OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zincorietveldita

La zincorietveldita és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al subgrup de la rietveldita.

## Característiques

La zincorietveldita és un sulfat de fórmula química Zn(UO₂)(SO₄)₂(H₂O)₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022 i publicada l'any següent. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És l'anàleg de zinc de la rietveldita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 76262, 76264, 76265, 76266 i 76267.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Blue Lizard, situada al districte miner de Red Canyon, dins el comtat de San Juan (Utah, Estats Units). Aquesta mina estatunidenca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Zincorietveldite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 70». European Journal of Mineralogy, 34, 6, 09-12-2022, pàg. 591–601. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-591-2022 [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ Kampf, Anthony R.; Olds, Travis A.; Plášil, Jakub; Marty, Joe «Zincorietveldite, Zn(UO2)(SO4)2(H2O)5, the zinc analogue of rietveldite from the Blue Lizard mine, San Juan County, Utah, USA». Mineralogical Magazine, 03-03-2023, pàg. 1–6. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2023.14 [Consulta: 8 agost 2023].
# Magdalena Tulli

Magdalena Tulli (Varsòvia, 20 d'octubre de 1955) és una novel·lista i traductora polonesa. Debutà com a escriptora l'any 1995 amb Sny i kamienie. El 1995 va rebre el Premi Kościelski per a autors menors de 40 anys. Ha estat finalista cinc vegades al Premi Nike, el guardó literari més prestigiós de la literatura polonesa, per a les seves obres W czerwieni, Tryby, El defecte, Włoskie szpilki i Szum. El 2006 la novel·la Tryby va ser nominada per al Premi Internacional de Literatura IMPAC de Dublín. El 2011 rebé el Premi Literari de Gdynia de prosa per a Włoskie szpilki i el 2012, el premi a la millor novel·la traduïda de la Universitat de Rochester per a W czerwieni. Tulli ha traduït al polonès diversos llibres escrits en francès o italià, incloent-hi A la recerca del temps perdut de Marcel Proust, La giornata d'uno scruttatore d'Italo Calvino o de Fleur Jaeggy. És membre de l'Associació d'Escriptors Polonesos.

## Novel·les

* Sny i kamienie (OPEN 1995, W.A.B., 1999)
* W czerwieni (W.A.B., 1998)
* Tryby (W.A.B., 2003)
* Skaza (W.A.B., 2006), traduïda al català com a El defecte per Guillem Calaforra i Marta Cedro el 2015 amb Raig Verd.
* Magdalena Tulli, Sergiusz Kowalski: Zamiast procesu: raport o mowie nienawiści. Warszawa: W.A.B., 2003. ISBN 8389291584.
* Kontroler snów jako Marek Nocny (Wydawnictwo Nisza, 2007)
* Włoskie szpilki (Wydawnictwo Nisza, 2011)
* Szum (Wydawnictwo Znak, 2014)
* El defecte (Raig Verd, 2016)
* Sabates de taló italià (Raig Verd, 2018)

## Referències

* ↑ The Kosciusko Foundation.
* ↑ «Magdalena Tulli». Raig Verd. [Consulta: 7 setembre 2015].
* ↑ Magdalena Tulli, Gazeta Wyborcza, 4 setembre 2007
* ↑ «La rentrée literària de Llegir en català». Núvol, 06-09-2015. [Consulta: 7 setembre 2015].
* ↑ Magdalena Tulli: Ludzik mi padł, więc gram następnym, Gazeta Wyborcza, 30 octubre 2011
* ↑ Tadeusz Sobolewski. "Nie ma zmyślonych opowieści". Gazeta Wyborcza, s. 12, 15-16 setembre 2012. Warszawa: Agora SA.
* ↑ Milian, Àlex «Una sessió de psicoanàlisi a la impotència polonesa». El Temps. Edicions del País Valencià, núm. 1779, 17-07-2018, pàg. 56-57.

