OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rhinogobius linshuiensis

Rhinogobius linshuiensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Nombre de vèrtebres: 27-28.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1859. Notes on a collection of Japanese fishes, made by Dr. J. Morrow. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11. 144-150.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chen, I-S., P. J. Miller, H.-L. Wu & L.-S. Fang, 2002. Taxonomy and mitochondrial sequence evolution in non-diadromous species of Rhinogobius (Teleostei: Gobiidae) of Hainan Island, southern China. Mar. Freshwater Res. v. 53 (núm. 2): 259-273.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rhinoraja kujiensis

Rhinoraja kujiensis és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 100–450 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic nord-occidental: el nord del Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Ishiyama R., 1952. Studies on the rays and skates belonging to the family Rajidae, found in Japan and adjacent regions. 4. A revision of three genera of Japanese rajids with descriptions of one new genus and four new species mostly occured in northern Japan. J. Shimonoseki Coll. Fish. v. 2 (núm. 2). 1-34.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Tanaka, S., 1916. Four new species of Japanese fishes. Dobutsugaku Zasshi (Zool. Mag. Tokyo) v. 28: 173-174.
* ↑ «Rhinoraja kujiensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Ishihara, H., 1990. Study on the systematics and fishery resources of the North Pacific skates (Pisces: Chondrichthyes: Rajidae). Tokyo University. 186 p. Tesi doctoral.
* ↑ Ishiyama, R., 1967. Fauna Japonica. Rajidae (Pisces). Biogeogr. Soc. Jpn. (Tòquio): i-vi, 1-82.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland, Estats Units.
* Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* McEachran, J.D. i K.A. Dunn, 1998. Phylogenetic analysis of skates, a morphologically conservative clade of elasmobranchs (Chondrichthyes: Rajidae). Copeia (2):271-290.
* Mould, B., 1994. A world list of rays. The scientific nomenclature and distribution of the recent Batoidea (Batoidea, Elasmobranchii, Chondrichthyes). Universitat de Nottingham, Gran Bretanya. 82 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rhynchoconger guppyi

Rhynchoconger guppyi és una espècie de peix pertanyent a la família dels còngrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 95 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical (35°N-35°S, 110°W-55°W) que viu entre 137 i 458 m de fondària al talús continental.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental central: des del golf de Mèxic i el mar Carib fins a la costa septentrional de Sud-amèrica i el sud del Brasil.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Hubbs C. L., 1925. Record of fishes obtained by David Starr Jordan in Japan, 1922. Mem. Carnegie Mus. v. 10 (núm. 2). 93-346.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Norman, J. R., 1925. A new eel of the genus Congromuraena from Tobago, with notes on Congromuraena balearica and Congromuraena opisthophthalmus. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 9) v. 15 (núm. 86): 313-314.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Bernardes, R.Á., J.L. de Figueiredo, A.R. Rodrigues, L.G. Fischer, C.M. Vooren, M. Haimovici i C.L.D.B. Rossi-Wongtschowski, 2005. Peixes de Zona Econômica Exclusiva da Região Sudeste-Sul do Brasil: Levantamento com armadilhas, pargueiras e rede de arrasto de fundo. São Paulo: Editora da Universidade de São Paulo. 295 p.
* ↑ Cervigón, F., R. Cipriani, W. Fischer, L. Garibaldi, M. Hendrickx, A.J. Lemus, R. Márquez, J.M. Poutiers, G. Robaina i B. Rodríguez, 1992. Fichas FAO de identificación de especies para los fines de la pesca. Guía de campo de las especies comerciales marinas y de aguas salobres de la costa septentrional de Sur América. FAO, Roma. 513 p. Preparado con el financiamiento de la Comisión de Comunidades Europeas y de NORAD.
* ↑ Martin, F.D. i J.W. Patus, 1984. An annotated key to the Teleost fishes of Puerto Rico. Compendio Enciclopédico de los Recursos Nat. 5:1-191.
* ↑ Ramjohn, D.D. 1999. Checklist of coastal and marine fishes of Trinidad and Tobago. Marine Fishery Analysis Unit, Fisheries Division, Ministry of Agriculture, Land and Marine Resources, Trinitat i Tobago. Fisheries Information Series 8, 151 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rhynchodoras xingui

Rhynchodoras xingui és una espècie de peix de la família dels doràdids i de l'ordre dels siluriformes. Poden assolir 6,3 cm de longitud total. És un peix d'aigua dolça i de clima tropical de la conca del riu Xingu a Sud-amèrica.

## Referències

* 1 2 3 Torres, Armi G.; Garilao, Cristina V. «Rhynchodoras xingui Klausewitz & Rössel 1961» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Sabaj, M.H. i C.J. Ferraris, Jr., 2003. Doradidae (Thorny catfishes). p. 456-469. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: Edipucrs.

