OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Vera

La Vera (anteriorment La Vera de Plasència) és una comarca espanyola situada al nord-est de la província de Càceres, a Extremadura. Consta de 19 pobles i 2 entitats locals. Jaraíz de la Vera és la principal localitat. Limita pel nord-oest amb la comarca extremenya de Valle del Jerte, al nord amb la comunitat autònoma de Castella i Lleó, amb la província de Toledo per l'est, amb Plasència a l'oest i al sud amb la comarca extremenya de Campo Arañuelo. La seva proximitat amb Madrid i el seu privilegiat entorn natural, ha convertit la comarca en un lloc cada vegada més destinat a residència de cap de setmana.
Els pobles de la comarca estan situats al vessant sud de la Serra de Gredos, circumstància que ha determinat el clima i el medi natural característics d'aquest territori. Cap al sud de la comarca es troba el riu Tiétar en el qual desemboquen les goles i rierols que neixen a la serra. La seva economia ha deixat de ser eminentment agrària per dedicar-se al turisme rural i de natura.
Per la bellesa i fertilitat de la zona, els romans van identificar la zona amb els Camps Elisis.
L'emperador Carles I d'Espanya i V del Sacre Imperi Romanogermànic va triar la localitat de Cuacos de Yuste, a la comarca de La Vera, per passar els seus últims dies.

## Localitats
### Municipis

* Aldeanueva de la Vera
* Arroyomolinos de la Vera
* Collado de la Vera
* Cuacos de Yuste
* Garganta la Olla
* Gargüera de la Vera
* Guijo de Santa Bárbara
* Jaraíz de la Vera
* Jarandilla de la Vera
* Losar de la Vera
* Madrigal de la Vera
* Pasarón de la Vera
* Robledillo de la Vera
* Talaveruela de la Vera
* Tejeda de Tiétar
* Torremenga
* Valverde de la Vera
* Viandar de la Vera
* Villanueva de la Vera

### Entitats locals

* Valdeíñigos de Tiétar que pertany a Tejeda de Tiétar
* Mesillas que pertanya a Collado de la Vera

## Enllaços externs

* Informació general sobre la comarca de la vera
* Portal d'informació i serveis sobre la comarca de la vera Arxivat 2012-08-17 a Wayback Machine.
* La Vera Arxivat 2008-05-15 a Wayback Machine.
# Émile Douay

Émile Douay (segle XIX - 6 de maig de 1902) fou un compositor francès.
Va ser deixeble d'Anton Reicha al Conservatori de París i es donà conèixer per una òpera còmica titulada La bonne mère (1822) que no agradà, com tampoc Une aventure de Fauflas representada l'any següent. Fou primer violinista i segon director d'orquestra del Gymnase dramatique, però el 1831 abandonà el càrrec, dedicant-se exclusivament a l'estudi del seu art i a l'ensenyament, quan ja gairebé ningú se'n recordava d'ell, es presentà al públic dotze anys més tard amb dues obres seves, l'obertura Geneviève des Bois i la simfonia La Création, la Vie et la Destruction, plenes de grandesa, d'agosarament i d'efectes desconeguts fins llavors.
La critica acollí amb entusiasme ambdues composicions i Douai emprengué un viatge d'estudis per Alemanya. Al seu retorn donà a conèixer dues grans composicions amb orquestres, cors i solos, Christophe Colomb i La mer, que no causaren una impressió tant favorable com les primeres. Posteriorment s'estrenaren dues obres seves, Jeanne d'Arc, trilogia musical a gran orquestra, cors i veu principal, i La chase royale, llegenda en dues parts per a orquestra, cor i solo. A més se li deuen una obertura, una simfonia, un poema simfònic titulat Homère i un trio per a piano, violí i violoncel.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 18, 2.ª part, pàg. 2094. (ISBN 84-239-4581-2)
# Cantó de Ploërmel

