OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tomiyamichthys alleni

Tomiyamichthys alleni és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,8 cm de longitud total i les femelles 4,2.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 15-40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó i Indonèsia.

## Costums

Viu simbiòticament amb Alpheus randalli.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Smith J. L. B., 1956. An interesting new gobioid fish from Madagascar, with a note on Cryptocentrus oni (Tomiyama, 1936). Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 12) v. 9 (núm. 104). 553-556.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Iwata, A., N. Ohnishi & T. Hirata. 2000. Tomiyamichthys alleni: a new species of Gobiidae from Japan and Indonesia. Copeia 2000 (núm. 3): 771-776.
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cementiri de Montparnasse

El Cementiri de Montparnasse (en francès: Cimetière du Montparnasse) és un famós cementiri situat al barri de Montparnasse, a París, França, en el 3 boulevard Edgard Quinet, i ocupa 19 hectàrees.
Creat a partir del terreny que ocupaven tres granges el 1824, el cementiri va ser originalment conegut com Le Cimetière du Sud (El Cementiri del Sud). A París els cementiris dins de la ciutat havien estat prohibits des del tancament del Cementiri dels Sants Innocents el 1786 per motius de salubritat. A principis del segle xix, molts nous cementiris als voltants de la capital francesa van anar substituint als de l'interior, com el de Montparnasse al sud. La fama del Cementiri de Montparnasse es deu al fet que hi descansen les restes de molts grans intel·lectuals i artistes, francesos i estrangers, i constitueix una de les visites turístiques de París.

## Alguns personatges famosos enterrats en aquest cementiri

* Aleksandr Alekhin, jugador d'escacs
* Charles Baudelaire, poeta
* Simone de Beauvoir, filòsof existencialista i feminista
* Samuel Beckett, escriptor
* Louis-Gustave Binger, explorador
* Constantin Brancusi, escultor
* Just Cabot (1898-1961), escriptor i editor català (a la tomba de la família Castelucho, al cementiri "petit")
* Antoni Clavé (1912-2005), pintor català
* Jacques Chirac (1932-2019), polític francès, Primer Ministre de França, alcalde de París, President de la República Francesa i copríncep d'Andorra.
* Bruno Coquatrix, compositor i director del teatre Olympia de París
* Julio Cortázar, escriptor
* Charles Cros, inventor i poeta
* Porfirio Díaz, polític
* Alfred Dreyfus, militar
* Marguerite Duras, escriptora
* Apel·les Fenosa i Florensa, escultor
* Serge Gainsbourg, cantautor
* Eugène Ionesco, autor dramàtic
* Sylvestre François Lacroix (1765-1843), matemàtic
* Pierre-Simon Laplace, matemàtic i astrònom
* Pierre Larousse, enciclopedista
* Maurice Leblanc; escriptor
* Louis Lefébure de Fourcy (1787-1869), matemàtic.
* Claude Louis Mathieu (1783-1875), matemàtic, astrònom i polític
* Guy de Maupassant, escriptor
* Roseta Mauri i Segura, ballarina
* María Montez, actriu
* Henri Poincaré, matemàtic
* Pierre-Joseph Proudhon, pensador i polític anarquista.
* Man Ray, fotògraf dadà
* Jean-Paul Sartre, filòsof
* Roland Topor, dibuixant
* César Vallejo, poeta i escriptor peruà
* Símon Petliura, polític ucraïnès
* Paul Vidal de la Blache, geògraf occità

## Galeria d'imatges

* Tomba de Man Ray i de la seva filla Juliet
* Tomba de Louis-Gustave Binger
* Cementiri de Montparnasse

## Referències

* ↑ L'any 1998, les seves despulles van ser traslladades al ossari del Cementiri del Père-Lachaise.