## Bibliografia

* Sęczek, Marlena. «Tulli Magdalena». A: Polscy pisarze i badacze literatury przełomu XX i XXI wieku. Słownik biobibliograficzny,. tom I, 2011, p. 282–285.
# Cantó d'Estrasburg-5

El cantó d'Estrasburg-5 (alsacià Kanton Stroosburi-5) és un divisió administrativa francesa situat al departament del Baix Rin i a la regió del Gran Est. Comprèn el barri de Robertsau.
# Teatre Principal (Vilanova i la Geltrú)

El Teatre Principal de Vilanova i la Geltrú està ubicat a la Rambla Principal núm. 1 de la capital del Garraf. És un edifici d'estil romàntic construït entre 1835-37 per Josep Buxareu Gallart. Un dels promotors fou Josep Anton Marquès, un americano que va estar a Cuba entre 1800 i 1817, i que fou l'administrador de l'Hospital de la vila.

## Arquitectura

Edifici de grans proporcions situat a la Rambla Principal i que fa cantonada amb el carrer del Teatre. La façana principal és d'estructura simètrica. A la planta baixa es troben, centrades, tres portes rectangulars d'accés (a la llinda de la central hi ha inscrita la data del 1835) i dues finestres, també rectangulars, als costats. El pis principal és ocupat, a la part central, per tres balcons d'arc de mig punt sense volada i amb barana de balustres. A ambdós costats hi ha també finestres rectangulars. Al segon pis hi ha cinc finestres allindanades. Corona l'edifici una cornisa motllurada i un frontó amb una obertura d'arc de mig punt a la part central. La façana del carrer del Teatre és de composició més senzilla i té totes les obertures allindanades. La coberta de l'edifici és a dues vessants.

## Història

El Teatre Principal es va construir l'any 1835 segons projecte de l'arquitecte Josep M. Buixareu i amb la participació econòmica dels sectors benestants de Vilanova. L'any 1862 l'escenògraf Fèlix Cagé, que va decorar el Gran Teatre del Liceu barceloní, va pintar el teló de l'escenari i els decorats interiors. L'any 1926 es van fer obres de reforma a la façana del carrer del Teatre amb el vistiplau de l'arquitecte municipal Miró i Guibernau; aquest mateix arquitecte va fer, l'any 1942, el projecte d'adequació del local com a cinematògraf. L'any 1984 va tornar a ser rehabilitat com a teatre, d'acord amb el projecte de Cyril Innes Nundy.

## Referències

* 1 2 «Teatre Municipal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Teatre Principal, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Volta Ciclista a Catalunya femenina

La Volta Ciclista a Catalunya femenina, també coneguda com a Volta a Catalunya, és una competició ciclista per etapes que es disputa a Catalunya en categoria femenina. Organitzada per la Volta Ciclista a Catalunya Associació Esportiva, se celebrà per primer cop el 2024, quan agafà el relleu de la Revolta, cursa d'un sol dia que es disputà entre el 2018 i el 2023.

## Història

El 21 de desembre de 2023, després de quatre edicions de la Revolta, la Volta Ciclista a Catalunya Associació Esportiva va anunciar que, el 2024, la competició d'un dia es transformaria en una prova per etapes, fet que comportaria el canvi de nom de la competició a Volta a Catalunya. A més, el canvi de format permetia que la prova pugés a la categoria UCI 2.1, fet que permet la participació de fins a set equips UCI Women’s WorldTeam, a més d’equips UCI Women’s Continental Teams (la segona categoria), i també d’equips nacionals. D'aquesta manera, tot i que la primera edició coincidia amb la celebració del The Women's Tour, es pretenia fer la prova més atractiva a l'elit ciclista fent-la una competició més exigent i més propera al Giro d'Itàlia i al Tour de França.
La primera edició de la prova va començar el 7 de juny de 2024 a Manresa amb una etapa en línia que va guanyar la neozelandesa Ally Wollaston (AG Insurance) qui, d'aquesta manera, esdevenia la primera líder de la classificació general. La competició acabaria essent guanyada per la neerlandesa Marianne Vos (Visma | Lease a bike).