El cantó de Ploërmel (bretó Kanton Ploermael) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ar Mor-Bihan a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 6 comunes :
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Campénéac | Kempenieg | 1.464 | 60,57 | 56800 | 56032 |
| Gourhel | Gourhael | 402 | 2,83 | 56800 | 56065 |
| Loyat | Loiad | 1.442 | 41,52 | 56800 | 56122 |
| Montertelot | Mousterdelav | 255 | 2,64 | 56800 | 56139 |
| Ploërmel | Ploermael | 7.525 | 50,81 | 56800 | 56165 |
| Taupont | Talbont | 1.908 | 29,17 | 56800 | 56249 |
| Cantó | Ploermael | 12.996 | 187,54 | - | 5623 |

## Evolució demogràfica

| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 10.678 | 10.691 | 10.991 | 11.570 | 12.417 | 12.996 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001-2004 | Pierre Kerloc'h | Divers droite |
| 2004- | Béatrice Le Marre | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Middlesex

Middlesex és un antic comtat tradicional d'Anglaterra, que va existir com a ens administratiu del Regne Unit des del 1889 fins al 1965. El comtat va ser abolit, i la major part del seu territori s'afegí el 1965 a la regió del Gran Londres. En recorda el nom la Universitat de Middlesex.

## Enllaços externs

* Middlesex: What does it mean to You? (Middlesex : Què significa això per a vostè?)
* Fédération de Middlesex (Middlesex Federació) Arxivat 2008-12-03 a Wayback Machine.
# Stiacciato

El relleu aplanat, també conegut amb terme internacional d'origen italià stiacciato o schiacciato, és una tècnica escultòrica que permet de fer un baix relleu amb una variació mínima (de vegades es parla de mil·límetres), respecte al fons. Per donar a l'espectador la il·lusió de profunditat, el gruix disminueix gradualment des de primer pla fins al fons. S'aplica també la llei d'una perspectiva, normalment central.
Aquesta tècnica ha estat utilitzada principalment als segles XV i xvi, en particular, va ser l'iniciador i mestre Donatello. L'exemple més conegut n'és el relleu de Sant Jordi salvant la princesa (1416-1417), així com altres obres realitzades pel mateix autor, com la famosa Madonna Pazzi (anys 1430) o L'Assumpció a l'església Sant'Angelo a Nilo, a Nàpols (1426-1428). Un altre gran artista que va utilitzar aquesta tècnica va ser Desiderio da Settignano i Agostino di Duccio.

## Altres tècniques escultòriques

* Emmotllatge.
* Draps molls.

## Bibliografia

* Geese,Uwe. El arte en la Italia del Renacimiento:La escultura del Renacimiento italiano. Còlonia, Könemann, 1999. ISBN 3-8290-2039-2.
# Illes de Sant Pau i Amsterdam

Les Illes de Sant Pau i Amsterdam (en francès îles Saint-Paul et Amsterdam) són una dependència francesa al sud de l'oceà Índic, formada per dues illes que formen part dels Territoris Meridionals Francesos.
L'Amsterdam (o Nova Amsterdam) és l'illa septentrional, ubicada a les coordenades 37° 52′ S, 77° 32′ E﻿ / ﻿37.867°S,77.533°E﻿ / -37.867; 77.533. És d'origen volcànic, tot i que inactiu en l'actualitat, amb una àrea de 55 km², i 21 km de longitud major. El seu punt més alt és el denominat Mont de la Dives (867 m).
A uns 85 km al sud es troba l'Illa de Sant Pau, a les coordenades 38° 43′ 19″ S, 77° 31′ 44″ E﻿ / ﻿38.72194°S,77.52889°E﻿ / -38.72194; 77.52889. És una illa rocosa i sense vegetació. La seva superfície és d'uns 8 km².
Ecològicament, les dues illes constitueixen l'Ecoregió anomenada Prat temperat de les illes de Sant Pau i Amsterdam.
La base anomenada Martin-de-Viviès, ubicada a la costa septentrional d'Amsterdam, és la capital de la dependència que formen les dues illes des de l'1 de gener de 1981, substituint així l'antiga estació,La Roche Godon, construïda sobre la primera base,Camp Heurtin, erigida el 1949. A la base actual, ubicada a les coordenades 37° 55′ S, 77° 30′ E, hi resideixen 20 científics de manera no permanent.