## Enllaços externs

* Web del cementiri
# Toms Skujiņš

Toms Skujiņš (Sigulda, 15 de juny de 1991) és un ciclista letó, professional des del 2011. Actualment corre a l'equip Lidl-Trek. En el seu palmarès destaca el campionat nacional en ruta-sub23 de 2013, quedant tercer en l'absolut del mateix any, el Tour de Beauce de 2014 i una etapa a la Volta a Califòrnia de 2015.
Els bons resultats del 2015 el van portar a proclamar-se campió del calendari de l'UCI Amèrica Tour.

## Palmarès

* 2010
** Vencedor d'una etapa al Tour de Mosel·la
* 2013
** Campió de Letònia en ruta sub-23
** 1r a la Cursa de la Pau sub-23 i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de Blida
** Medalla de bronze als Campionats d'Europa en ruta sub-23
* 2014
** 1r al Tour de Beauce i vencedor de 2 etapes
* 2015
** 1r a l'UCI Amèrica Tour
** 1r al Winston Salem Cycling Classic
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Califòrnia
* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Califòrnia
* 2017
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Internacional de Coppi i Bartali
* 2018
** Campió de Letònia en contrarellotge
** 1r al Trofeu Andratx-Mirador des Colomer
** 1r al Tre Valli Varesine
** Vencedor d'una etapa a la Volta Califòrnia
* 2019
** Campió de Letònia en ruta
* 2021
** Campió de Letònia en ruta
** Campió de Letònia en contrarellotge
* 2022
** Campió de Letònia en contrarellotge
* 2023
** Campió de Letònia en contrarellotge

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2017. 123è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2018. 82è de la classificació general
* 2019. 81è de la classificació general
* 2020. 81è de la classificació general
* 2021. 71è de la classificació general
* 2022. 61è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2023. 31è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Podio de los principales campeonatos nacionales». Marca, 23-06-2013 [Consulta: 13 maig 2015].
* ↑ «Skujing gana la tercera etapa y se coloca líder de la general». El Mundo Deportivo, 13-05-2015 [Consulta: 13 maig 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Toms Skujiņš a ProCyclingStats
# Diàgores de Ialisos

Diàgores (grec antic: Διαγόρας, llatí: Diagoras), fill de Damaget, de la família dels eràtides de Ialisos (Rodes), fou un esportista molt famós a l'antiga Grècia. També els seus fills i nets van ser esportistes que van obtenir diversos triomfs a diversos jocs olímpics.
Era descendent de Damaget, rei de Ialisos, i per part de mare d'Aristòmenes de Messènia. La seva família va perdre el tron cap a l'any 660 aC, però va conservar una gran influència. Diàgores va obtenir dos triomfs en boxa en els jocs olímpics, quatre vegades als jocs ístmics, dos als jocs nemeus, i almenys una vegada als jocs pitis. Portava el títol de περιοδονίκης ('el que guanya corones a les quatre grans festes'). Va obtenir victòries en altres jocs menors com els d'Atenes, Egina, Mègara, Pel·lene i Rodes.
Els seus fills foren Damaget i Acusilau, i de gran els va acompanyar a Olímpia, on van sortir victoriosos i llavors van portar al seu pare per rebre les ovacions i honors. La fama de Diàgores i els seus descendents va ser celebrada per Píndar en una oda, inscrita després en lletres d'or al temple d'Atena a Cnidos. Se'ls van aixecar estàtues a Olímpia i la de Diàgores la va fer l'escultor de Mègara Càl·licles. La seva època es pot determinar amb exactitud, ja que va obtenir les seves victòries a la 79 olimpíada (464 aC). L'oda de Píndar conclou amb pressentiments de desgràcia per a la família dels eràtides, que van succeir després de la mort de Diàgores a causa de la creixent influència d'Atenes.
Aulus Gel·li diu que Diàgores tenia tres fills joves, un que era púgil, un altre practicava el pancraci i el tercer la lluita lliure. Tots tres van vèncer i van ser coronats a les Olimpíades el mateix dia, i quan els nois l'estaven abraçant i li posaven les corones al seu cap, i el poble l'aclamava i li tirava flors, es va morir de l'emoció.

