OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Martí Rimbau i Saldes

Martí Riumbau i Saldes (Barcelona, Barcelonès, 1852 - Malgrat de Mar, Maresme, 1912) va ésser un notari que exercí les seues funcions a Horta de Sant Joan, Cardona, Tivissa, Sineu, Alaró, Torelló i Malgrat de Mar.
Dins el moviment catalanista, signà el Missatge a la Reina Regent (1888) i fou designat delegat a les Assemblees de la Unió Catalanista celebrades a Manresa (1892), Reus (1893) i Balaguer (1894).

## Referències

* ↑ Ollé i Romeu, Josep. M.: Homes del catalanisme. Bases de Manresa. Diccionari biogràfic. Rafael Dalmau (editor), col·lecció Camí Ral, núm. 6. Barcelona, abril del 1995. ISBN 84-232-0484-7, plana 219.
# Petar Stojanović

Petar Stojanović (Budapest, 6 de setembre de 1877 - Belgrad, Sèrbia, 11 de setembre de 1957) fou un violinista i compositor austrohongarès.
Estudià en el Gimnàs de la seva ciutat nadiua i després dos anys de dret a la Universitat de Viena, més tard es dedicà a la música, primer en el Conservatori municipal de Budapest on tingué com a professor de violí el gran mestre Jenő Hubay, i després en el de Viena on va tenir com a mestre de composició en Robert Fuchs. En acabar allà els estudis musicals aconseguí el primer premi de composició atorgats per l'Estat als examinats i després dos premis a Bonn.
El 1905 s'estrenà amb gran èxit i sota la seva personal direcció la seva òpera Der Tiger. Entre tant, els seus primers concerts de violí el popularitzaren a Viena, Leipzig, Berlín, Budapest, Nova York i altres capitals.
A més de la ja mencionada, compongué l'òpera en dos actes Floribella, un quintet, un quartet i un trio de piano, dues sonates per a piano i violí, diverses peces de violí, melodies vocals i un mètode de violí.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 57, pàg. 1200 ISBN 84 239-4557-X
# Peter Hänsel

Peter Hänsel (Leppe, Silèsia prussiana, 29 de novembre de 1770 - Viena, 18 de setembre de 1831) fou un compositor i violinista austro-alemany.
Als disset anys ja era violí de l'orquestra del príncep Potemkin a Sant Petersburg i després desenvolupà altres càrrecs en la cort.
Com a compositor es distingí per la seva fecunditat i elegància d'estil, encara que no per l'originalitat, deixant 55 quartets, 4 quintets i 5 sextets per a instruments d'arc; 15 duos per a violins i nombroses obres per a piano i violí.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 27, pàg. 504-05 (ISBN 84 239-4527-8)
# Peter Lely

Peter Lely (Soest, Westfàlia, Alemanya, 14 de setembre de 1618 - Londres, Anglaterra, 30 de novembre, 1680) fou un pintor d'origen alemany nacionalitzat anglès.
El pare de Lely fou un militar capità d'infanteria que havia canviat el seu nom holandès (Van der Faes) pel de Lely. Peter Lely estudià a Harlem en l'obrador de Pieter de Grebber. El 1641 es traslladà a Londres, on començà a donar-se a conèixer pintant paisatges amb figures; però veient que el públic anglès li agradaven més els retrats que cap altre gènere de pintura i coincidint la seva arribada a Anglaterra amb la mort d'Anton Van Dyck (1640), es dedicà amb deler a aquesta especialitat, imitant amb gran habilitat però no amb menor amanerament, l'estil del gran pintor flamenc.
Malgrat d'aquest i d'altres defectes d'igual magnitud, aconseguí ser anomenat pintor de cambra de Carles I i va saber mantenir el favor que gaudia a Anglaterra durant el comandament d'Oliver Cromwell. Carles II, no tan sols li restituí el càrrec de pintor palatí, sinó que a més li atorgà el títol de baró.
Morí a Londres d'un atac de feridura fulminant, mentre pintava el retrat de la duquessa de Somerset, Lely reuní una gran fortuna, produint la subhasta de les seves col·leccions unes 5.000 euros d'aquell temps; tanmateix el seu net Johann Lely, que també fou pintor, morí en la més gran indigència.
Posseeixen obres de Lely els Museus de Londres, Dublín i les col·leccions de Hampton Court i Windsor i l'hospital de Greenwich. En la col·lecció Lázaro de Galdeano de Madrid i figuraven dos retrats atribuïts a Peter Lely.

