OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Belknap

Belknap és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 133 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Belknap tenia 133 habitants, 51 habitatges, i 32 famílies. La densitat de població era de 49,9 habitants/km².
Dels 51 habitatges en un 41,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,8% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 35,3% no eren unitats familiars. En el 35,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,45.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 17,3% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.625 $ i la renda mediana per família de 31.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 12.250 $. La renda per capita de la població era de 13.319 $. Aproximadament el 6,1% de les famílies i el 13,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Belknap». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Belknap». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bethany (Illinois)

Bethany és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.287 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bethany tenia 1.287 habitants, 544 habitatges, i 386 famílies. La densitat de població era de 512,3 habitants/km².
Dels 544 habitatges en un 28,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,4% hi vivien parelles casades, en un 6,6% dones solteres, i en un 29% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 18% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.091 $ i la renda mediana per família de 44.276 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.250 $ mentre que les dones 20.603 $. La renda per capita de la població era de 16.888 $. Aproximadament el 5,7% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bethany». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bethany». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lindsay (Califòrnia)

Lindsay és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 10.297 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lindsay tenia 10.297 habitants, 2.717 habitatges, i 2.208 famílies. La densitat de població era de 1.649,7 habitants/km².
Dels 2.717 habitatges en un 53,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,2% hi vivien parelles casades, en un 17,1% dones solteres, i en un 18,7% no eren unitats familiars. En el 15,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 38% tenia menys de 18 anys, un 11,4% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 14,2% de 45 a 60 i un 9,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.305 $ i la renda mediana per família de 24.934 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.645 $ mentre que les dones 18.992 $. La renda per capita de la població era de 8.230 $. Entorn del 33,3% de les famílies i el 39,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lindsay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lindsay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Districte de Besiers

El Districte de Besiers (en occità: Arrondiment de Besièrs i en francès: Arrondissement de Béziers) es troba a l'oest del departament francès de l'Erau, a la regió d'Occitània. Té 9 cantons i 152 municipis. El cap és la sotsprefectura de Besiers.

## Antics cantons

* cantó d'Agde
* cantó de Bedarius
* cantó de Besiers-1
* cantó de Besiers-2
* cantó de Besiers-3
* cantó de Besiers-4
* cantó de Capestanh
* cantó de Floreçac
* cantó de La Salvetat d'Agot
* cantó de Montanhac
* cantó de Murvièlh
* cantó d'Olargues
* cantó d'Olonzac
* cantó de Pesenàs
* cantó de Rojan
* cantó de Sanch-Inhan
* cantó de Saint-Gervais-sur-Mare
* cantó de Sant Ponç de Tomièiras
* cantó de Servian

## Actuals cantons

* cantó d'Agde
* cantó de Besiers-1
* cantó de Besiers-2
* cantó de Besiers-3
* cantó de Càsols de Besièrs
* cantó de Clarmont d'Erau (17 municipis)
* cantó de Mesa
* cantó de Pesenàs
* cantó de Sant Ponç de Tomièiras

## Vegeu també

* Llista de monuments del districte de Besiers
# CICS

CICS, és l'acrònim en anglés de Customer Information Control System (en català, Sistema de control d'informació de clients), és un gestor transaccional, o monitor de teleprocés, que s'executa principalment en mainframes IBM amb els sistemes operatius OS/390, z/OS o VSE. També existeixen versions de CICS per altres entorns, com OS/400, OS/2, etc. La versió per a entorns Unix rep el nombre de TX Series.
CICS és un sistema dissenyat per processar tant transaccions en temps real com en temps diferit (per lots). En els grans ordinadors IBM zSeries, un sistema CICS pot donar servei a milers de transaccions per segon. És una peça clau en els serveis de molts bancs, administracions i grans empreses. Les aplicacions CICS poden ésser escrites en diferents llenguatges com COBOL, PL/I, llenguatge de programació C, C++, codi assemblador, REXX i Java. Per motius històrics, la majoria d'aplicacions CICS estan escrites en COBOL o PL/I.
# Serrat del Colom (Castellcir)

El Serrat del Colom és una muntanya i serrat de 851 metres al terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès. És a la carena que separa les valls de la riera de Castellcir i del torrent de la Casanova, al nord-oest del Castell de Castellcir, a migdia de Santa Coloma Sasserra i al nord-est del poble de Castellcir. Als peus del seu extrem nord-est hi ha la Casanova del Castell. Aquesta muntanya i serrat pren el nom del colom, animal que antigament existia en gran abundància en aquest paratge.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Bibliografia

* RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
# Mil cretins

Mil cretins és una obra que reuneix dinou contes de l'escriptor Quim Monzó. Està estructurada en dues parts, amb relats més llargs a la primera i més accelerats a la segona. La primera n'aplega set: El senyor Beneset, L'amor és etern, Dissabte, Dos somnis, Miro per la finestra, La lloança i L'arribada de la primavera. La segona n'inclou dotze: La sang del mes que ve, Trenta línies, Un tall, Una nit, Una altra nit, Enllà de la nafra, Per molts anys, Qualsevol temps passat, La plenitud de l'estiu, El noi i la dona, La forquilla i Xiatsu, amb temàtiques sobre malalties, la crisi de la maduresa o la mort, que van començar amb El millor dels mons.
Va ser publicada l'any 2007 a l'editorial Quaderns Crema. El 2008 va guanyar el Premi Maria Àngels Anglada. La decrepitud, els ancians, les residències geriàtriques i el desamor són una constant en el recull.

## Traduccions i adaptacions

Mil cretins ha estat traduït a l'alemany (Tausend Trottel, Frankfurter Verlagsanstalt, Frankfurt), a l'anglès (A thousand cretins, Open Letter Books, Nova York), a l'espanyol (Mil cretinos, Anagrama, Barcelona), al gallec (Mil cretinos, Edicións Xerais, Santiago de Compostel·la), al francès (Mille crétins, Éditions Jacqueline Chambon & Éditions Actes Sud, Arles), a l'italià (Mille cretini, Marcos y Marcos) i tres relats a l'esperanto (Mil cretins / Mil kretenoj, Associació Catalana d'Esperanto / Kataluna Esperanto-Asocio, Barcelona).
El 2010 Ventura Pons va rodar una pel·lícula, a partir d'aquest llibre i d'altres relats d'altres llibres de l'autor, que du per títol Mil cretins.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Quaderns Crema - Mil Cretins, Quaderns Crema (consulta:27-6-11).
* ↑ Marrugat, Jordi. Narrativa catalana de la postmodernitat. Històries, formes i motius. Edicions Universitat Barcelona, 2014, p. 45. ISBN 8447537587.
* ↑ «Mil cretins, repartiment» (en anglès). The New York Times. [Consulta: 26 març 2016].

## Enllaços externs

* Crítiques de Mil cretins (castellà)
# Setembre Negre

Setembre Negre (àrab: أيلول الأسود, Aylūl al-Aswad) va ser una organització armada radical de guerrillers palestins, creada el 1970. Va tenir vincles amb diversos grups de l'Organització per a l'Alliberament de Palestina (OAP), principalment amb Al-Fatah. Hom creu que l'organització va arribar a estar controlada per Yasser Arafat, el dirigent i cofundador de l'OAP, per bé que aquest extrem no ha estat mai demostrat.
El nom de l'organització va ser manllevat del Setembre Negre de Jordània, un conflicte iniciat el mes de setembre de 1970, en el qual s'enfrontaren militants d'organitzacions palestines contra l'exèrcit de Jordània i que finalitzà el juliol de 1971 amb l'expulsió de l'OAP al Líban. L'apel·latiu «negre», doncs, és una referència luctuosa al fet que lluitaren de forma «fratricida» àrabs contra àrabs, i no pas àrabs contra israelians, com era de costum.
La primera acció del grup fou l'assassinat del primer ministre de Jordània, Wasfi Tall, el 28 de novembre de 1971. L'execució era la resposta al paper clau que jugà Wasfi Tall en l'expulsió dels combatents palestins de Jordània entre 1970-1971.
Ara bé, l'acció més coneguda i que donà un major ressò internacional a l'organització fou, sens dubte, l'anomenada massacre de Múnic, on activistes de Setembre Negre segrestaren i assassinaren un grup d'onze atletes israelians durant la celebració dels Jocs Olímpics de Múnic, l'estiu de 1972.
Altres accions atribuïdes a Setembre Negre són:
* Desembre de 1971: intent d'assassinat de l'ambaixador de Jordània a Londres, Zayd al-Rifa`i.
* Febrer de 1972: sabotatge d'una instal·lació elèctrica a la República Federal d'Alemanya occidental i d'una planta de gas als Països Baixos.
* Maig de 1972: segrest d'un avió de la companyia belga Sabena que cobria el vol entre Viena i Tel-Aviv.
* Març de 1973: atemptat contra l'ambaixada de l'Aràbia Saudita a Khartum (Sudan) on moriren l'encarregat d'afers estrangers dels Estats Units, J. Curtis Moore, l'ambaixador estatunidenc, Cleo Noel, i l'encarregat d'afers exteriors de Bèlgica, Guy Eid.
Després d'aquest darrer atemptat l'organització es dissolgué, possiblement per pressions de l'OAP que veia en Setembre Negre i les seves activitats més un fre que no una ajuda a la causa palestina.