## Referències

* ↑ Píndar. Olímpiques VII
* ↑ Diagoras a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 999-1000
* ↑ Aulus Gel·li. Les Nits Àtiques, III, 15,3
# Tomàs Roca

Tomàs Roca (Tarragona, segle XV - Tarragona, segle XVI) va ser un metge i astròleg català
Es titulà en arts (filosofia) i en medicina a la universitat de Perpinyà abans d'exercir a Girona i, posteriorment, entrar al servei de Fadrique Enríquez de Velasco, almirall de Castella i vescomte de Cabrera per matrimoni amb Anna de Cabrera. Es dedicà a l'estudi de l'astrologia, que volgué situar en el camp de la ciència i obtenir-hi aplicació per a la pràctica de la medicina. Fou autor d'un volum, imprès en llatí a Burgos el 1523 que aplegava contingut miscel·lani: una compilació de lèxic astrològic amb disquisicions sobre el tractament de la pleuritis; un escrit contra els nigromàntics; un altre contra les presumpcions dels astròlegs; i finalment una refutació dels tractats del filòsof italià Agostino Nifo sobre Averrois, tractant incidentalment de la repressió reial contra els comuners, i fent un pronòstic per al 1522. Aquesta darrera part, escrita el 1521, era una rèplica al llibre de Nifo De falsa diluvii pronosticatione (Nàpols, 1519), un més d'un seguit d'escrits apocalíptics sobre una propera fi del món.
Uns anys més tard, el metge Francesc Carrera va fer una conferència a la Facultat de Medicina molt crítica amb les idees de Tomàs Roca, que es publicà (Carrera, Francisco. De vario, omnique falso astrologiae conceptu. Barcinonae: s.n., 1657. )

## Bibliografia

* Rocha gottolani, Thome. Digna redargutio in libros tres Augustini Nimphi Suesani quos ad Karolum Cesarem scripserat. et incidaliter gesta militum Hispanie contra communitatem et contra Gallos in Navarra. et ejusdem mira prognosticatio pro anno millesimo quingentesimo vigesimo quarto.... civitate Burgensi: Alphonsum de Melgar, 1523. Comprèn:
** Redargutionem in libros tres Augustini Niphi Suessani quos ad Carolum Caesarem scipserat: et incidenter gesta militum Hispanae contra communitatem et contra gallos in Navarra: iter miram prognosticationem pro anno 1522
** Utilem compilationem terminorum astrologiae cum regulis phisico practicanti utilibus in exhibitione medicinarum et phlebotomia exequenda, etc.
** Epistolam contra necromanticos, ubi de ortu scientiarum incidenter
** Epistolam ad Ferdinandum de Encinas Caesaris cancellarium supremum fatua in astrologiam scripta merito reprehendentem

## Referències

* ↑ «Tomàs Roca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Font y Sagué, Norbert. Historia de les ciencies naturals a Catalunya del sigle IX al sigle XVIII. Barcelona: Estampa de "La Hormiga de Oro", 1908, p. 14.
* ↑ Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpinyà: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1910, p. 525-526. (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978)
* ↑ Hernández Morejón, Antonio. Historia bibliográfica de la medicina española. Tomo II. Madrid: Imprenta de la viuda de Jordán e hijos, 1843, p. 214 (Biblioteca escojida de Medicina y Cirujía).
* ↑ Duran, Eulàlia «Aspectes ideològics de les Germanies». Pedralbes, revista d'història moderna, núm. 2, 1982, pàg. 63.
# Ettahrir

Ettahrir (àrab: التحرير, at-Taḥrīr) és una delegació o mutamadiyya de la governació de Tunis, a la rodalia de Tunis, situada al nord del Bardo i al sud de la delegació d'El Omrane Supérieur. Es compon de diversos barris o nuclis, entre els quals el més conegut és el d'Ibn Khaldoun. La delegació té una població de 23.030 habitants.