## Petita galeria

* Retrat de Oliver Cromwell
* Retrat de Peter Pett
* Retrat de Barbara de Villiers
* Dues dames de la família Lake

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa tom núm. 29 pàg. 1545-46 (ISBN 84-239-4529-4)
# Peter Philips

Peter Philips (neix cap 1560 - i mort a mitjan segle xvii, probablement el 1633) fou un compositor i organista anglès del segle xvii. Va ser en la seva època un dels més cèlebres autors europeus de motets i madrigals, que va deixar escrits per centenars.
Els musicògrafs també l'anomenen Petrus Philippus i Pietro Filippo. Professant la religió catòlica es va veure obligat a emigrar a Roma el 1596, passant poc temps després a Anvers, on fou nomenat organista de l'arxiduc Albert, governador de Flandes. Posteriorment desenvolupà canongies a Soignies i Bethune.
Fou un dels polifonistes més celebrats del seu temps, incloent la seva vasta labor les obres més notables següents: diversos llibres de madrigals i motets, amb baix continu, i els titulats Gemmulae sacrae; Les rossignols spirituels, (Valenciennes, 1615); Deliciae sacrae (1622); Paradisus sacris cantionibus conditus (1628), i alguns llibres de lletanies.
El catàleg de la Biblioteca de Joan IV de Portugal, encara menciona com a obres pòstumes de Philip, misses i salms a 8 i 9 veus i alguns motets a 6. En la col·lecció de virginalistes de Fitzwilliam s'inclou una Gran fuga per a orgue d'aquest notable polifonista anglès, en la que hi apareixen tractats els temes per inversió, augment i disminució.
Aquesta interessant personalitat musical l'estudià àmpliament Bergman en el seu llibre L'organiste des archiducs Albert e Isabelle, Petrus Philippus (Gant, 1903)

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 23, pàg. 616 ISBN 84-239-4523-5
# Petilipinnis grunniens

Petilipinnis grunniens és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 27,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima tropical i pelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones, Cuyuni i Essequibo.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Casatti L., 2002. Petilipinnis, a new genus for Corvina grunniens Schomburgh, 1843 (Perciformes, Sciaenidae) from the Amazon and Essequibo river basins and redescription of Petilipinnis grunniens. Pap. Avulsos Zool., S. Paulo v. 42 (núm. 7). 169-181.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Schomburgk, R. H., 1843. The natural history of fishes of Guiana.--Part II. A: Jardine, W. (ed.), The Naturalists' Library. Vol. 5. W. H. Lizars, Edimburg.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Casatti, L., 2003. Sciaenidae (Drums or croakers). p. 599-602. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Petroleuciscus smyrnaeus

Petroleuciscus smyrnaeus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Turquia i Grècia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Bibliografia

* Bogutskaya, N.G. 1996. Contribution to the knowledge of leuciscine fishes of Asia Minor. Part 1. Morphology and taxonomic relationships of Leuciscus borysthenicus (Kessler, 1859), L. smyrnaeus Boulenger, 1896 and Ladigesocypris ghigii (Gianferrari, 1927). Publ. Espec. Inst. Esp. Oceanogr. 21:25-44.
* Boulenger, G. A. 1896. On freshwater fishes from Smyrna. Annals and Magazine of Natural History (Series 6) v. 18 (núm. 104): 153-154.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Les Eissarts

