OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sternarchorhynchus caboclo

Sternarchorhynchus caboclo és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 22,6 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical, el qual viu entre grans quantitats de plantes aquàtiques de la família Podostemaceae.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Castelnau F. L., 1855. Poissons. A: Animaux nouveaux or rares recueillis pendant l'expédition dans les parties centrales de l'Amérique du Sud, de Rio de Janeiro a Lima, et de Lima au Para; exécutée par ordre du gouvernement Français pendant les années 1843 a 1847... Part 7, Zoology. Exped. Amer. Sud. v. 2. i-xii + 1-112.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ De Santana, C. D. & A. Nogueira, 2006. Two new species of Sternarchorhynchus (Castelnau) from the Amazon Basin, Brazil (Gymnotiformes: Apteronotidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 17 (núm. 1): 85-92.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ De Santana, C.D. i A. Nogueira, 2006. Two new species of Sternarchorhynchus (Castelnau) from the Amazon basin, Brazil (Gymnotiformes: Apteronotidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 17(1):85-92.
* ↑ De Santana, C. D. i R.P. Vari, 2010. Electric fishes of the genus Sternarchorhynchus (Teleostei, Ostariophysi, Gymnotiformes); phylogenetic and revisionary studies. Zool. J. Linn. Soc. 159:223-371.
* ↑ Ferreira, E.G. Mendes dos Santos i M. Jégu, 1988. Aspectos ecológicos da ictiofauna do rio Mucujaí, na área da ilha Paredno, Roraima, Brasil. Amazoniana, 10(3):339-352.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Sternarchorhynchus mormyrus

Sternarchorhynchus mormyrus és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 54 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical, el qual sembla preferir les zones més fondes dels grans rius per viure-hi.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: la conca del riu Amazones (des de Manaus fins a Iquitos -el nord-est del Perú-, incloent-hi el riu Negro) i la conca del riu Orinoco a Veneçuela i el sud-est de Colòmbia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Castelnau F. L., 1855. Poissons. A: Animaux nouveaux or rares recueillis pendant l'expédition dans les parties centrales de l'Amérique du Sud, de Rio de Janeiro a Lima, et de Lima au Para; exécutée par ordre du gouvernement Français pendant les années 1843 a 1847... Part 7, Zoology. Exped. Amer. Sud. v. 2. i-xii + 1-112.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Steindachner, F., 1868. Abhandlung über die Gymnotiden des Wiener Museums. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 5 (núm. 20): 176-177.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Sternarchorhynchus mormyrus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Albert, J.S., 2003. Apteronotidae (Ghost knifefishes). P. 497-502. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil.
* ↑ Campos-da-Paz, R., 2000. On Sternarchorhynchus (Castelnau): a South American electric knifefish, with descriptions of two new species (Ostariophysi: Gymnotiformes: Apteronotidae). Copeia (2):521-535.
* ↑ Frederico, R.G; Lima, F.; Reis, R. (2022). "Sternarchorhynchus mormyrus." 2022 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2022. [Consulta: 6 abril 2023]
* ↑ Mago-Leccia, F., 1994. Electric fishes of the continental waters of America. Fundación para el Desarrollo de las Ciencias Físicas, Matemáticas y Naturales (FUDECI). Biblioteca de la Academia de Ciencias Físicas. Matemáticas y Naturales, Caracas, Veneçuela. Vol. 29. 206 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* De Santana, C. D. i R.P. Vari, 2010. Electric fishes of the genus Sternarchorhynchus (Teleostei, Ostariophysi, Gymnotiformes); phylogenetic and revisionary studies. Zool. J. Linn. Soc. 159:223-371.
* Steindachner, F., 1868: Die Gymnotidae des k. k. Hof-Naturaliencabinetes zu Wien. Sitzungsberichte der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. Mathematisch-Naturwissenschaftliche Classe, 58: 249-264, Pls. 1-2.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Planigale kendricki

Planigale kendricki és una espècie de marsupial de la família dels dasiúrids. És endèmic d'Austràlia Occidental. Ocupa diversos tipus d'hàbitats sorrencs i rocosos. Els mascles fan fins a 74 mm de llargada (sense comptar la cua) i pesen fins a 12,5 g, mentre que les femelles assoleixen una llargada (sense comptar la cua) de 69 mm i un pes de fins a 9,5 g. Fou anomenat en honor del Dr. Peter Kendrick. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* ↑ Umbrello et al., 2023, p. 24 i 25.
* ↑ Umbrello et al., 2023, p. 30.
* 1 2 Umbrello et al., 2023, p. 25.

