# Yehudà ha-Leví

Yehudà ha-Leví (hebreu: יהודה הלוי) (Tudela, c. 1075 - Jerusalem, c. 1141) fou un poeta, rabí, filòsof i metge jueu d'Al-Àndalus. Va ser deixeble d'Isaac Alfassi, un dels més famosos Talmudistes d'Al-Àndalus, amic d'Abraham ben Meir ibn Ezra i amic i protegit de Moisès ibn Ezra.

## Biografia

Ha-Leví naix a Tudela al voltant de 1075, i allí estudia els seus primers anys. Jove encara, al voltant de 1085, inicia els seus estudis a Lucena, sota el mestratge d'Isaac Alfassi, i després viatja a Còrdova, on ja demostra els seus dots com a poeta, i més tard a Granada, on fou ajudat per Moisès ibn Ezra, ja un poeta consagrat, qui l'acollí a casa seva. En aquest període rep una completa educació de la cultura hebrea i àrab, que abasta la Bíblia, la literatura rabínica, la gramàtica, la poesia àrab i hebrea, la filosofia, la teologia i la medicina.
Amb la conquesta almoràvit de Granada en 1090, Ha-Leví es veu obligat a traslladar-se a Toledo, a on va exercir la medicina per sobreviure. Anys després, quan la pressió dels almoràvits es relaxa, torna a Al-Àndalus, i juntament amb el seu amic i col·lega Abraham ibn Ezra, recorren diverses ciutats: Còrdova, Sevilla, Lucena i Granada, entre d'altres. És aquesta època la més fecunda en la seva producció artística i intel·lectual, on tendeix a l'especulació bíblica amb la composició del Sefer ha-Kuzar i sent la nostàlgia de Jerusalem expressada en les Siònides. Se sap que es va casar i va tenir almenys una filla, que va acabar casant-se amb Isaac ibn Ezra, fill del seu amic Abraham ibn Ezra.
Amb Jerusalem en mans dels croats des de 1099, Ha-Levi participa en els corrents messiànics, i registra en un dels seus poemes un somni profètic que pronostica la caiguda dels règims islàmics i la vinguda del Messies jueu en 1130. El fracàs de la profecia va reforçar la seva determinació de realitzar un viatge a Terra Santa, i malgrat el consell d'amics i familiars, embarca amb el seu gendre Isaac en 1140 fins a Orient i recala a Alexandria, Damiata i El Caire, a on els seus amics i admiradors l'afalaguen i el complimenten, i el fan endarrerir en el seu desitjat viatge a Jerusalem. Mor, no se sap a on, en juliol de 1141, tal com escriu posteriorment en una carta el seu amic Halfon ben Nethaniel ha-Leví.
Una llegenda explica i completa les llacunes que tenim sobre la mort de Yehudà Ha-Leví: En arribar a prop de Jerusalem i dominat per la visió de la Ciutat Santa, es va aturar a cantar la seva elegia més bella, la cèlebre "Siònida", i en aquest instant va ser atropellat i mort per un àrab, que es va llançar endavant d'una porta.

## Obra

Fou un ferm defensor de l'hebreu, com es veu en tota l'obra poètica, i en les manifestacions del Kuzari, però al mateix temps escriu aquesta obra i un breu tractat de versificació en judeoàrab, segons el model diglòssic dels erudits jueus en els territoris arabòfons d'aquells moments.