Les Eissarts (francès Les Issards) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Les Pujòls

Les Pujòls (en francès Les Pujols) és un municipi francès situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Calzan

Calzan és un municipi francès, situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.
# Pholis fangi

Pholis fangi és una espècie de peix de la família dels fòlids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal i de clima temperat, el qual viu al Pacífic nord-occidental: el golf de Bohai a la mar Groga i el nord de la mar de la Xina Oriental.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Praga. Introd. Hist. Nat. i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Wang, K. F. & Wang, S.-C., 1935. Study of the teleost fishes of coastal region of Shantung III. Contributions from the Biological Laboratory of the Science Society of China. (Zoological Series) v. 11 (núm. 6): 165-237.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ An, Y. R. i S.H. Huh, 2002. Species composition and seasonal variation of fish assemblage in the coastal water off Gadeok-do, Korea. J. Korean Fish. Soc. 35(6):715-722.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Huh, S. H. i Y. R. An, 2000. Species composition and seasonal variation of fish assemblage in the coastal water off Gadeok-do, Korea. J. Korean Fish. Soc. 33(4):288-301.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.
* ↑ Wang, S.-A., Z.-M. Wang, G.-L. Li, Y.-P. Cao, et al., 2001. The fauna of Hebei, China. Pisces. Hebei Science and Technology Publishing House. 2001: 1-366. (En xinès).
* ↑ China Endemic Marine Fish Checklist (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Mecklenburg, C. W., 2003. Family Pholidae (Gill, 1893) - gunnels. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (9):11.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
* Yatsu, A., 1981. A revision of the gunnel family Pholididae (Pisces, Blennioidei). Bulletin of the National Science Museum Series A (Zoology). V. 7 (núm. 4): 165-190.
* Yatsu, A., 1985. Phylogeny of the family Pholididae (Blennioidei) with a redescription of Pholis (Scopoli). Japanese Journal of Ichthyology. V. 32 (núm. 3): 273-282.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
# Piccolomini (família)

Piccolomini fou una il·lustre família italiana, establerta a Siena i originària de Roma, que començà a donar-se conèixer el segle xi.
La família no adquirí vertadera notabilitat fins que Eneas Silvio Piccolomin ocupà el soli pontifici amb el nom de Pius II. El cardenal Jacopo Piccolomini (1422-1479) es feu canviar el cognom d'Ammannati pel d'aquesta família, en honor dels favors que va rebre de Pius II.
A la família van pertànyer també el papa Pius III i d'altres prínceps de l'Església (prelats i cardenals). Tingué en possessió nombrosos feus, entre els quals el ducat d'Amalfi; s'estengué tant, que arribà a contar de 50 branques.
A causa de la celebritat dels Piccolomini, altres famílies il·lustres que hi entroncaren uniren aquest cognom al propi. Encara avui existeixen membres d'aquesta família, constituïts en una Consorteria, amb arxius propis i alguns béns que els pertanyen en comú.
A més del citat pontífex, van pertànyer a la família dels Piccolomini: Nicole, que va tenir fama de notable canonista pels seus escrits; Alessandro (1508-1578), fecund escriptor, igual que Alfons, duc de Montemarciano, i el mariscal de camp Ottavio, pertanyents també a aquesta família; Francesco, arquebisbe de Siena i cofundador, amb Tolomei i Contile, de l'Accademia dei Rozzi d'aquesta ciutat (1525); el filòsof peripatètic Francesco, Siena (1520-1604), Petra, il·lustre poetessa del segle xviii, que deixà, entre les seves composicions, uns Avvertimenti a mio figlio, en què les idees pedagògiques desllueixen la inspiració poètica de l'autora.
Ja en el segle xix trobem la cantant-actriu Marietta Piccolomini (1836-1899), i Eneas Piccolomini, hel·lenista, (1840-1910) ambdós pertanyents a la nissaga Piccolomini.