## Vegeu també

* Territoris Australs i Antàrtics Francesos

## Referències

* 1 2 «Découvrir les îles subantarctiques» (en francés). Institut Polaire français Paul-Emile Victor. Arxivat de l'original el 5 de juliol 2022. [Consulta: 4 agost 2024].
* 1 2 «Les îles Australes» (en francés). Terres Australs i Antàrtiques Franceses. [Consulta: 4 agost 2024].
# Illa de Sant Pau

L'illa de Sant Pau (En Idioma francès: Île Saint-Paul) és una illa molt petita que juntament amb l'Illa Amsterdam constitueix el departament francès d'Illes de Sant Pau i Amsterdam; que, al seu torn, forma part de les Terres Australs i Antàrtiques Franceses, a l'oceà Índic. Està a 85 km (53 milles) al sud de l'illa Amsterdam. És una illa rocosa i deshabitada de 8 km² i està totalment desproveïda d'arbres. Una estació científica de recerca a l'illa es fa servir per a campanyes científiques o ecològiques de curta durada. No hi ha població permanent.

## Ecologia

L'Illa de Sant Pau forma part juntament amb la veïna Illa d'Amsterdam, d'una ecoregió anomenada "Praderies temperades de les illes Amsterdam i Saint-Paul", l'estat de la qual és força degradat.

## Referències

* ↑ Agency, Central Intelligence. The World Factbook: 2010 Edition (CIA's 2009 Edition) (en anglès). Potomac Books, Inc., 2010-07. ISBN 9781597975414 [Consulta: 2 agost 2017].
* ↑ Brady, Anne-Marie. The Emerging Politics of Antarctica (en anglès). Routledge, 27 de novembre de 2012. ISBN 9781135136949 [Consulta: 2 agost 2017].

## Bibliografia

* LeMasurier, W. E.; Thomson, J. W. (eds.). Volcanoes of the Antarctic Plate and Southern Oceans. American Geophysical Union, 1990, p. 512 pp.. ISBN 978-0-87590-172-5.
* Micol, T.; Jouventin, P. "Eradication of rats and rabbits from Saint-Paul Island, French Southern Territories", in Turning the tide: the eradication of invasive species: proceedings of the International Conference on Eradication of Island Invasives, ed. Veitch, C.R.; & Clout, M.N.. Gland, Switzerland: IUCN, 2002, p. 199–205. ISBN 978-2-8317-0682-5.

## Enllaços externs

* «St Paul». A: Encyclopædia Britannica (en anglès). 24. 11a ed, 1911, p. 34–35.
* Dibuixos de l'illa de Sant Pau
* Antipodes of the USA
* Isla de Saint Paul Arxivat 2019-10-10 a Wayback Machine. (castellà)
# Diepenbeek

Diepenbeek (en limburguès Djoppenbeek) és un municipi localitzada a la província belga de Limburg, a prop de Hasselt, dins la regió de Flandes. L'u de gener de 2006 Diepenbeek tenia una població total de 17.706 habitants. L'àrea total és de 41,19 km², fet que dona una densitat de població de 430 habitants per km².
# Ònnega Rebelle de Sangüesa

Ònnega Rebelle de Sangüesa (en llatí Onneca Rebelle de Sancosa; Sangüesa, Navarra, segle ix) fou una dama navarresa del darrer terç del segle ix.
El seu nom apareix a les Genealogies del Còdex de Roda, és coneguda per haver estat la primera esposa de Garcia Ximenes, cavaller navarrès que fou pare del rei Sanç Garcés, si bé en el seu segon matrimoni amb Dadilda de Pallars. Pel seu nom se situa el seu origen a la localitat de Sangüesa, de fet a la mateixa regió on la dinastia Ximena tenia les seves terres patrimonials i hi exercia el govern directe.