### Poesia

Yehudà ha-Leví va ser un autor de composicions tant litúrgiques com seculars. Amb l'arribada dels almoràvits desapareix el to festiu i despreocupat dels seus versos de joventut, i les seves composicions poètiques es tornen més reflexives, buscant en la Bíblia la seva inspiració.
Expressa els temes profans de la poesia àrab tradicional en hebreu bíblic, i per tant, manifesta el mateix esperit barroc i manierista imperant en la poesia àrab del moment. Aquesta manera sofisticada d'expressió fou possible per tal com utilitza la llengua hebrea bíblica com llengua clàssica, semblant a l'àrab clàssic. Es caracteritza aquesta poesia per reelaborar els motius beduïns preislàmics, i per la presència d'un recurs principal que es manté en tot el poema (una antítesi, la combinació de dos sinònims, paraules del mateix camp semàntic o l'acumulació de metàfores en genitiu). La seva obra és extensa amb una temàtica diversa: amor, amistat, el mar, panegírics, cants de noça, elegies i composicions autobiogràfiques, entre d'altres; utilitzant diverses mètriques i estrofes.
La seva poesia sacra és una combinació de religió, nacionalisme i patriotisme. Els seus poemes canten la magnificència de Déu, la petició d'ajuda a Déu, la petició del perdó de Déu i la lloança de Déu per la seva Creació, tant per ell mateix, com pel poble jueu, a on es veu la realitat històrica: Els patiments del poble i els desitjos messiànics per arribar a Sió. Més de 300 poemes han estat adoptats en la litúrgia sinagogal.
* El seu diwan està format per uns 800 poemes, tant profans com sacres.

### Filosofia religiosa

El seu pensament filosòfic és una barreja de principis aristotèlics, que van aconseguint cada vegada més força, i enunciats neoplatònics, el corrent filosòfic imperant en la seva època. Considera la matèria sensible constituïda pels accidents que perceben els sentits i una matèria primera on es troba la voluntat divina. Per ell la gènesi dels éssers concrets és deguda a les formes substancials, i això manté l'acció creadora i provident de la voluntat divina. L'ànima humana, extrínseca al cos, consta de diverses facultats: vegetativa, sensitiva i racional (específica de l'home), i està dotada de cinc sentits externs, i cinc sentits interns. Defensa la substancialitat i l'espiritualitat de l'ànima. També defensa la temporalitat del Món i l'eternitat de Déu, el qual és incorpori, omniscient, etern, i amb una voluntat omnímoda. Per Ha-Leví la llibertat està situada dins de la mecànica causal còsmica i la seva realitat és compatible amb el poder omnímode de Déu.
* Kitab ar-radd wa-d-dalol fi-d-din al-dalhil (Llibre de la refutació i prova de la religió menyspreada) o Sefer ha-Kuzar (Llibre del Kuzari). Va ser escrit en judeoàrab i fou traduït a l'hebreu en 1167 per Judà ibn Tibbon. Un fet real, la conversió al judaisme de Josep, monarca khàzar, en el segle vii, li va servir com a suport argumental per a la seva exposició doctrinal. L'obra està estructurada d'una manera dialogada, i consta de cinc discursos. El llibre és una defensa de la religió jueva des d'una perspectiva ortodoxa i tradicionalista.

## Referències

* ↑ Saenz-Badillos 1991: pp. 121-122.
* ↑ Dubnow — Lewin 1977: pp. 396-399.
* ↑ Saenz-Badillos 1991: p. 126.
* ↑ No se sap amb certesa l'any del seu naixement: 1070 (Lorena Campos 2004: p. 2), entre 1070 i 1075 (Díaz Díaz 1991: p. 1), 1074 (Schippers 2003: p. 173) i al voltant de 1075 (Suárez Fernández 1980: p. 58 i Kogan 2008: «Introduction»).
* ↑ '«Judah ha-Levi»: «His Youth».
* 1 2 3 Díaz Díaz 1991: p. 1.
* 1 2 3 4 Kogan 2008: «Life».
* 1 2 3 Díaz Díaz 1991: p. 2.
* ↑ «Judah ha-Levi»: «His Secular Poetry».
* ↑ «Judah ha-Levi»: «Journey to the Holy Land».
* ↑ Aquestes manifestacions es troben en Kuzari II, 67 i ss. i Kuzari IV, 25.
* ↑ Sáenz-badillos 2004: pp. 85-86.
* ↑ Saenz-Badillos 1991: p. 55.
* ↑ Schippers 2003: pp. 175-176.
* ↑ Alfaro Calvo 2002: p. 125.
* ↑ «Judah ha-Levi»: «Representative Character of His Poetry».
* ↑ Lorena Campos 2004: pp. 3 i 6.
* ↑ «Judah ha-Levi»: «Synagogal Poetry».
* ↑ Suárez Fernández 1980: p. 60
* ↑ Kogan 2008: «Introduction».
* ↑ Díaz Díaz 1991: pp. 3-4.
* ↑ Ha-Leví — Bonilla 1910.