## Petita galeria dels Piccolomini

* Palau dels Piccolomini a Pienza
* Altar dels Piccolomini a la capella de la família
* Frescos de la capella Piccolomini
* Frescos de la capella Picccolomini
* Les tres gràcies, escultures de la capella Piccolomini
* Fresc de la capella lloant Ottavio Piccolomini

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 526 (ISBN 84-239-4544-8)
# Pierre-Frédéric Achard

Pierre-Frédéric Achard (Lió, 4 de novembre de 1808 - París, 13 d'agost de 1856) fou un actor francès.
Era fill d'un modest teixidor de seda, i no obstant el desig del seu pare de què també seguis en aquell ofici, no va poder resistir la gran passió que sentia pel teatre. De molt jove va prendre part en diverses representacions d'aficionats, començant ja a distingir-se com a actor. Fou contractat per un teatre de Grenoble, i en aquest començaren una sèrie de triomfs que es repetiren en diverses poblacions, entre elles, Rouen, Saint-Étienne i en el mateix Lió. Després representà a Bordeus, on treballava l'artista Virginie Déjazet, la qual prengué molt d'interès perquè es contractés Pierre-Frédéric al Théâtre du Palais-Royal de París, el públic del qual ella n'era la principal favorita, i Pierre-Frédéric debutà en aquell teatre amb gran èxit, el 10 de juliol de 1834.
Dotat d'una veu molt agradable, en el Conservatori es dedicà a l'estudi del cant, aconseguint el 1835 el segon premi, i l'any següent se'l recompensà amb el primer. Amb els seus nous coneixements Achard se situà en primera línia, i d'aquesta època daten les seves principals creacions, entre d'altres, en Farinelli, La prova d'un opera seria (Campanone), Jiti la Jalocheur, Maîtresse de langues, etc., i sobre tot un Indiana et Charlemagne, vaudeville en el que només hi entren dos personatges, i en el que, junt amb la Déjazet, adquirí tants aplaudiments, que l'obra figura en el cartell del Palais-Royal per espai de molts mesos.
Més tard passà al teatre del Théâtre du Gymnase, però el gènere que es posava en aquella escena no fou favorable al seu talent; no obstant es va fer aplaudir molt en el vaudeville en dos actes Christophe le Cordier, creació seva. Tornà al seu públic del Palais-Royal, i estant en el millor dels seus èxits, adquirí una greu malaltia que en poc temps el prtà al sepulcre. El seu fill Léon (1831-1905), també fou un gran actor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 2, pàg. 747 (ISBN 84-239-4502-2)
# Pierre-Montan Berton

Pierre-Montan Berton (París, 7 de gener de 1727 - 14 de maig de 1780) fou un compositor francès.
Dotat d'una gran precocitat, als dotze anys ja havia compost alguns motets que s'executaren en la catedral de Senlis. Més tard formà part de la capella de Notre-Dame de París, i el 1744 fou contractat com a baix per l'empresa de l'Òpera d'aquella capital, on va romandre dos anys, passant després a Marsella i més tard a Bordeus com a director d'orquestra. Llavors començà a escriure pel teatre i, per fi, el 1755 aconseguí en concurs públic la plaça de director d'orquestra de l'Òpera de París, plaça que a partir del 1767 compartí amb Jean-Claude Trial, sent, a més, des de 1768, director de la capella reial. En aquesta feina tingué entre altres alumnes el belga Charles-Louis Hanssens (1777-1852).
Fou un dels primers a reconèixer el geni de Gluck, al que va fer cridar a París, així com a Puccini.
Les seves obres principals són:
* Deucation et Pyrha, (1755),
* Erosine, (1763),
* Sylvie, (1766),
* Thèonis, (1767),
* Adèle de Ponthieu, (1773), en col·laboració amb Jean-B de La Borde, etc.
A més va refer moltes obres de Lully i va escriure fragments per a d'altres. Era pare de Henri-Montan Berton (1787-1844) també compositor.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 378, pàg 47 (ISBN 84-239-4536-7)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 64. pàg. 225 (ISBN 84-239-4564-2)
# Pierre Attaignant