## Núpcies i descendents

Es casà amb Garcia Ximenes. D'aquesta unió nasqueren:
* Ènnec Garcés, a qui se li atribueix el títol de «rei», que es casà amb Ximena, membre de la casa dels Aritza;
* Sança Garcés, que es casà amb Ènnec Fortuny, fill del rei Fortuny Garcés, i més tard amb el comte Galí Asnar II d'Aragó.

## Referències

* ↑ Lacarra y de Miguel, 1945, p. 208.
* ↑ Lacarra y de Miguel, 1945, p. 209.

## Bibliografia

* Lacarra y de Miguel, José María «Textos navarros del Códice de Roda» (en castellà). Estudios de Edad Media de la Corona de Aragón, núm. 1, 1945, pàg. 193-284. Arxivat de l'original el 2016-10-19 [Consulta: 22 octubre 2016]. Arxivat 2016-10-19 a Wayback Machine.
# Cantó de Combourg

El cantó de Combourg (bretó Kanton Komborn) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 10 comunes :
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Bonnemain | Bonmaen | 1.138 | 23,77 | 35270 | 35029 |
| Combourg | Komborn | 4.850 | 63,55 | 35270 | 35085 |
| Cuguen | Kugenn | 708 | 23,54 | 35270 | 35092 |
| Lanhélin | Lanhelen | 621 | 6,43 | 35720 | 35147 |
| Lourmais | An Oulmeg | 251 | 7,22 | 35270 | 35159 |
| Meillac | Melieg | 1.352 | 32,21 | 35270 | 35172 |
| Saint-Léger-des-Prés | Sant-Lezer-ar-Prad | 232 | 5,54 | 35270 | 35286 |
| Saint-Pierre-de-Plesguen | Sant-Pêr-Plewenn | 1.977 | 29,49 | 35720 | 35308 |
| Trémeheuc | Tremaeg | 313 | 6,05 | 35270 | 35342 |
| Tressé | Trese | 250 | 5,24 | 35720 | 35344 |
| Kanton | Komborn | 11.692 | 203,04 | - | 3509 |

## Evolució demogràfica

| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 12.096 | 11.771 | 11.451 | 11.648 | 11.846 | 11.692 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| -1998 | André Belliard | RPR |
| 1998- | Marie-Thérèse Sauvée | Partit Socialista |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Dol-de-Bretagne

El cantó de Dol-de-Bretagne (bretó Kanton Dol) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 8 comunes:
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Baguer-Morvan | Bagar-Morvan | 1.337 | 23,11 | 35120 | 35009 |
| Baguer-Pican | Bagar-Bihan | 985 | 15,63 | 35120 | 35010 |
| Cherrueix | Kerruer | 955 | 12,69 | 35120 | 35078 |
| Dol-de-Bretagne | Dol | 4.563 | 15,53 | 35120 | 35095 |
| Epiniac | Sperneg | 1.078 | 23,77 | 35120 | 35104 |
| Le Vivier-sur-Mer | Gwiver | 1.009 | 2,24 | 35960 | 35361 |
| Mont-Dol | Menez-Dol | 1.095 | 26,44 | 35120 | 35186 |
| Roz-Landrieux | Roz-Lanrieg | 1.057 | 18,10 | 35120 | 35246 |
| Cantó | Dol | 12.079 | 137,51 | - | 3511 |

## Evolució demogràfica

| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 11.923 | 11.541 | 11.626 | 11.825 | 12.065 | 12.079 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| -2001 | Michel Esneu | RPR |
| 2001-2008 | Joseph Gardan | Unió pel Moviment Popular |
| 2008- | Jean-Luc Bourgeaux | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Ödön Mihalovich