## Administració

Com a delegació o mutamadiyya, duu el codi geogràfic 11 57 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en cinc sectors o imades:
* Ettahrir 1 (11 57 51)
* Ettahrir 2 (11 57 52)
* Ettahrir 3 (11 57 53)
* Ettahrir Superieur (11 57 54)
* El Hadika (11 57 55)
Al mateix temps, constitueix una de les circumscripcions o dàïres, amb codi geogràfic 11 11 16, de la municipalitat o baladiyya de Tunis (codi geogràfic 11 11).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 31-37. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 131-132. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Zaouit-Ksibet-Thrayet

La delegació o mutamadiyya de Zaouit-Ksibet-Thrayet (àrab: معتمدية الزاوية القصيبة الثريات, muʿtamadiyyat az-Zāwiya al-Qṣība aṯ-Ṯrayāt) és una delegació o mutamadiyya de Tunísia, a la governació de Sussa, situada entre 2 i 5 km al sud-oest de Sussa, ciutat de la qual n'és un suburbi. La delegació es va crear el 2007, de la segregació de la delegació de Sousse Riadh dels municipis de Zaouiet Sousse (a 4 km del centre de Sussa) i de Ksibet Thrayet (a 2 km), amb una població d'uns vint-i-cinc mil habitants.

## Administració

La delegació o mutamadiyya duu el codi geogràfic 31 66 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en tres sectors o imades:
* Zaouit Sousse (31 66 51)
* Ksibet Sousse (31 66 52)
* Thrayet (31 66 53)
Al mateix temps, els seus límits coincideixen amb els de dues municipalitats o baladiyyes, Zaouiet Sousse i Ksibet-Thrayet (codis geogràfics 31 14 i 31 12, respectivament).

## Enllaços externs

* Zaouia - Ksiba - Thrayet a City Population

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 77-81. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 146-147. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Tomás Genovés y Lapetra

Tomás Genovés y Lapetra (Saragossa, 28 de desembre de 1805 - Burgos, 5 de juny de 1861) va ser un compositor d'òpera i sarsuela espanyol.
Nascut a Saragossa, es va educar en el col·legi d'infants de la Basílica del Pilar i després a Madrid, on va completar la seua formació de músic. A Madrid va estrenar l'any 1831 Enrico e Clotilde, una òpera a l'estil italià, i l'any 1832 El rapte, una òpera espanyola segons el mateix autor, precursora en certa manera del renaixement de la sarsuela i una de les primeres òperes que es van fer en castellà.
Es va traslladar a Itàlia, on va estrenar Zelma (1835) a Bolonya, La battaglia di Lepanto (1836) a Roma, Bianca di Belmonte (1838) a Venècia, Iginia d'Asti (1840) a Nàpols i Luisa della Vallière (1845) a Milà. Abans de tornar a Madrid, va passar per Alemanya.
Al seu retorn a Madrid va interessar-se per la sarsuela, component algunes d'aquestes obres en col·laboració, i Un embuste y una boda (1851) en solitari. Va treballar com a mestre de música de la família reial, però va haver de deixar el treball quan la falta dels pagaments mensuals li va produir problemes econòmics. Va tenir alguns alumnes particulars entre ells la soprano Trinidad Ramos, però finalment es va traslladar a Burgos, on va morir el 5 de juny del 1861.
Va exercir de mestre de capella en la catedral de Tarassona, on es conserva la música religiosa que va compondre. A més també va compondre dues simfonies: Numància destruïda i El Setge de Saragossa.
Es va casar amb la soprano Elisa Villó, també coneguda com a Elisa Villó de Genovés.