## Bibliografia

* Birindelli, J. L. O., M. H. Sabaj i D. C. Taphorn, 2007: New species of Rhynchodoras from the Río Orinoco, Venezuela, with comments on the genus (Siluriformes: Doradidae). Copeia 2007 (núm. 3): 672-684.
# Ribera d'Alcântara

La ribera d'Alcântara és una riu de poca extensió, que naix en la Brandoa, municipi d'Amadora, i corre per les valls de Falagueira, Benfica i d'Alcântara per a desaiguar al Tejo, a la freguesia d'Alcântara, a Lisboa. Transcorre gairebé exclusivament en un medi urbà.
El tram superior, conegut com a ribera de Falagueira, corre a cel obert, i ha estat requalificat al 2005 per la Cambra Municipal d'Amadora. Al seu pas es poden trobar algunes hortes urbanes i el Parc Urbà de la Ribera de Falagueira. A Amadora, ja canalitzat, travessa el carrer Elias Garcia entre els números 121 i 123 i l'Aqüeducte de les Aigües Lliures enfront del núm. 13 del carrer de les Indústries.
Entra a Lisboa per Portes de Benfica, i passa en sifó invertit sota el túnel de la CRIL (Circular Regional Interior de Lisboa), i pren el nom de ribera de Benfica. A la zona de Sete Rios rep al marge esquerre el Lumiar, com a resultat d'una probable captura fluvial.
Al tram final, la vall d'Alcântara constitueix una barrera natural entre la ciutat de Lisboa i el Parc Forestal de Monsanto, vençuda, a Campolide, per l'Aqüeducte de les Aigües Lliures i més avall pel Viaducte Duarte Pacheco. A Alcântara passava el pont (al-qantara en àrab), que donà nom al riu.
La ribera a hores d'ara està canalitzada en tota l'extensió de la travessia del municipi de Lisboa.
Les valls de la conca de la riba d'Alcântara tingueren gran importància per a la instal·lació de la xarxa ferroviària de Lisboa (línia de Cintura i línia de Sintra) i dels accessos viaris al pont 25 d'Abril.

## Galeria d'imatges

* Parc urbà de la Ribera de Falagueira
* Ribera d'Alcântara el 1912
* Ribera d'Alcântara el 1912
* Ribera d'Alcântara el 1912
* Ribera d'Alcântara el 1912

## Referències

* ↑ L. de Mendonça e Costa: “Caminho de Ferro de Lisboa a Cintra / II” Occidente 301 (1887.05.01): p.99

## Enllaços externs

* http://www.seta.org.pt/ficha_rios_11.pdf
# Ricard Py i Klimt

Ricard Py i Klimt (Badalona, 1904-1953) va ser un gravador de metalls, joier i excursionista català, membre de l'Agrupació Excursionista de Badalona.
Nascut a Badalona el 1904, la seva mare havia nascut a Bohèmia, com el seu avi, que van ser els primers especialistes vidriers instal·lats a la ciutat. Es va formar a la Llotja, i professionalment va ser gravador de metalls i joier, però gairebé no va poder exercir l'ofici perquè va estar impossibilitat els últims anys de la seva vida. Segons Joan Abril va ser una persona culta, intel·ligent, amable, dialogant i bondadosa, d'un tracte exquisit amb les persones. Afeccionat al muntanyisme, es va interessar per l'arqueologia i la fotografia, i va ser dels contribuïdors de la formació del Museu de l'Agrupació Excursionista de Badalona. Durant el període en què l'Agrupació va dur a terme les excavacions al Clos de la Torre i a altres indrets de la ciutat, va aprendre tècniques de restauració i va ser l'encarregat de restaurar les peces que anaven descobrint-se, i va ser mestre de Joan Abril.
Sentia veritable amor per l'excursionisme, dintre de les nombroses excursions que va fer, destaca que en una de les excursions al santuari de la Mare de Déu de Tagamanent, destruït l'any 1936, hi va recollir una imatge decapitada de la Mare de Déu i se la va emportar a Badalona per restaurar-la, i es va guardar en el Museu de Badalona. A més, al llarg de la seva vida va dibuixar tot allò que pogués tenir cert valor documental, llocs d'interès de la Badalona avui desapareguda, entre ells el de diverses masies com can Llagosta, can Ruti, can Claris, cal Fideuer, can Bofí Vell, la cuina de can Canyadó, la plaça de la Constitució, can Real, la Torre Pallaresa, entre molts altres exemples i també va fer maquetes, de Montserrat, del Montseny, entre d'altres.
Va morir el 1953 i va ser enterrat al Cementiri del Sant Crist i traslladat al de Sant Pere el 1958. El Centre Excursionista de Badalona, hereu de l'Agrupació, va dedicar un homenatge dos anys després de la seva mort el 1955.