Ödön Mihalovich (hongarès: Mihalovich Ödön) (Feričanci, 13 de setembre de 1842 - Budapest, 22 d'abril de 1929) va ser un compositor i educador de música hongarès.
Mihalovich va estudiar per primera vegada a Pest amb Mosonyi. En 1865, es va traslladar a Leipzig, estudiant allà amb Moritz Hauptmann i, el 1866, va completar els seus estudis a Múnic amb Peter Cornelius. Mihalovich va tornar a Pest; en 1872, va ser president de la Societat Wagner de la ciutat i, el 1887, va seguir a Franz Liszt com a cap de l'Acadèmia de Música de Budapest, càrrec que va mantenir fins a la seva mort.
Va ser també, segons una font contemporània, un alumne d'Hans von Bülow .
Mentre que les obres de Mihalovich són completament wagnerianes, va donar suport al nacionalisme hongarès i va animar compositors com Béla Bartók i Zoltán Kodály.
Les més importants de les seves composicions s'imprimiren, mereixen citar-se entre elles: Das Geisterschiff, Hero und Leander, Die Nixe i La ronde du Sabbat; de les seves òperes només se n'estrenaren dues, a saber; Hagbarth und Signe (Dresden, 1882), Toldi Pest, 1893); les altres dues: Wieland der Schmied i Eliana, restaren sense estrenar.

## Referències

* ↑ «Mihalovich, Ödön». Hrvatske enciklopedije [Consulta: 18 desembre 2018].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm. 35, pàg. 149. (ISBN 84-239-4535-9)
# Línia 7bis del metro de París

Mapa Metro Línia 7$^{bis}$ :
La línia 7$^{bis}$ del metro de París és una de les setze línies del metro de París. Es troba al nord-est de la ciutat de París, íntegrament al 19è arrondissement. Enllaça l'estació de Louis Blanc, a l'oest, amb Pré Saint Gervais, a l'est. Juntament amb la línia 3$^{bis}$ és la línia més curta i la que menys viatgers transports amb menys de quatre milions de viatgers l'any 1998.
La línia va obrir l'any 1911 com un ramal de la línia 7, el 1967 es va separar d'aquesta línia per equilibrar el trànsit i va esdevenir una línia autònoma.

## Història
### Cronologia

* 18 de gener de 1911: Inauguració del tram Louis Blanc - Pré Saint Gervais, explotat com un ramal de la línia 7.
* 3 de desembre de 1967: el tram entre Louis Blanc i Pré Saint Gervais se separa de la línia 7 i esdevé la línia 7$^{bis}$.
* 1993-1994: la línia és l'única de la xarxa equipada amb els nous trens MF 88.
# Qadiriyya

Els qadiriyya o la tariqa qadirita (àrab: الطريقة القادرية, aṭ-ṭarīqa al-qādiriyya) són una important tariqa o confraria sufí que pren el nom del seu fundador, Abd-al-Qàdir al-Jilaní (mort el 1166), cap d'una madrassa hanbalita a Bagdad. Els seus fills van estendre la predicació i la confraria es va difondre arreu tot arrelant especialment al nord d'Àfrica.
Aquesta confraria és una de les més esteses del món, amb branques a l'Afganistan, l'Índia, Bangladesh, Pakistan, Turquia, els Balcans i la Xina, així com a l'Àfrica i especialment al Marroc, on la branca buixixiyya, liderada pel xeic Sidi Hamza al-Qadirí al-Buixixí, considerat un "mestre vivent", és molt popular. També hi ha petits grups de seguidors als Estats Units i a Europa occidental; l'escriptora suïssa Isabelle Eberhardt (1877-1904) era adepte del qadirisme, així com el compositor indi de música de pel·lícules A. R. Rahman (nascut el 1966).
El 1830, el cap de la branca qadirita algeriana, Muhyi-d-Din, fou escollit per dirigir la guerra contra els francesos; aquest hi va renunciar, però va permetre que el seu fill Abd-al-Qàdir prengués la direcció del moviment. Abd-al-Qàdir va basar en part el seu poder en l'organització preexistent de la tariqa. Posteriorment la confraria va donar suport a les autoritats franceses i el 1879 es va negar a col·laborar en una revolta local a l'Aurès; també va donar suport als francesos a Ourgla i a El-Oued. El seu cap, Si Muhammad ibn Taib, va morir lluitant pels francesos a Charouin, a la regió d'Orà, el 2 de març de 1901.