## Referències

* ↑ Massad, Joseph Andoni. Colonial Effects: The Making of National Identity in Jordan. Nova York: Columbia University Press, 2001, p. 342. ISBN 0-231-12323-X.
* ↑ Marimon, Silvia «Setembre negre a Múnic». Sàpiens [Barcelona], núm. 101, 3-2011, p. 46-51. ISSN: 1695-2014.
# Sexburga d'Ely

Sexburga d'Ely (morta en 699) fou una princesa anglosaxona, filla del rei Anna de l'Ànglia Oriental. És venerada com a santa per diverses confessions cristianes.
Descendent de la família dels wuffingas, era germana d'Eteldreda, Etelburga, Witburga i Jurmin; vers l'any 640 casà amb Eorcenberht, rei de Kent.
Va viure en companyia del seu espòs per espai de vint-i-quatre anys i en tingué dos fills, Egbert i Hlothhere, ambdós successivament reis de Kent, i dues filles, que es feren monges i arribaren a un grau tan alt de santedat, que l'Església els concedí l'honor dels altars: eren santa Earcongota, monja de Faremoutiers, i santa Ermenilda, qui, casada amb el rei Wulfhere de Mèrcia, a la seva mort es retirà al claustre i fou abadessa d'Ely.
Una vegada mort el seu espòs el 664, Sexburga fundà l'abadia de Minster, a l'illa de Sheppey, però al cap d'uns anys passà a Ely i es posà sota l'obediència de la seva germana Eteldreda, abadessa d'aquell convent. Al morir Eteldreda, probablement el 679, Sexburga en fou elegida successora.
Encara vivia Sexburga i desenvolupava el càrrec d'abadessa el 695, en què presidi el trasllat de les relíquies de la seva germana Eteldreda (ja canonitzada) a una capella que ella havia manat construir per a guarda d'aquestes, a Ely. També hi fou enterrada la mateixa Sexburga. La seva festa se celebra el 7 de juliol.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum núm. 55, pàg. 897, ISBN 84 239-4555-3
# Si major

Si major (també SiM en la notació europea, B en la notació anglesa i H-Dur en l'alemanya) és la tonalitat que té l'escala major a partir de la nota si. Així, la seva escala està constituïda per les notes si, do#, re#, mi, fa#, sol# i la#. La seva armadura té cinc sostinguts (fa, do, sol, re, la). El seu relatiu menor és la tonalitat de sol sostingut menor, i la tonalitat homònima és si menor. El seu equivalent enharmònic és do bemoll major.
L'armadura de si major és la que té menys sostinguts amb tres línies d'aquests. A la clau de sol, es posa el sostingut a la nota la no en la seva esperada posició al costat del sol agut, ja que surt del pentagrama, i es posa llavors sota. A la clau de fa si seria possible fer-ho, però a causa del fet que en la música per a piano resultaria en una disuniformitat que destorbaria la lectura a primera vista, l'armadura de si major és pràcticament la mateixa que la de la clau de sol i la clau de do en tercera, com passa en el quartet de corda i música orquestral, l'armadura de si major és usualment escrita just entre dues línies de sostinguts. Generalment es fa servir l'escala de do en el pentagrama.
Tot i que és fàcil pensar que si major és una escala estranya o incòmoda a causa de la seva distància amb do major (com pot apreciar-se en el cercle de quintes) o l'elevat nombre de sostinguts que conté, Frederic Chopin la considerava com una de les més fàcils de tocar, argumentant que era més fàcil per als dits accedir a les tecles negres, per això sovint solia recomanar el seu aprenentatge als estudiants de piano primerencs, i deixar per al final l'escala de do major per aquesta raó (la seva absència de tecles negres la fa la més difícil de totes de tocar amb facilitat). És utilitzada en sinestèsia per representar el color blau.

## Obres clàssiques famoses

* Dansa eslava núm. 9 -Antonín Dvořák
* "Finale", L'ocell de foc -Ígor Stravinski
* "Finale", El llac dels cignes -Piotr Ilich Txaikovski
* "La Donna è Mobile", Rigoletto -Giuseppe Verdi.