## Obres

(LLista no exhaustiva)
* 1831 Enrico e Clotilde o La rosa bianca e la rosa rossa - opera seria en 2 actes- llibret: Felice Romani - estrenada a Madrid
* 1832 El rapto - òpera espanyola en 3 actes - llibret: Luis Mariano de Larra - estrenada a Madrid
* 1833 Bianca di Belmonte - estrenada a Venècia
* 1835 Zelma - estrenada a Bolonya
* 1836 La battaglia di Lepanto - estrenada a Roma
* 1840 Iginia d'Asti - estrenada a Nàpols
* 1845 Luisa della Vallière - llibret: Felide Meucci - estrenada a Milà
* 1851 Un embuste y una boda - sarsuela en 2 actes - llibret: Luis Mariano de Larra - estrenada a Madrid
* 1853 El bufón de la Reina - sarsuela en 3 actes - llibret: Emilio Miró - estrenada al Teatre Principal de Barcelona
* 1854 Aurora - sarsuela en 3 actes - llibret: Emilio Miró - estrenada a Saragossa
* 1857 Nadie toque a la Reina - sarsuela en 3 actes - llibret: Luis Cortés - estrenada a Valladolid
* 1857 Los mosqueteros de la Reina - sarsuela en 3 actes - llibret: Juan Callejo - estrenada a Valladolid

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 49, pàg. 583 (ISBN 84-239-4549-9)
* ↑ Peña y Goñi, Antonio «La ópera española - Apuntes históricos XIV» (pdf). La correspondencia musical, 24-05-1882, pàg. 2.

## Bibliografia

* Palacios, José Ignacio, Los compositores aragoneses, Saragossa (2000) ISBN 84-95306-41-7 (castellà)
* Roger Alier. La Zarzuela. Ed. Robinbook, S.L. 2002. Barcelona. ISBN 84-95601-54-0 (castellà)
# Parc Nacional de Nuuksio

El parc nacional de Nuuksio (Nuuksion kansallispuisto en finès, Noux nationalpark en suec) és un dels 35 parcs nacionals de Finlàndia. Establert l'any 1994, el parc és entre els municipis d'Espoo, Kirkkonummi i Vihti. El nom prové del districte de Nuuksio situat a la ciutat d'Espoo. Al parc es pot arribar mitjançant el transport públic des de les ciutats de Hèlsinki i Espoo. L'esquirol volador siberià (Pteromys volans) és l'emblema del parc.
# Tomás del Negro

Tomás del Negro (Lisboa, 5 de juliol de 1850 - ?, 1933) fou un compositor portuguès del Romanticisme.
Estudià en el Conservatori de la seva ciutat nadiua, va pertànyer a l'orquestra del Teatro Nacional de São Carlos, i el 1879 passà a Madrid, on aconseguí el primer lloc en un concurs de trompa de l'orquestra del Teatre Reial. De retorn a Lisboa, tornà a l'orquestra del citat teatre de São Carlos, i també figurà en del teatre Príncipe Real de Porto.
Amb la col·laboració de Pereira, se li deuen, la lletra i música de l'obra de gran espectacle O porteiro do Inferno, i les operetes i peces teatrals Kin fá na China, Tentação, Capitão Lobis-homen, Aventura regia, Mestre d'armas, Filhos do capitão-mor, Retalhos, Kiki, Segredo da pastora, Musa dos estudantes, O pagem d'el rei, etc.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 38, pàg. 363 (ISBN 84-239-4538-3)
# Dolmen dels Tres Reis

El dolmen dels Tres Reis és un sepulcre megalític situat a la Serra de Rubió, en el punt més alt de la carena. Està ubicat al costat d'una via de comunicació utilitzada com a ruta de transhumància probablement des de la prehistòria.
Aquest dolmen fou excavat l'any 1964 per un equip vinculat al Museu Arqueològic de Barcelona, encapçalat per R. Batista Noguera. Amb aquestes excavacions es va constatar que va ser utilitzat durant les darreres etapes de la cultura megalítica, al voltant del 1200 aC.
El dolmen està format per una cambra sepulcral construïda amb grans lloses de pedra local. La cambra té una forma quadrada, formada per cinc lloses, una a la capçalera, una altra al costat esquerre, dues al dret i una de tancament, més petita. Originàriament devia tenir una gran llosa de coberta que no es conserva en l'actualitat. Al voltant de la cambra es disposava un túmul circular, actualment molt erosionat que cobria tota l'estructura. Aquest túmul era format per terra i pedres i presentava un diàmetre màxim de 8,20 m.
Quan es va fer l'excavació, el sepulcre ja havia estat saquejat però el saqueig ja venia d'antic. Per la raó d'haver estat saquejat no es va poder concretar el nombre exacte d'individus enterrats. Quasi en seguretat se sap que l'estructura d'enterrament era múltiple. Durant l'excavació es va trobar quatre dents i tres queixals d'adult. A més es van trobar diversos recipients ceràmics i un punxó que segur que eren entregades com a ofrenes funeràries.
Des d'antic el dolmen ha servit com a punt per delimitar els municipis dels Prats de Rei i Rubió, i és probable que temps enrere també per delimitar el terme del Castell de Maçana, i d'aquests tres termes pot provenir el topònim de Tres Reis.