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2024 | Marianne Vos | Riejanne Markus | Katrine Aalerud |
| 2025 | | | |

## Referències

* 1 2 «Neix la cursa femenina per etapes de la Volta a Catalunya - Volta Ciclista a Catalunya 2023». Volta a Catalunya, 21-12-2023. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ Camps, Albert. «Wollaston supera Vos a l'esprint de Manresa en l'inici de la Volta a Catalunya femenina». L'esportiu de Catalunya, 07-06-2024. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ Camps, Albert. «Wollaston guanya l'esprint a Barcelona i Vos confirma el triomf a la Volta a Catalunya femenina». L'esportiu de Catalunya, 09-06-2024. [Consulta: 10 juny 2024].

## Enllaços externs

* Volta Ciclista a Catalunya femenina - Lloc web oficial
# Tristramella intermedia

Tristramella intermedia és una espècie de peix extinta de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles podien assolir 22,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

Era una espècie de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es trobava a Israel: llacs Huleh i Kinneret.

## Referències

* ↑ Trewavas, E., 1942. The cichlid fishes of Syria and Palestine. Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 11) v. 9 (núm. 55): 526-536.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Snoeks, J. i G.G. Teugels, 1991. Tristramella. p. 519-520. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Ben-Tuvia, A., 1959. The biology of the cichlid fishes of Lakes Tiberias and Huleh. Bull. Res. Counc. Isr., Sect. B, 8B (4):153-188.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City, New Jersey, Estats Units.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Iles, T.D., 1971. Ecological aspects of growth in African cichlid fishes. J. Cons. Int. Explor. Mer. 33(3):363-385.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Steinitz, H. i A. Ben-Tuvia, 1960: The cichlid fishes of the genus Tristramella Trewavas. Annals and Magazine of Natural History (Series 13) v. 3 (núm. 27): 161-175.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Matroide

En les matemàtiques, i en particular en combinatòria, un matroide és una estructura, generalment finita, que intenta reflectir la noció d'"independència" com a generalització de la independència lineal dels espais vectorials.
Un matroide es pot definir de maneres molt diverses, tot depenent de l'entitat que es pren com a referència en establir els axiomes que el defineixen (conjunt independent, conjunt dependent, base, conjunt tancat, circuit...).
Hi ha nombrosos exemples d'objectes matemàtics que són, de fet, matroides (és a dir, que verifiquen els axiomes que defineixen un matroide): un conjunt de vectors d'un espai vectorial, una matriu o un graf, entre d'altres. D'aquesta manera es pot unificar l'estudi de d'aquests objectes, a priori diversos, a partir d'un concepte que recull les propietats essencials i comunes a tots ells.
Els camps d'ús dels matroides s'estenen des de la matemàtica pura i aplicada (àlgebra, geometria, optimització, recerca operativa, algorísmica) fins a les ciències experimentals (enginyeria estructural i química molecular).

## Referències

* ↑ «Home Page of Joseph E. Bonin», 03-02-2005. Arxivat de l'original el 2005-02-03. [Consulta: 19 abril 2019].
* ↑ Weisstein, Eric W. «Matroid» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2019].
* ↑ «What is a matroid?», 27-01-2006. Arxivat de l'original el 2006-01-27. [Consulta: 19 abril 2019].
* ↑ «AMS :: Feature Column from the AMS» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2019].
* ↑ Recski, AndrÁs. Engineering Applications of Matroids - A Survey (en anglès). Berlin, Heidelberg: Springer Berlin Heidelberg, 2011, p. 300–321. DOI 10.1007/978-3-642-11110-5_6. ISBN 9783642111105.

## Enllaços externs

* Matroid. Encyclopedia of Mathematics (anglès)
# Unitat perifèrica de Magnèsia

L'antiga prefectura de Magnèsia i actual unitat perifèrica de Magnèsia (en grec Νομός Μαγνησίας) és el nom de la part sud de Tessàlia, una regió situada a la part central de Grècia. L'antiga prefectura es va crear el 1947, el 70% de la població viu a l'àrea del gran Volos (Βόλος), que és la segona ciutat de Tessàlia i el tercer port comercial més important de Grècia. A partir de l'1 de gener de 2011, segons el programa Cal·lícrates, la prefectura queda dividida en dues unitats perifèriques: la unitat perifèrica de Magnèsia i la unitat perifèrica de les Espòrades.
El mot magnetisme prové del grec "magnítis líthos" (μαγνήτης λίθος), que significa pedra de magnèsia. El nom dels elements magnesi i manganès també deriven d'aquesta regió, que a més de la magnetita (un mineral de ferro), produeix minerals de magnesi i manganès que eren coneguts pels alquimistes.