## Referències

* 1 2 3 Abras Pou, 1998, p. 120.
* 1 2 Abril Fornaguera, 1979, p. 6.
* ↑ Abril Fornaguera, 1979, p. 7.

## Bibliografia

* Abras Pou, Margarida. Els cementiris de Badalona. Badalona: Ajuntament de Badalona, 1998.
* Abril Fornaguera, Joan «Ricard Py Klimt». Amistat. Butlletí del Museu Municipal, núm. 110, desembre 1979. Arxivat de l'original el 2016-08-11 [Consulta: 16 juny 2016].
# Riccardo Gandolfi

Riccardo Gandolfi (Voghera, 16 de febrer de 1839 - Florència, 5 de febrer de 1920) fou un musicògraf i compositor italià.
Deixeble de Conti i de Pacini, el 1869 fou nomenat inspector d'estudis del Reial Institut de Música de Florència i el 1889 bibliotecari del mateix centre. Al principi es va donar a conèixer com a compositor dramàtic amb les òperes Aldina (1863), Paggio (1865), i Il conte de Monreale (1872), però després va renunciar a escriure per a l'escena i es va dedicar a la música religiosa i instrumental, havent-se de citar entre les seves obres d'aquests gèneres:
* una Simfonia;
* diverses obertures
* un Rèquiem;
* dues Misses;
* un Salm per a solos, cor i orquestra;
* una cantata Il battesimo di Santa Cecília, etc.
A més, se li deuen:
* Gioacchino Rossini (1887);
* Appunti intorno agli instrumenti ad arco'' (1887);
* Una riparazione a proposito di Francesco Landino (1889);
* Commemorazione di Wolfgang Amedeo Mozart nel 1º centenario della sua morte (1892);
* Illustrazioni di alcuni cimeli concernenti l'arte musicale in Firenze (1892);
* Appunti di storia musicale (1892).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 25, pàg. 687. (ISBN 84-239-4525-1)
* (italià) Biografia a treccani.it
# Richard Kaden

Richard Kaden (Dresden, 1856 - ?) fou un violinista i compositor alemany.
Estudià en el Conservatori de la seva vila natal i en el Polytechnicum, fou violinista de l'orquestra de la cort; professor d'aquest instrument i de música di camera en el citat Conservatori des de 1872 fins a 1883, i a partir d'aquest últim any dirigí un institut musical de fundació particular.
Publicà diversos tractats pedagògics-musicals i uns 50 duos de violins amb comentaris poètics. A més, se li deuen, una edició del mètode de violí de Baillot i Rode.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 28, segona part, pàg. 3270 (ISBN 84-239-4582-0)
# Richard Leveridge

Richard Leveridge (Londres, 19 de juliol de 1670 – High Holborn, 22 de març de 1758) fou un cantant de la corda de baix i compositor anglès del Barroc.
Posseïa una bella veu de baix i va romandre durant dinou anys al teatre de Lincoln's-inn-Fields. Posteriorment donava concerts en un cafè, i en els últims anys de la seva vida es salvà de la misèria mercès a una pensió dels seus amics. Deixà una òpera titulada Pyramus and Thysbe (1716), i la música del drama de Motteux, The Indian Princess.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 30, pàg. 1240 (ISBN 84 239-4530-8)
# Richard Metzdorff

Richard Metzdorff (Danzig avui Gdańsk, Polònia, 28 de juny de 1844 - 15 de juny de 1919) fou un compositor i director d'orquestra alemany del Romanticisme.
Estudià en el Conservatori de Berlín i fou director d'orquestra a Düsseldorf, Berlín, Nuremberg i Hannover, on fixà la seva residència com a director d'un establiment per a l'ensenyança del piano.
És autor de diverses simfonies i altres composicions per a orquestra, quintets, sonates per a piano, lieders, etc., havent donat a més al teatre les òperes Rosamunde (Weimar, 1875), i Hagbarth und Signe (Brunsvic, 1896).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa. Volum núm. 34, pàg. 1347 (ISBN 84 239-4534-0)
# Riera de Fontscalents

La Riera de Fontscalents és una riera dels termes municipals de Castellcir i Castellterçol, de la comarca del Moianès.