## Notes

* ↑ Dru Gladney. "Muslim Tombs and Ethnic Folklore: Charters for Hui Identity" Journal of Asian Studies, Agost 1987, Vol. 46 (3): 495-532; pp. 48-49, document PDF.
* ↑ Rangan, Baradwaj; Suhasini, Lalitha. «A R Rahman – The Rolling Stone Interview», 14-06-2008. [Consulta: 16 novembre 2008].

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ḳādiriyya".
# Yeşilhisar

Yeşilhisar és un disticte de la província de Kayseri, Turquia, situada a 45 km al sud-est de Kayseri; és també la capital del districte homònim.

## Història

Va pertànyer als seljúcides i karamànides i fou conquerida pels otomans el 1391 per primera vegada i definitivament el 1474. Al segle xvii era cap d'un districte, però va començar a decaure per les aigües pantanoses de la regió i la capital del districte va passar a Develi o Everek al sud de Kayseri a 40 km a l'est; va esdevenir una nahiye i va recuperar la condició de cap d'un districte em 1946 amb el nom de Telil Hisar. El 1950 tenia 588 habitants. Prop de la vila a uns 3 km hi ha les ruïnes de Zindjibar Kalesi que es pensava que podien ser l'antiga Nora i més tard es van identificar com a Xyzistra.
# Línia 8 del metro de París

Mapa Metro Línia 8 :
La línia 8 del metro de París és una de les setze línies del metro de París. Connecta les estacions de Balard al sud-oest i Créteil - Préfecture al sud-est a la riba dreta del riu Sena. La línia va patir un profunda modificació a la dècada de 1930, la part més occidental es va traspassar a la línia 10.
És l'única línia de París a creuar un riu i el seu principal afluent, la Marne i el Sena. El 2004 va transportar fins a 89 milions de viatgers.

## Història
### Cronologia

* 13 de juliol de 1913: obertura del tram entre Beaugrenelle i Opéra.
* 30 de setembre de 1913: nova obertura a l'oest fins a Porte d'Auteuil.
* 30 de juny de 1928: perllongament a l'est fins a Richelieu - Drouot.
* 5 de maig de 1931: ampliació cap a l'est fins a Porte de Charenton per l'Exposition coloniale de 1931.
* 1937: traspàs del tram entre Porte d'Auteuil i la Motte-Picquet - Grenelle cap a la línia 10.
* 27 de juliol de 1937: ampliació fins a Balard.
* 5 d'octubre de 1942: perllongament a l'est fins a Charenton - Écoles.
* 19 de setembre de 1970: perllongament fins a Maisons-Alfort - Stade.
* 27 d'abril de 1972: ampliació fins a Maisons-Alfort - Les Juilliottes.
* 24 de setembre de 1973: nou tram fins a Créteil - L'Échat.
* 10 de setembre de 1974: perllongament fins a Créteil - Préfecture.
# Moviment Identitari Català

El Moviment Identitari Català (MIC) és una organització independentista catalana d'ultradreta fundada el 2015. Realitza actes de commemoració a personatges com Daniel Cardona, Jaume I o Rafael Casanova. A vegades la seva presència en actes comuns de l'independentisme ha provocat el rebuig de l'independentisme antifeixista amb moments de tensió o incidents, com per exemple durant l'homenatge a Rafael Casanova l'11 de setembre de 2018.