## Vegeu també

* Regions de Grècia
* Prefectures de Grècia
* Batalla de Magnèsia
# Peripsychoda adusta

Peripsychoda adusta és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: ales de 2,22 mm de longitud i 1,12 d'amplada, amb les membranes clapades de marró (més fosc a la cel·la costal), amb el marge costal lleugerament ampliat, una taca clara a prop de la base de R1, àrea costal ampliada a la base, vena costal formant un angle, vena cubital unida a M4 per petites venes; fèmur més llarg que la tíbia; edeagus finalitzant en una mena de capsa, una mica inflat a l'àpex; ulls separats per, si fa no fa, 1,5 facetes de diàmetre; sutura interocular arquejada; occipuci estès en una projecció cònica prominent que s'aplana a l'àpex; front amb una àrea triangular pilosa i una franja que no arriba a la sutura; el palp núm. 2 una mica més llarg que el 3; patagi cilíndric amb la base cònica i l'àpex aplanat; antenes d'1,20 mm de llargada.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin, 1935, 246-249.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Systema Dipterorum Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek J., 1987. Results of the Czechoslovak-Iranian entomological expeditions to Iran 1977. Peripsychoda iranica sp. n. (Diptera, Psychodidae) with comments to the genus and redescriptions of included species. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae 42: 189–206.
# Peter Nikolaus Petersen

Peter Nikolaus Petersen (Bederkesa, 2 de setembre de 1761 - Hamburg, 19 d'agost de 1850) fou un flautista i compositor alemany.
Els sons que aconseguí treure de la seva flauta li donaren justa fama, sent notables sobretot en els adagis, però pocs anys abans de la seva mort, a causa d'haver-se debilitat la seva vista i, sobretot, per la pèrdua de moltes dents, li fou minvant la claredat de la seva execució, i deixà absolutament de figurar en els concerts en els que la seva sola cooperació havia estat presagi d'èxit.
Perfeccionà la flauta mitjançant l'adopció de diverses claus, i publicà un Mètode de flauta, diversos estudis per aquest instrument. Adagio i variacions per a flauta i piano, i una col·lecció de duos per a flautes, extrets de les obres dels més cèlebres músics: tota aquesta tasca fou impresa a Hamburg.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 44, pàg. 34 (ISBN 84-239-4544-8)
* Biografia al web academia.edu
* Treballs per o sobre Peter Nikolaus Petersen Arxivat 2022-12-06 a Wayback Machine. en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Peter Piel

Peter Piel (Kessenich, 12 d'agost de 1835 - Boppard, 21 d'agost de 1904) va ser un compositor alemany, teòric de la música i pedagog.
Estudià en el Seminari d'institutors de Kempen, i a partir de 1868 fou professor de música del Seminari de Boppard.
Deixà un gran nombre de Misses a 2 i 4 veus, amb o sense acompanyament d'orquestra; motets. Magnificat, Antifones a 4 i 8 veus, preludis i corals per a orgue i moltes composicions per a violí i piano. Com a preceptista musical, és cèlebre per la seva obra Harmonielehre, que va tenir un gran nombre d'edicions i és obra tipus de música litúrgica.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, volum núm. 44, pàg. 755. (ISBN 84-239-4544-8)
# Petroleuciscus kurui

Petroleuciscus kurui és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 85,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-est de Turquia (curs superior del riu Tigris).

## Referències

* ↑ Bogutskaya N. G. 2002. Petroleuciscus, a new genus for the Leuciscus borysthenicus species group (Teleostei: Cyprinidae). Zoosyst. Rossica v. 11 (núm. 1). 235-237.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bogutskaya, N. G. 1995. Leuciscus kurui, a new cyprinid fish from the Upper Tigris (Dicle) system. Mitt. Hamb. Zool. Mus. Inst. v. 92: 149-154.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Petroleuciscus ulanus

Petroleuciscus ulanus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a l'Iran.