## Referències

* ↑ Rètol informatiu de la Diputació de Barcelona al Dolmen dels Tres Reis. (Fotografia)
* 1. Àrea de Turisme del Consell Comarcal de l'Anoia (2007): Guia comarcal "L'Anoia en viu". Dipòsit legal BI-46-07.
# Toni Ribas

Antoni García Ribas, més conegut pel nom artístic Toni Ribas, (Sant Boi de Llobregat, 13 de juny de 1975) és un actor de cinema pornogràfic català.
Començà la seva carrera professional a la llegendària Sala Bagdad, recinte de l'avinguda del Paral·lel de Barcelona que programà actuacions pornogràfiques cada nit, donant espai a una generació de talents emergents com ell, Nacho Vidal, Max Cortés o Sara Bernat.
Començà a dirigir pel·lícules el 2001, amb Hardcore Innocence 1, sèrie que continuà fins a Hardcore Innocence 9 el 2003. Ha rodat més de 1.000 pel·lícules com a actor i juntament amb Nacho Vidal, Ramón Nomar, Max Cortés i Pablo Ferrari formà part del dream team d'espanyols en la meca del porno. Com a actor participà en pel·lícules del director José María Ponce Berenguer com ara Perras callejeras, Showgirls en Madrid i Vivir follando.
Després de dirigir per a l'empresa Red Light District als Estats Units, va estar quatre anys amb la multinacional Private dirigint pel·lícules guardonades com Ibiza Sex Party (1-5), Hi-Speed Sex o l'aclamada sèrie de càstings Private Sex Auditions. Va estar casat amb la també actriu Sophie Evans, de qui es divorcià el 2005. El 2012 es casà amb Asa Akira, amb qui interpretà moltes pel·lícules, incloent Eternal Ecstasy, Heaven on Earth i Private Gladiator.
En 2010 va guanyar el Premi AVN -considerats els "Óscar del porno"- a l'Artista masculí estranger de l'any, entrant aquest mateix any en el saló de la fama AVN Hall of Fame, sent el vuitè europeu a aconseguir-ho i primer espanyol a guanyar-ho als Estats Units. També té una carrera com a productor i director, dirigint films per Penthouse i Private.

## Referències

* 1 2 Valencia, Manuel «El porno català conquista Amèrica». El Temps, núm. 889, 26 juny-2 juliol [Consulta: 29 juliol 2018].
* ↑ Sam Schneider. «El 'dream team' español que ha conquistado la meca del porno». Arxivat de l'original el 2015-02-02. [Consulta: 30 gener 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2017-06-15 a Wayback Machine. (castellà) (anglès)
# Tor hemispinus

Tor hemispinus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Gray J. E. 1830-1835. Illustrations of Indian zoology; chiefly selected from the collection of Major-General Hardwicke, F.R.S., .... 20 parts in 2 vols. Illus. Indian Zool.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Shan, X., R. Lin, P. Yue i X. Chu, 2000. Cyprinidae: Barbinae. p. 3-170. A: P. Yue et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes III. Science Press. Beijing. 1-661.

## Bibliografia

* Chen, Y.-R. & X.-L. Chu. 1985. Systematic study of the genus Tor (Pisces: Cyprinidae) with description of a new species. Zool. Res. v. 6 (núm. 1): 79-86.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.