## Referències

* ↑ Aznar, Laura; Borràs, Jordi «La mutació de l'extrema dreta per combatre el procés: de Democràcia Nacional als GDR i Tabàrnia». Crític, 10-10-2018.
* ↑ «Els Almogàvers del procés». e-notícies, 21-06-2019. [Consulta: 30 desembre 2019].
* ↑ «Vídeo: Escridassen el grup feixista MIC a l'ofrena floral a Rafael Casanova». ElNacional.cat, 11-09-2018. [Consulta: 30 desembre 2019].

## Enllaços externs

* La policía detecta la creación de un grupo 'filonazi' en Cataluña tras el 1-O El Confidencial, 7 desembre 2019
# Línia 9 del metro de París

Mapa Metro Línia 9 :
La línia 9 del metro de París és una de les setze línies del metro de París. Connecta l'estació de Pont de Sèvres, a Boulogne-Billancourt, amb l'estació de Mairie de Montreuil a Montreuil. És una de les línies més extenses i de les més utilitzades amb 116 milions de passatgers l'any 2004.
El seu recorregut transcorre pel sud-oest, nord-centre i l'est de la capital francesa amb un traçat en forma de paràbola. Enllaça dos sectors socialment oposats, els barris burgesos de l'oest de París i els barris populars de l'est.

## Història
### Cronologia

* 8 de novembre de 1922: obertura del tram entre Trocadéro i Exelmans.
* 27 de maig de 1923: perllongament al nord-est fins a Saint-Augustin.
* 3 de juny de 1923: perllongament al nord-est fins a Chaussée d'Antin - La Fayette.
* 29 de setembre de 1923: ampliació al sud-oest fins a Porte de Saint-Cloud.
* 30 de juny de 1928: perllongament cap a l'est fins a Richelieu - Drouot.
* 10 de desembre de 1933: ampliació cap a l'est fins a Porte de Montreuil.
* 3 de febrer de 1934: ampliació cap al sud-oest fins a Pont de Sèvres.
* 14 d'octubre de 1937: perllongament fins a Mairie de Montreuil.
# Kassala

Kassala, Kasala o Cassala —àrab: كَسَلا, Kasalā— és una ciutat del Sudan, capital de l'estat de Kassala. La seva població el 1993 era de 234.622 habitants. És un nus ferroviari, mercat, i coneguda pels seus horts. Està situada a la carretera principal entre Khartum i Port Sudan.

## Història

Els egipcis van iniciar la penetració el 1822. El 1823 van atacar als handanduwa i altre cop el 1831/1832, però no els van poder sotmetre fins al 1840 per obra del hükündar (governador general) Ahmed Pasha Abu Widan que va ocupar al-Taka on va establir una guarnició que fou la vila de Kassala. El seu successor Ahmad Manikli Pasha va aniquilar la resistència dels hadanduwa el 1844.
Durant la revolució mahdista, el 1883 el Mahdi va enviar a la regió a Uthman ibn Abi Bakr Dikna al-Sawakini (conegut com a Osman Digna) d'una família notable de mercaders de Suakin, i d'ascendència en part bedja; la rivalitat entre els khatamiyya i els madjadhib li va valer l'aliança del xeic dels segons al-Tahi al-Tayyib al-Madjdhub, que va aportar als seus hadanduwa al moviment de Muhàmmad Àhmad. Entre 1883 i 1885 van ocupar la província. Kassala va quedar sota control mahdista.
El juliol de 1894 els italians, amb l'acord dels britànics, va ocupar Kassala, ciutat que van restituir a Egipte el desembre de 1897.
Després del 1900 fou capital de la província de Kassala (estat el 1991). El juliol de 1940 la guarnició britànica a Somalilàndia es va retirar a Kassala, però els italians van ocupar seguidament aquesta ciutat i la van conservar fins que es van retirar el gener de 1941.

## Notes

* ↑ «GeoHive». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 8 febrer 2007].

## Enllaços externs

* el temps Arxivat 2009-01-01 a Wayback Machine.
* Kassala program Arxivat 2005-08-25 a Wayback Machine., Ockenden International