## Referències

* ↑ Bogutskaya N. G. 2002. Petroleuciscus, a new genus for the Leuciscus borysthenicus species group (Teleostei: Cyprinidae). Zoosyst. Rossica v. 11 (núm. 1). 235-237.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Coad, B.W. 1998. Systematic biodiversity in the freshwater fishes of Iran. Ital. J. Zool. 65:101-108.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Günther, A. 1899. Fishes [of Lake Urmi, n.w. Persia, and its neighborhood]. J. Linn. Soc. Lond. Zool. v. 27 (núm. 177): 381-391, Pls. 23-24.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Éloi Machoro

Éloi Machoro (Nakéty, Canala, gener de 1949 - La Bachèlerie, La Foa, 12 de gener de 1985) va ser un polític independentista de Nova Caledònia d'ètnia canac.

## Trajectòria

Machoro va néixer a la localitat de Nakéty, integrada al municipi de Canala, el gener de 1949. Va exercir diversos llocs de treball, inclosos el de dependent, granger, miner i professor en una escola primària.
Després de ser escollit secretari general adjunt de la Unió Caledoniana el 1977, va disputar la circumscripció de l'est a les eleccions d'aquell any i va obtenir escó a l'Assemblea Territorial. Posteriorment, va ser reelegit a les eleccions de 1979 quan el partit va concórrer pel Front Independència. Després de l'assassinat de Pierre Declercq el 19 de setembre de 1981, Machoro es va convertir en el secretari general del partit. Ell i altres militants separatistes van anar a Líbia.
El Front d'Alliberament Nacional Canac Socialista (FLNKS) es va formar el setembre de 1984 en substitució del Front Independència, boicotejant les eleccions al novembre. L'1 de desembre, Jean-Marie Tjibaou va declarar la formació d'un govern provisional de la República Socialista Canac, amb Machoro com a ministre de Seguretat. Com a resultat, es va convertir en el líder de les forces armades dels independentistes. Va desarmar els gendarmes de Thio i va obtenir el control sobre el poble sense violència. L'11 de gener de 1985 va assassinar Yves Tual, fill d'un ramader europeu. Aquests fets van desencadenar una sèrie de rebel·lions nocturnes. El 12 de gener, els gendarmes van iniciar una operació per alliberar la casa d'un europeu a Canala que el FLNKS havia ocupat sota el lideratge de Machoro. Els ocupants van fugir finalment a una granja, on els gendarmes els van atrapar. Machoro i Marcel Nonaro van ser assassinats a La Bachèlerie, situada al municipi de La Foa, durant l'acció posterior. Els gendarmes van deixar durant hores que Machoro morís de dolor sense donar-li ajuda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Machoro: last word from a leftist» (en anglès). Pacific Islands Monthly, núm. 3, 01-03-1985, pàgs. 27–28 [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ Waddell, Eric. Jean-Marie Tjibaou, Kanak Witness to the World: An Intellectual Biography (en anglès). Estats Units d'Amèrica: University of Hawaii Press, 2008, p. 135 (col. Pacific Islands Monograph Series, 23) [Consulta: 7 juliol 2020].
# William Chaumet

William Chaumet (Bordeus, 26 d'abril de 1842 - Gajar, 28 d'octubre de 1903) fou un compositor francès.
Els seus pares el dedicaven al comerç, i en les poques hores que les seves obligacions el deixaven lliure estudià amb ardor la música, i als 23 d'edat es trobà en estat d'escriure una òpera còmica en un acte, la qual s'estrenà a París el 1865.
Després va escriure moltes òperes que es distingeixen per la seva inspiració i curosa factura, les principals són:
* La péché de Géronte (1872),
* Méhul chez Gluck (1873),
* Bathylle (1872), la qual guanyà la primera edició del premi triennal Cressent, adjudicat a una òpera en un o dos actes.
* Idéa (1878),
* Herode (1885),
* Manm'zelle Pioupiou (1889),
* La petite maison (1903), i un gran nombre de peces de concert.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 17, pàg. 104. (ISBN 84-239-4517-0)