## Bibliografia

* Umbrello, L. S.; Cooper, N. K.; Adams, M.; Travouillon, K. J.; Baker, A. M.; Westerman, M.; Aplin, K. P. «Hiding in plain sight: two new species of diminutive marsupial (Dasyuridae: Planigale) from the Pilbara, Australia» (en anglès). Zootaxa, 5.330, 1, 2023, pàg. 1-46. DOI: 10.11646/zootaxa.5330.1.1.
Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Stethaprion

Stethaprion és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Stethaprion crenatum (Eigenmann, 1916)
* Stethaprion erythrops (Cope, 1870)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Eigenmann, C. H. 1916. New and rare fishes from South American rivers. Ann. Carnegie Mus. v. 10 (núms. 1-2): 77-86, Pls. 13-16.
* ↑ Cope, E. D. 1870. Contribution to the ichthyology of the Marañon. Proc. Am. Philos. Soc. v. 11: 559-570.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, G. S. 1932: Stethaprion innesi and Mylossoma aureum from the Amazon. The Aquarium v. 1 (núm. 6): 149-150.
* Myers, G. S. 1933: Description of a new characid fish of the genus Stethaprion from the lower Amazon. Annals and Magazine of Natural History (Series 10) v. 11 (núm. 65): 604-605.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Soriculus nivatus

Soriculus nivatus és una espècie de mamífer eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae). És endèmica del comtat de Mêdog, al Tibet (Xina), on viu a altituds d'entre 2.560 i 4.200 msnm. El seu entorn natural té característiques de selva tropical. Fou descrita el 2023 a partir de dades genètiques, morfològiques i morfomètriques. El seu nom específic significa ‘nevat’ en llatí. Com que fou descoberta fa poc, l'estat de conservació d'aquesta espècie encara no ha estat avaluat formalment.

## Referències

* 1 2 Chen, Z.; Pei, X.; Hu, J.; Song, W.; Khanal, L.; Li, Q.; Jiang, X. «Multilocus phylogeny and morphological analyses illuminate overlooked diversity of Soriculus (Mammalia: Eulipotyphla: Soricidae), with descriptions of two new endemic species from the eastern Himalayas» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, zlad131, 2023. DOI: 10.1093/zoolinnean/zlad131.
* ↑ «Científicos chinos descubren en el Tíbet dos nuevos tipos de musaraña» (en castellà). La Vanguardia, 10 octubre 2023. Arxivat de l'original el 2023-11-01. [Consulta: 1 novembre 2023].
# John Jenkins

John Jenkins (Maidstone, Kent, 1592 - Kimberley, Norfolk, 1678) fou un compositor anglès. Fou músic de cambra dels reis Carles I i Carles II, i deixà un gran nombre de fantasies i capricis per a orgue i viola, etc., que es conserven manuscrits en la seva majoria a Oxford. A més, compongué Twelve sonates for violins (1660 i 1664); Theophila, música per a un poema de Benlowe (1652); una Elegia a la mort de W. Lawes i diverses melodies publicades en les antologies de l'època.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 28, segona part, pàg. 2643 ISBN 84-239-4582-0
# Sectoria

Sectoria és un gènere de peixos de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Laos, la Xina i la conca del riu Chao Phraya a Tailàndia.

## Taxonomia

* Sectoria atriceps (Smith, 1945)
* Sectoria heterognathos (Chen, 1999)

## Estat de conservació

Tant Sectoria atriceps com Sectoria heterognathos apareixen a la Llista Vermella de la UICN.

## Referències

* ↑ Kottelat, Maurice. Indochinese nemacheilines: a revision of nemacheiline loaches (Pisces:Cypriniformes) of Thailand, Burma, Laos, Cambodia, and southern Viet Nam (en anglès). Múnic: Pfeil, 1990. ISBN 9783923871476.
* ↑ Maurice Kottelat, 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.
* ↑ Maurice Kottelat, 2000. Diagnoses of a new genus and 64 new species of fishes from Laos (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Bagridae, Syngnathidae, Chaudhuriidae and Tetraodontidae). J. South Asian Nat. Hist. v. 5 (núm. 1): 37-82.
* ↑ Suvatti, C., 1981. Fishes of Thailand. Royal Institute of Thailand, Bangkok. 379 p.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Maurice Kottelat, 1989. Zoogeography of the fishes from Indochinese inland waters with an annotated check-list. Bull. Zoöl. Mus. Univ. Amsterdam 12(1): 1-55.
* ↑ Smith, H. M., 1945. The fresh-water fishes of Siam, or Thailand. Bull. U. S. Natl. Mus. No. 188: i-xi + 1-622, Pls. 1-9.
* ↑ Chen, Y.-F., 1999. A new loach of Schistura and comments on the genus. Zool. Res. v. 20 (núm. 4): 301-305.
* ↑ UICN (anglès)

## Bibliografia

* Hanel, L. i J. Novák, 2002. Ceské názvy zivocichu V. Ryby a ryboviti obratlovci (Pisces) 3., maloústí (Gonorhynchiformes) - máloostní (Cypriniformes). Národní muzeum (zoologické oddelení), Praga.
# Alticola

Alticola és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids oriünds de les serralades d'Àsia. Ocupen nínxols ecològics semblants als del talpó de tartera, però no hi estan relacionats directament. Tenen una llargada de cap a gropa de 8-14 cm i una cua de 2-5 cm. El seu pelatge dorsal és gris o marró i el ventral és blanc. Viuen a altituds d'entre 900 i 5.700 msnm. El nom genèric Alticola significa ‘habitant de les parts altes' en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Alticola» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Kryštufek i Schönbrodt, 2022, p. 68.
* ↑ Entrada «Alticola» d'Animalia (en anglès).

## Bibliografia

* Kryštufek, B.; Schönbrodt, G. I. Voles and Lemmings (Arvicolinae) of the Palaearctic Region (en anglès). University of Maribor Press, 2022. DOI 10.18690/um.fnm.2.2022. ISBN 978-961-286-611-2.
# Lycenchelys cicatrifer

Lycenchelys cicatrifer és una espècie de peix de la família dels zoàrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 26,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 3.060 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des del Golf de Panamà fins al Perú.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1884. On the anacanthine fishes. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 36. 167-183.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Garman, S., 1899. The Fishes. A: Reports on an exploration off the west coasts of Mexico, Central and South America, and off the Galapagos Islands ... by the U. S. Fish Commission steamer "Albatross," during 1891... Núm. XXVI. Memoirs of the Museum of Comparative Zoology v. 24: Text: 1-431, Atlas: Pls. 1-85 + A-M.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Anderson, M.E., 1994. Systematics and osteology of the Zoarcidae (Teleostei: Perciformes). Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. 60:120 p.
* ↑ Anderson, M.E. i V.V. Fedorov, 2004. Family Zoarcidae (Swainson, 1839). Eelpouts. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (34):58.

## Bibliografia

* Anderson, M. E., 1995: The eelpout genera Lycenchelys Gill and Taranetzella Andriashev (Teleostei: Zoarcidae) in the eastern Pacific, with descriptions of nine new species. Proceedings of the California Academy of Sciences v. 49 (núm. 2): 55-113.
* Andriashev, A. P., 1955: A review of the fishes of the genus Lycenchelys Gill (Pisces: Zoarcidae) and related forms in the seas of the U.S.S.R. and adjacent waters. Trudy Instituta Zoologii / Akademiia Nauk, Azerbaidzhanskoi SSR. v. 18: 349-384.
* Andriashev, A. P., 1958: An addition to the review of the fishes of the genus Lycenchelys Gill with descriptions of three new species from the Kurile-Kamchatka Trench. Voprosy Ikhtiologii Núm. 11: 171-180.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Knipowitsch, N., 1906: Ichthyologische Untersuchungen im Eismeer. I. Lycodes und Lycenchelys. Mémoires de l'Académie Impériale des Sciences de St. Petersbourg v. 19 (núm. 1): 1-130, 1 pl.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Panteó de la família Berenguer