## Bibliografia

* Alfaro Calvo, José Javier «La poesía amorosa de Yehuda ha-Levi» (en castellà). Cuadernos del Marqués de San Adrián: revista de humanidades, núm. 1, 2002, pp. 125-138. ISSN: 1578-5696.
* Díaz Díaz, Gonzalo. Hombres y documentos de la filosofía española (en castellà). vol. 4. Madrid: CSIC, 1991. ISBN 84-00-07198-0.
       → El mateix article sobre Yehudà ha-Leví es troba també a «Yehudá ben Samuel ha-Leví». Centro de Documentación Gonzalo Díaz y Mª Dolores Abad. Biblioteca Saavedra Fajardo de pensamiento político Hispánico. Múrcia : Universitat de Múrcia. [Consulta: 22 març 2012]
* Dubnow, Simón; Lewin, Boleslao. Manual de la Historia Judía: (desde los orígenes hasta nuestros días (en castellà). Buenos Aires: Sigal, 1977.
* «Judah ha-Levi» (en anglès). Jewish Encyclopedia.
* Kogan, Barry. «Judah Halevi». A: Stanford Encyclopedia of Philosophy (en anglès). Stanford: Stanford University, 2008.
* Lorena Campos, Juana «El judaismo español a través de sus poetas» (en castellà). Cyber humanitatis, núm. 49, estiu 2009, pp. 1-15. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. ISSN: 0717-2869 [Consulta: 25 febrer 2014]. Arxivat 24 de setembre 2015 a Wayback Machine.
* Sáenz-Badillos, Ángel. Literatura hebrea en la España medieval (en castellà). Madrid: Fundación amigos de Sefarad, 1991. ISBN 84-604-1047-1.
* Sáenz-Badillos, Ángel «La poesía hebraicoespañola en la historia literaria de la España medieval» (en castellà). Revista de Filología Románica, vol. 2, núm. 14, 1997, pp. 391-406. ISSN: 1988-2815.
* Sáenz-badillos, Ángel «Gramáticas y léxicos y su relación con el judeoárabe. El uso del judeoárabe entre los filólogos hebreos de al-Andalus» (en castellà). Ilu. Revista de Ciencias de las Religiones, Anexo IX, 2004, pp. 75-93. ISSN: 1988-3269.
* Schippers, Arie. «Manierismo e Indivualidad: la poesia de Ibn Jafayah (1058-1139), Moshe ibn Ezra (1055-1138) y Yehudah ha-Levi (1074-1141)». A: Poesía hebrea en Al-Andalus (en castellà). Granada: Universidad de Granada, 2003, pp. 173-186. ISBN 84-338-2970-X.
* Suárez Fernández, Luis. Judíos españoles en la Edad Media (en castellà). Madrid: Rialp, 1980. ISBN 84-321-2010-3.
* Ha-Leví, Yehudà; Bonilla y San Martín, Adolfo (ed.). Cuzary : diálogo filosófico (en castellà). Madrid: Libreria General de Victoriano Suárez, 1910.

## Enllaços externs

* «Yehudà ha-Leví». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Yehudá Haleví» (en castellà). Gran Enciclopedia Navarra. Arxivat de l'original el 1 de març 2014. [Consulta: 25 febrer 2014].