## Cançons pop conegudes

* Penny Lane - The Beatles
* We Used To Be Friends - The Dandy Warhols (tema de Veronica Mars)
* Always With Me, Always With You - Joe Satriani
* True Blue - Madonna
* Solsbury Hill - Peter Gabriel
* The Boxer - Simon & Garfunkel
* Take A Chance On Me - ABBA
* Dancing In The Dark - Bruce Springsteen
* Yellow - Coldplay
# L'hoste (pel·lícula de 2013)

L'hoste (títol original en anglès, The Host) és una pel·lícula de ciència-ficció romàntica del 2013, basada en la novel·la del mateix nom de Stephenie Meyer. Adaptada i dirigida per Andrew Niccol, la cinta és protagonitzada per Saoirse Ronan, Max Irons, Diane Kruger i Jake Abel.

## Argument

El Futur: La humanitat està pràcticament extingida i una altra espècie ha envaït la Terra i l'ha posseït. Només alguns, com la Melanie i en Jared, han aconseguit fugir i amagar-se d'aquesta raça que s'allotja als cossos dels humans i n'esborra la ment. El dia que el cos de la Melanie és ocupat per un hoste alienígena, la voluntat de la Melanie es nega a abandonar-lo. Mentrestant, l'hoste comença a descobrir els records de la Melanie i es veu atret pel seu amor per en Jared. Atrapada dins la seva ment, la Melanie parla al seu hoste i aconsegueix convèncer-lo de buscar la gent que ella més s'estima.

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge | Veu en català |
| Saoirse Ronan | Melanie Stryder / Wanda | Roser Vilches |
| Max Irons | Jared Howe | Hernan Fernández |
| Jake Abel | Ian O'Shea | David Jenner |
| Diane Kruger | Buscadora / Lacey | Marta Barbarà |
| William Hurt | Jeb Stryder | Jaume Comas |
| Boyd Holbrook | Kyle O'Shea | Manel Gimeno |

## Referències

* ↑ «L'hoste». Ésadir.cat. [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ Fitxa de doblatge al català

## Enllaços externs

* L'hoste - Lloc web oficial
* L'hoste a YouTube (català)
# Sibyl Sanderson

Sibyl Sanderson (Sacramento, Califòrnia, 7 de desembre de 1865 - París, França, 16 de maig de 1903) va ser una soprano dramàtica estatunidenca.
Artista de primera línia, el nom de la qual aparegué associat durant molts anys al de molts triomfs del compositor Jules Massenet, el qual va escriure per a ella les seves òperes Esclarmonde i Thais, va fer els primers estudis a San Francisco de Califòrnia, acabant-los amb extraordinària brillantor en el Conservatori de París sota la direcció de Sbriglia i la senyora Marchesi quan contava vint-i-tres anys.
Des del seu debut a La Haia, el 1888, en l'òpera Manon de Massenet, la seva carrera artística fou una continuada sèrie de triomfs, ja que a la bellesa de la veu unia una figura verdaderament esplèndida i un gran talent dramàtic. A París feu la seva presentació en públic en l'Òpera Còmica el 1889, restant des d'aquell moment consagrada com una de les cantants predilectes del món filharmònic parisenc. Massenet, en les seves Memories, la qualificà de "Manon ideal" i d'"inoblidable Thais".
També actuà a Sant Petersburg, Brussel·les, Moscou, Londres i Nova York; però la seva popularitat es limità principalment a París. La mort de Sibyl Sanderson, tant jove fou considerada pel món musical parisenc com una verdadera pèrdua per l'art líric francès.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 975 (ISBN 84-239-4579-0)
# Sicydium altum

Sicydium altum és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: vessant atlàntic de Costa Rica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & Valenciennes, A., 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12. i-xxiv + 1-507 + 1 p.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Meek, S. E., 1907. Notes on fresh-water fishes from Mexico and Central America. Field Columbian Mus. Zool. Ser. v. 7 (núm. 5): 133-157.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Bussing, W.A., 1998. Peces de las aguas continentales de Costa Rica. 2a edició. San José, Costa Rica: Editorial de la Universidad de Costa Rica. 468 p.
* ↑ Kullander, S.O., 2003. Gobiidae (Gobies). p. 657-665. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the freshwater fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Akihito; Meguro, K «On the differences between the genera Sicydium and Sicyopterus (Gobiidae)» (en anglès). Japanese Journal of Ichthyology, 26, 1979, pàg. 192–202.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ogilvie-Grant, W. R., 1884: A revision of the fishes of the genera Sicydium and Lentipes, with descriptions of five new species. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1884 (pt 2): 153-172, Pls. 11-12.
* Watson, R. E., 2000: Sicydium from the Dominican Republic with description of a new species (Teleostei: Gobiidae). Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde. Serie A (Biologie). Núm. 608: 1-31.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB