plata en el Campionat del Món d'atletisme en pista coberta i dues medalles en el Campionat d'Europa d'atletisme en pista coberta, una d'elles d'or.
# Anàstasi

Anàstasi (del grec "aναστασις") és un calc de la paraula grega que designa la Resurrecció de Crist. Aquest episodi es descriu àmpliament en l'Evangeli de Nicodem i de manera molt més breu en el Nou Testament (Mateu 27:52-53).

## Usos

Ha estat un tema molt comú en la iconografia romana d'Orient del període ortodox posticonoclasta.
En la litúrgia cristiana sovint s'ha usat aquesta paraula, consagrant-se fins i tot esglésies a l'Anàstasi; la més famosa d'elles és la de Constantinoble. També es denomina de l'Anàstasi la basílica del Sant Sepulcre de Jerusalem.
La seva similitud amb el nom d'Anastàsia ha donat peu que es posi en dubte la veracitat de l'existència d'Anastàsia de Sirmi, que alguns van pensar que seria la personificació de la Resurrecció de Crist.

## Referències

* 1 2 «Anàstasi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «anàstasi». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Teodor Anagnostes, Hist. Eccles., II, 65.
# Quantum satis

Quantum satis o quantum sufficit, abreujat q.s. o qs és una locució llatina que significa «tant com cal» o «en quantitat suficient». S'utilitza en receptes medicinals o texts de dret alimentari per a indicar que no hi ha cap límit màxima per a l'ús d'aquest producte en una norma sanitària. S'utilitza entre d'altres per als excipients afegits a substàncies actives. Tals additius s'han d'utlizar d'acord amb les bones pràctiques i mai a un nivell superior al necessari per obtenir l'objectiu pretès.

## Referències

* ↑ «quantum satis quantum sufficit (quantitat suficient)». Abreviacions – Criteris. Universitat de Barcelona. [Consulta: 13 maig 2021].
* ↑ «Quantum satis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bosch, Félix; Navarro, Fernando A.; Baños, Josep-E. «Es pot emprar el catalá en la recerca clínica de medicaments?». Annals de medicina, 85, 2, 2002.
* ↑ «quantum satis [la]». Diccionari de veterinària i ramaderia. TERMCAT, 2013. [Consulta: 13 maig 2021].
* ↑ «20548 Reial Decret 2196/2004, de 25 de novembre, pel qual es modifica el Reial decret 142/2002, d’1 de febrer, pel qual s’aprova la llista positiva d’additius diferents de colorants i edulcorants per ser usats en l'elaboració de productes alimentaris, així com les condicions d’utilització.» (pdf). BOE, suplement núm. 24, 291, 20-12-2004, pàg. 3512.
* ↑ Juliachs i Petit, Elena (ed.). Complements alimentaris – Control oficial (pdf). Barcelona: Beneralitat de Catalunya – Agència de Salut Pública, 2 de juliol de 2018, p. 17, 52. Arxivat 2021-05-13 a Wayback Machine.
* ↑ Febrer i Torrens, Roser. Normatives dels formatges artesans. Proposta de reglament per la fira de Formatges Artesans del Pirineu. Barcelona: Universitat politècnia de Cataluna, p. 58-59.
* ↑ García i Herrero, Elisabet; Mariné i Font, Abel «Els additius alimentaris». Educació química. Universitat de Barcelona [Barcelona], 24, 2018, pàg. 21. ISSN: 2013-1755.
# Tigrigobius zebrella

Tigrigobius zebrella és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Referències

* ↑ Robins, C. R., 1958. Garmannia zebrella, a new gobiid fish from Trinidad, with notes on the species of the subgenus Tigrigobius Fowler. Journal of the Washington Academy of Sciences v. 48 (núm. 6): 192-198.
# Azla

Azla (àrab: أذلاء, Aḏlāʾ; amazic estàndard marroquí: ⴰⵥⵍⴰ, Aẓla) és una comuna rural de la província de Tetuan, a la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 16.128 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ignasi Paricio Ansuátegui

Ignasi Paricio Ansuátegui (Saragossa, Aragó 1944) és un arquitecte i professor universitari aragonès instal·lat a Catalunya.

## Biografia

Va néixer el 1944 a la ciutat de Saragossa. Va estudiar arquitectura a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona, en aquells moments pertanyent a la Universitat de Barcelona però que avui en dia forma part de la Universitat Politècnica de Catalunya, on es va llicenciar l'any 1969. Des de 1981 és catedràtic de construcció en aquesta Escola Superior.

## Carrera professional

Especialista en construcció, ha realitzat estudis sobre l'habitatge i les perspectives d'una tecnologia més respectuosa amb les condiciones mediterrànies o la tècnica i composició de la façana de maó.
Des de 1984 treballa al costat de Lluís Clotet, creant l'associació "Clotet.Paricio & Assoc. S.L." l'any 1989, al costat del qual ha desenvolupat la seva activitat d'arquitecte. L'any 1999 va fundar l'Editorial Bisagra, desdicada a la publicació de textos arquitectònics. Entre les moltes obres realitzades destaquen la seu del Banc d'Espanya a Girona (1981-1989), els habitatges de la Vila Olímpica de Barcelona (1989-1992), la remodelació del Dipòsit de les Aigües (1984-1992) i del Convent dels Àngels (1982-1992), l'illa de la Llum (2005) o la reforma de la Llotja de Mar (1973-1981) i del MACBA (2006).
El 1999 fou guardonat, juntament amb el seu soci Lluís Clotet, amb el Premi Nacional de Patrimoni Cultural. Ha estat guardonat diverses vegades amb el Premi FAD destacant en les edicions d'arquitectura de 1988 i 1989.

## Enllaços externs

* (català) Informació i obres d'Ignasi Paricio a la xarxa
* (castellà) Informació de d'Ignasi Parcicio a www.epdlp.com