## Recorregut

Es forma en el lloc on s'ajunten el torrent de la Mare de Déu amb el Sot del Forn, a prop i a ponent del Mas Montserrat, al sud-est del Verdeguer. Des d'aquell lloc davalla cap al sud-est, deixant a la dreta els Camps de Portet. Poc després rep per l'esquerra el Xaragall de la Cuaranya. Tot seguit travessa la Quintana d'Esplugues, deixa a l'esquerra la font de Fontscalents; en aquell lloc deixa a l'esquerra, en el mateix marge de la riera, la Poua Montserrat.
Poc després, deixa a la dreta la masia d'Esplugues, passa per sota del Pont d'Esplugues i deixa a l'esquerra el Pou d'Esplugues. Encara, rep per l'esquerra el Sot d'Esplugues, deixa a l'esquerra les restes del Molí Vell i continua cap al sud-oest, amb la Font del Molí Vell. En el moment que rep per l'esquerra el Sot de la Vinyota, deixa enrere Castellcir per entrar en el terme de Castellterçol a ponent del Pla de la Terma.
Ja en terme de Castellterçol, deixa a la dreta -nord- la Vinyota i el Molí Nou, mentre que a l'esquerra queden la Font de la Vinyota i la Poua del Molí Nou. De seguida deixa a l'esquerra Cal Murri, rep per l'esquerra el Xaragall dels Pollancres, i s'aboca en el torrent de l'Àngel per tal de formar la Riera de la Fàbrega just a llevant del Polígon industrial El Vapor.

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Enllaços externs

* La Riera de Fontscalents en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rijk Hol

Richard (o Rijk) Hol (Amsterdam, 23 de juliol de 1825 - Utrecht, 14 de maig de 1904), va ser un compositor i director d'orquestra neerlandès.
Començà estudiar música amb només cinc anys, i després d'haver viatjat força temps, es va establir a la seva vila natal. El 1856 fou nomenat director de l'Amstels Mannenkoor i d'una societat coral. El 1863 va succeir a Johann Kufferath com a director de l'orquestra municipal i de l'Escola de Música i organista de la catedral d'Utrecht. Després va dirigir els concerts clàssica de la Haia i d'Amsterdam. Entre els seus alumnes s'hi compta Jan George Bertelman.
Com a compositor fou molt fecund. Ha deixat quatre simfonies, nombroses balades per a solos, cor mixt i orquestra, un oratori, dues òperes, misses, lieder, música de cambra, peces per a piano. etc. De 1886 a 1900 dirigí la revista Hel Orgel.
Era pare de Johannes Cornelius Hol (1874-1953) que també fou músic.

## Reconeixement

El 1906 la ciutat de l'Haia li va dedicar un bust de bronze de l'artistat Bart van Hove. El 1960 li van dedicar un carrer la urbanització dels compositars al barri de Nieuw-Waldeck.

## Referències

* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. Volum núm. 28, 1a part. Madrid: Espasa-Calpe, 1991, p. 68. ISBN 978-84-239-4528-3.
* 1 2 Sevenstern, Barbara. «Het monument voor Richard Hol in Den Haag» (en neerlandès). Haags Gemeentearchief (arxiu municipal de l'Haia), 14-05-2020. [Consulta: 7 setembre 2023].
* ↑ van Lint, Peter «Welluidende symfonieën van Rijk Hol» (en neerlandès). Trouw, 16-03-2000.
# Rineloricaria cacerensis

Rineloricaria cacerensis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Paraguai.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, A. de 1912. Loricariidae, Callichthyidae, Doradidae e Trichomycteridae. A Commissão de Linhas Telegraphicas Estrategicas de Matto-Grosso ao Amazonas. Matto-Grosso Annexo núm. 5: 1-31, 1 pl.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S. A. (1986). Historical biology of the loricariid catfishes: phylogenetics and functional morphology. Unpublished D. Phil. Thesis, The University of Chicago, Chicago, Estats Units. 290 pp.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rineloricaria castroi

Rineloricaria castroi és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes. Poden atènyer uns 16 cm de longitud total.
Es troba al riu Trombetas a Sud-amèrica. Va rebre l'epítet castroi en honor de Ricardo Macedo Correa e Castro, el col·lector de l'holotip.

## Referències

* ↑ Isbrücker, I. J. H.; Nijssen, Han «Rineloricaria castroi, a new species of mailed catfish from Rio Trombetas, Brazil (Pisces, Siluriformes, Loricariidae)» (pdf) (en anglès). Beaufortia, v. 34, núm. 3, 1984, pàg. 93-99.
* 1 2 Sa-a, Pascualita; Garilao, Cristina V. «Rineloricaria castroirr Isbrücker & Nijssen, 1984» (en anglès). FishBase.
* ↑ Isbrücker & Nijssen, 1984, p. 94.
# Rineloricaria konopickyi

Rineloricaria konopickyi és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els adults poden assolir fins a 9,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Regan, C. T. 1904. A monograph of the fishes of the family Loricariidae. Trans. Zool. Soc. Lond. v. 17 (pt 3, núm. 1): 191-350, Pls. 9-21.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Steindachner, F. 1879. Über einige neue und seltene Fischarten aus den zoologischen Museen zu Wien, Stuttgart und Warschau. Anz. Akad. Wiss. Wien v. 16 (núm. 4): 29-34.