El Panteó de la família Berenguer és una obra d'Artés (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

El sarcòfag recull les restes de Josep Berenguer i Vilarasau (1815-1895), descendent d'una família de paraires, va fundar la fàbrica de cal Berenguer d'Artés, única al municipi en aquell moment. En el seu testament deia que si moria a Artés volia que la fàbrica parés fins al migdia i tots els treballadors que anessin a l'enterrament rebessin una pesseta i els altres assistents mitja pesseta.
Mort el 10 de setembre de 1895, el sarcòfag de pedra sembla que data del moment de la seva mort, però l'estructura que l'acull és una mica posterior i dataria de principi del segle xx, moment en què es traslladà el cementiri als afores de la població (1906).== Descripció == Es tracta d'un sarcòfag treballat en pedra calcària, amb decoracions florals a la tapa i a la part frontal i amb dues argolles de metall.
El sarcòfag queda immers en una construcció bovejada, en forma d'ou, amb l'estructura de pedra (gresos) i amb una gran obertura a la part frontal i dues finestres a la part del darrere. L'obertura frontal, les finestres i tot el voltant del panteó (reixa) estan decorats amb uns excel·lents treballs en ferro forjat, on predominen els motius florals, alguns animals (cargols) i altres. Al cim hi figura una creu envoltada d'una liana, les arrels de la qual davallen per la cúpula del panteó.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Panteó de la família Berenguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Vegeu també

* Fàbrica de Cal Berenguer
* Cal Berenguer de Cabrianes
* Casa Berenguer
# Lomonossovita

La lomonossovita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la murmanita. Rep el nom en honor de Mikhaïl Vassílievitx Lomonóssov (Михаил Васильевич Ломоносов) (19 de novembre de 1711 - 15 d'abril de 1765), erudit que va fer contribucions a les àrees de ciències naturals, química, física, mineralogia, història, art, filologia i llenguatge. Va escriure diversos llibres sobre geologia/mineralogia i va descobrir la llei de la constància dels angles interfacials, relacionant-ho amb l'estructura interior dels cristalls.

## Característiques

La lomonossovita és un silicat de fórmula química Na₅Ti₂(Si₂O₇)(PO₄)O₂. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1950. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lomonossovita pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita núm. 65 de la vall del riu Chinglusuai, al districte de Lovozero (óblast de Múrmansk, Rússia). També ha estat trobada a nombrosos altres indrets de la província russa de Múrmansk, així com al dipòsit d'urani de Kvanefjeld, al complex d'Ilímaussaq (Groenlàndia).

## Referències

* ↑ «Lomonosovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2019].
# Lopholiparis flerxi

Lopholiparis flerxi és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids i l'única del gènere Lopholiparis.

## Descripció

* Fa 3,3 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 40.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i pelàgic que viu fins als 285 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-oriental: les illes Aleutianes.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 Orr, J. W., 2004. Lopholiparis flerxi: a new genus and species of snailfish (Scorpaeniformes: Liparidae) from the Aleutian Islands, Alaska. Copeia 2004 (núm. 3): 551-555.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Loricaria holmbergi

Loricaria holmbergi és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Argentina.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gosline, William A. 1947. Contributions to the classification of the Loricariid catfishes. Archos. Mus. Nat., Rio de Janeiro, 41:79-144.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Isbrücker, I. J. H. 1981: Revision of Loricaria Linnaeus, 1758 (Pisces, Siluriformes, Loricariidae). Beaufortia v. 31 (núm. 3): 51-96.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Rodríguez, M. S. & A. M. Miquelarena. 2003. Una nueva especie de Loricaria (Siluriformes, Loricariidae) para la cuenca del río San Francisco. Acad.Acad. Nac. Cs. Fis. Nat. v. 55: 139-149.
* Sands, David. 1988. A Fishkeeper's Guide to South American Catfishes. Tetra Press, Nova Jersey, Estats Units. 117pp.
* Schaefer, S.A. 2003. Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.