Pierre Attaingnant o Attaignant (vers el 1494 – 1551 o 1552) fou un editor i impressor francès.
Fou el primer que, el 1527 se serví dels caràcters movibles per a imprimir música, fosos el 1525 per Pierre Hautin, que emprà per primera vegada en l'edició del Premier livre de motets, col·lecció que assolí fins a 20 volums, molt estimats pels bibliòfils, a causa de la seva raresa.
A més publicà, diverses recopilacions de cançons i altres obres, algunes de les quals gaudeixen de celebritat, destacant en primer terme les que figuren en el volum consagrat a Clément Janequin (c. 1485 - 1558), amb els títols de Chants d'oiseaux, La Chasse, La Guerre, i L'Alouette, característiques composicions imitatives. De 1530 a 1549, publicà la col·lecció Trenta-cinq livres de chansons nouvelles de divers auteurs, deux volumes, entre els quals s'hi compta l'autor belga Olivier de Latre i, entremig el Livre des Danceries à six parties par Consilium (1543) i la famosa obra de Gervaise Livre de la viole que, començada a imprimir per Attaignant, al publicar-se el 1556 porta en el peu d'impremta el nom de la seva vídua.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 5, pàg. 971 (ISBN 84-239-4506-5)
* ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 1387, (ISBN 84-239-4517-0)
# Sewellia albisuera

Sewellia albisuera és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ Hora S. L. 1932. Classification, bionomics and evolution of homalopterid fishes. Mem. Indian Mus. v. 12 (núm. 2). 263-330.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Freyhof, J. i D. V. Serov 2000: Review of the genus Sewellia with description of two new species from Vietnam (Cypriniformes: Balitoridae). Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 11 (núm. 3): 217-240.
* Freyhof, J. 2003. Sewellia albisuera, a new balitorid loach from Central Vietnam (Cypriniformes: Balitoridae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 14 (núm. 3): 225-230.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Roberts, T. R. 1998: Systematic revision of the balitorid loach genus Sewellia of Vietnam and Laos, with diagnoses of four new species. The Raffles Bulletin of Zoology v. 46 (núm. 2): 271-288.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sewellia marmorata

Sewellia marmorata és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ Hora S. L. 1932. Classification, bionomics and evolution of homalopterid fishes. Mem. Indian Mus. v. 12 (núm. 2). 263-330.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Freyhof, J. i D. V. Serov 2000: Review of the genus Sewellia with description of two new species from Vietnam (Cypriniformes: Balitoridae). Ichthyological Exploration of Freshwaters v. 11 (núm. 3): 217-240.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Roberts, T. R. 1998: Systematic revision of the balitorid loach genus Sewellia of Vietnam and Laos, with diagnoses of four new species. The Raffles Bulletin of Zoology v. 46 (núm. 2): 271-288.
* Serov, D. V. 1996. Sewellia marmorata sp. nova -- new species of Homaloptera (Cypriniformes, Balitoridae) from southern Vietnam. Voprosy Ikhtiol. v. 36 (núm. 2): 273-276.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Loránt-György Vincze

Loránt-György Vincze, més conegut com a Vincze Loránt (nascut el 3 de novembre de 1977) és un polític romanès que actualment exerceix com a membre del Parlament Europeu en representació de la Unió Democràtica dels Hongaresos a Romania.
Vincze pertany a la minoria hongaresa a Romania, i exerceix també com a president de la Unió Federal de Nacionalitats Europees (FUEN) des de 2016.

## Referències

* ↑ His MEP profile
* ↑ The FUEN Presidium 2022-2025